м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Орган
опіки та піклування м. Черкаси,
Придніпровський районний відділ
Державної міграційної служби України,
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд з України дитини до досягнення
нею 16-ти річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_6, на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 14 серпня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 1 жовтня 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_5, треті особи:
Орган опіки та піклування м. Черкаси,
Придніпровський районний відділ
Державної міграційної служби України,
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд з України дитини до досягнення
нею 16-ти річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.
В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який
був розірваний 22 березня 2012 року. В
період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1, в них
народилася донька ОСОБА_3. Дитина
проживає разом з батьком, ОСОБА_5, який
має іншу сімʼ?ю. В червні 2012 року
позивачка зареєструвала шлюб з
ОСОБА_7, який є громадянином Російської
Федерації. ОСОБА_4 систематично надає
матеріальну допомогу на утримання
доньки ОСОБА_3. Зазначала, що при
неодноразових звернень по телефону, в
листах до відповідача з проханням
надати дозвіл на виїзд їхньої спільної
доньки за межі України добровільно,
відповідач відмовлявся. Тому позивачка
просила надати тимчасовий дозвіл на
виїзд з України дитини до досягнення
нею 16-ти річного віку, без згоди та
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від

14 серпня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи:
Орган опіки та піклування м. Черкаси,
Придніпровський районний відділ
Державної міграційної служби України,
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд з України дитини до досягнення
нею 16-ти річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 1 жовтня

2014 року рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від

14 серпня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_6 просить скасувати рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 14 серпня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 1 жовтня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що неодноразові виїзди дитини за
кордон без згоди батька на підставі
рішення суду є грубим порушенням права
одного з батьків на спілкування з
дитиною та на участь у її вихованні.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи у супроводі осіб, які
уповноважені ними.

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено Законом
України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», Правилами
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57, Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 1995 року
№ 231 (зі змінами).

Згідно з п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від

27 січня 1995 року № 57, виїзд з України
громадян, які не досягли

16-річного віку, в супроводі одного з
батьків або інших осіб, уповноважених
одним з батьків за нотаріально
посвідченою згодою, здійснюється за
нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням у ній
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків
відсутній у пункті пропуску.

Таким чином, чинним законодавством не
встановлено обмеження щодо виїзду
неповнолітньої дитини за кордон, а лише
встановлено певний порядок її виїзду
за кордон за згодою батьків або дозволу
суду при відсутності згоди одного з
батьків.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з висновком
якого погодився суд апеляційної
інстанції правильно виходив з того, що
надання судом дозволу на майбутнє на
виїзд дитини за кордон без згоди одного
з батьків, без визначення при цьому
конкретного часу та місця перебування -
суперечить положенням чинного
законодавства.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 14 серпня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 1 жовтня 2014 року, тому що судові
рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 14 серпня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 1 жовтня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи:
Орган опіки та піклування м. Черкаси,
Придніпровський районний відділ
Державної міграційної служби України,
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд з України дитини до досягнення
нею 16-ти річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко
В.І. Журавель