АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2463/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 47 Морозов В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Охріменко Н. І. УХВАЛА
17 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоОхріменко Н.
І.суддівЗахарової А. Ф. , Скіця М. І. при
секретаріЯремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника відповідача
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
13 серпня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про усунення
перешкод у користуванні земельною
в с т а н о в и л а :
у січні 2014 року ОСОБА_8 звернулася до
суду із указаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона
є власником земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1. У кінці квітня
2012 року відповідач розпочав
будівництво сараїв з гаражем, який
відповідно до плану забудови земельної
ділянки повинен знаходитися на
відстані 1 м від межі сусідньої
земельної ділянки. Однак відповідач
здійснював будівництво з грубим
порушенням норм ДАБК, внаслідок чого
сараї та гараж розташовані на
земельній ділянці позивача.
Як встановлено актом перевірки
інспекції ДАБК, гараж сарай (Б)
відповідача знаходиться на земельній
ділянці позивачки, шириною 1,2 м.,
довжиною 14,2 м., згідно проведених
обмірів, у зв'язку з чим позивач не має
змоги користуватися своєю земельною
ділянкою в повному обсязі, а тому
вважає своє право власності порушеним.
Позивач просила перенести сарай літ. Б
на відстань не менше 1 м. від межі її
земельної ділянки, усунувши перешкоди
в користуванні належною їй земельною
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_8
просила усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
шляхом знесення відповідачем
гаража-сараю літ. Б.
Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 13 серпня 2014 року
позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції внаслідок неповного та
необ'єктивного дослідження судом всіх
обставин справи, на суттєве порушення
судом норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи, просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апелянт указує на те,
що в акті перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від 11
березня 2014 році, складеному інспекцією
ДАБК у Черкаській області, вказано, що
споруда «гараж-сарай» знаходиться на
земельній ділянці ОСОБА_8, що є
порушенням п.3.25 ДБН 360-92 (дотримання
відступу 1 м від сусідньої земельної
ділянки), та, на думку апелянта,
свідчить про відсутність підстав для
висновку щодо самочинного будівництва
цього об'єкта нерухомості.

Звертає увагу на те, що інспекція ДАБК у
Черкаській області подала до
Черкаського окружного
адміністративного суду заяву про
визнання позовних вимог щодо визнання
незаконним припису головного
державного інспектора інспекції ДАБК у
Черкаській області Михайленка М.В. №47
від 11 березня 2014 року, виданого ОСОБА_6,
в частині усунення порушення вимог
законодавства щодо будівництва
сараю-гаража літ. «Б» з порушенням п.3.25
ДБН 360-92.

ОСОБА_6 не отримав дозвіл на
реконструкцію гаража-сараю та не подав
відповідну декларацію, оскільки
реконструкція не проводилася, а мав
місце ремонт гаража у межах існуючого
фундаменту.

У ході проведення 01 листопада 2013 року
інвентаризації домоволодіння ОСОБА_6
літ.літ. «Б», «б», «б'» замінено літ. «Б»,
а об'єкт нерухомості названо
«сарай-гараж» конфігурація та межі
якого не змінювалася. Невідповідність
у назвах господарських будівель не є
підставою для їх знесення.

Апелянт вважає, що ч.4 ст.376 ЦК України у
даному випадку не застосовується до
спірних правовідносин.

Суд першої інстанції не надав оцінки
показанням свідка ОСОБА_10 про те, що з
2004 року по даний час гараж ОСОБА_6
стоїть на одному і тому ж місці на
відстані понад 1 м від земельної
ділянки ОСОБА_8

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
вивчивши та обговоривши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
матеріалами справи підтверджується
факт того, що будівля відповідача
гараж-сарай «Б» знаходиться на
земельній ділянці позивача, шириною 1,2
м та довжиною 14,2 м, чим порушує право
власності останнього, а тому має бути
знесена відповідачем або за його
рахунок.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що, встановивши дійсні
обставини справи, суд дав належну
оцінку зібраним доказам, правильно
застосував норми матеріального права,
не допустив порушень норм
процесуального права, які призвели б до
неправильного вирішення справи, та
ухвалив у справі законне і
обґрунтоване рішення, підстав для
скасування якого, колегія суддів не
вбачає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_8 на праві приватної власності
належить земельна ділянка для ведення
особистого селянського господарства,
площею 0,5247 га, за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно САС №866582
від 30 квітня 2013 року. Відповідно до
постанови Черкаського районного суду
Черкаської області від 26 лютого 2013
року, залишеної без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року зобов'язано міськрайонне
управління Держкомзему у м. Черкаси та
Черкаському районі видати ОСОБА_8
державний акт про право власності на
земельну ділянку, площею 0,5247 га, по
АДРЕСА_1. Указані судові рішення
набрали законної сили.

Згідно акту визначення та погодження
меж земельної ділянки в натурі від 22
червня 2009 року встановлено межі
земельної ділянки позивача та вказано,
що сусідні землекористувачі не мають
претензій, межові знаки показані на
місцевості і не викликають заперечень.

За договором купівлі-продажу житлового
будинку від 20 травня 2010 року ОСОБА_6
набув право власності на житловий
будинок з відповідними господарськими
та побутовими будівлями та спорудами,
що розташований у АДРЕСА_2, а саме на
жилий будинок з прибудовою під літ.
«А-1,а» матеріал стін: ракушняк
обкладений цеглою, загальною площею 51,7
кв.м., житловою площею 11,5 кв.м.,
господарські та побутові будівлі та
споруди: погріб «В», гараж «Б»,
вбиральня «Г», сараї «Д», «б», «б`»,
огорожа «1».

Згідно листа інспекції ДАБК у
Черкаській області №П(К)-39/01-10/2 від 30
січня 2014 року відповідач не подавав
декларацій чи інших повідомлень про
початок будівництва за адресою:
АДРЕСА_2 (на суміжній із позивачем
земельній ділянці). Згідно акта
інспекції ДАБК у Черкаській області
від 11 березня 2014 року будівля
відповідача гараж-сарай «Б»
знаходяться на земельній ділянці
позивача.

Одночасно колегія суддів враховує, що
постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року визнано протиправним припис №47
про усунення порушення законодавства у
сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил від 11 березня 2014 року щодо
будівництва сараю-гаража літ. «Б» з
порушенням п.3.25 ДБН 360-92 «Планування і
забудова міських і сільських
поселень». При цьому зі змісту ухвали
апеляційного суду слідує, що підставою
для визнання указаного припису
протиправним стала наявність
невирішеного спору між ОСОБА_8 та
ОСОБА_6 щодо права користування
земельними ділянками. Факт законності
реконструкції ОСОБА_6 гаража не
встановлювався.

Однак указаний вище акт інспекції ДАБК
від 11 березня 2014 року, яким
констатовано знаходження гаража-сараю
відповідача на земельній ділянці
позивача наразі чинний.
Адміністративний позов щодо визнання
його протиправним постановою
Черкаського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року залишено без розгляду.

Відповідно до положень ч.ч.1, 4 ст.376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Якщо власник (користувач) земельної
ділянки заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У аспекті вищевикладеного, оскільки
відповідач здійснив реконструкцію
гаража-сараю без відповідного дозволу,
що підтверджується, зокрема, листом
інспекції ДАБК у Черкаській області
від 30 січня 2014 року, цей гараж-сарай
знаходиться на земельній ділянці
позивача згідно акта інспекції ДАБК у
Черкаській області від 11 березня 2014
року, таким чином указаний об'єкт
нерухомості є об'єктом самочинного
будівництва, отже, з урахуванням
позиції позивача, як власника
земельної ділянки, про порушення
спірним будівництвом його прав щодо
цієї земельної ділянки, самочинно
збудований позивачем гараж-сарай має
бути знесено за його рахунок.

При цьому колегія суддів оцінює
критично апеляційні доводи про те, що
гараж-сарай відповідача не є об'єктом
самочинного будівництва, отже на нього
не поширюються положення ст.376 ЦК
України, що врегульовують
правовідносини щодо самочинного
будівництва, так як відповідач
здійснив реконструкцію указаного
об'єкта нерухомості без відповідних
дозволів, що підтверджується
матеріалами справи, вказаними вище.
Доказів про протилежне суду надано не
було.

Колегія суддів вважає, що правова
позиція інспекції ДАБК у Черкаській
області про визнання факту
незаконності припису головного
державного інспектора інспекції ДАБК у
Черкаській області Михайленка М.В. №47
від 11 березня 2014 року, виданого ОСОБА_6,
в частині усунення порушення вимог
законодавства щодо будівництва
сараю-гаража літ. «Б» з порушенням п.3.25
ДБН 360-92, на що вказує апелянт, не
свідчить про те, що гараж-сарай не є
об'єктом самочинного будівництва,
оскільки, як зазначалося вище,
реконструкцію цього об'єкта
нерухомості відповідач здійснив без
відповідних дозволів, що вбачається з
чинного листа інспекції ДАБК у
Черкаській області №П(К)-39/01-10/2 від 30
січня 2014 року, та на земельній ділянці
позивача - відповідний акт інспекції
ДАБК від 11 березня 2014 року.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Правова позиція представника особи
щодо того чи іншого питання, наявна при
розгляді іншої справи у порядку
адміністративного судочинства, за
відсутності відповідного судового
рішення, що набрало законної сили, не
має преюдиціального значення для
розгляду даної цивільної справи.
Рішення суду, що набрало законної сили,
яким було б встановлена відсутність
факту розташування спірного об'єкта
нерухомості на земельній ділянці
позивача, суду надано не було.

Апеляційні доводи про ремонт гаража у
межах існуючого фундаменту без
проведення його реконструкції у
аспекті розміщення цього фундаменту на
земельній ділянці позивача не свідчать
про те, що даний об'єкт нерухомості не є
самочинним.

Оскільки відповідно до положень ч.2 ст.59
ЦПК України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування, колегія суддів
відхиляє апеляційні доводи про те, що
свідок ОСОБА_10 дав показання про те, що
з 2004 року по даний час гараж ОСОБА_6
стоїть на одному і тому ж місці на
відстані понад 1 м від земельної
ділянки ОСОБА_8, так як показання свідка
не є допустимим доказом відповідно до
положень ЗК України.

У п.17 постанови «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» Пленум ВССУ дав судам
роз'яснення про те, що позов про
знесення самочинно збудованого
нерухомого майна може бути пред'явлено
власником чи користувачем земельної
ділянки або іншою особою, права якої
порушено, зокрема, власником
(користувачем) суміжної земельної
ділянки з підстав, передбачених
статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Позов може бути пред'явлено до особи,
яка здійснила будівництво, як про
зобов'язання знесення забудови, так і
про знесення забудови за рішенням суду
самим власником (користувачем)
земельної ділянки за рахунок особи, яка
здійснила самочинне будівництво, з
одночасним відшкодуванням
підтверджених витрат на його знесення.

З урахуванням вказаних роз'яснень
Пленуму та того, що знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою, колегія суддів вживала заходи
щодо можливого врегулювання спору
(переобладнання будівництва, мирова
угода, тощо), однак сторони справи
відмовилися від здійснення будь-яких
перебудов спірної нерухомості, а
позивач наполягав на задоволенні його
позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги є
несуттєвими, правильності висновків
суду першої інстанції не спростовують
і не дають підстав для скасування
рішення суду, яке є законним та
обґрунтованим, ухваленим з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 13 серпня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :