Справа
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"03" жовтня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 від
свого імені та імені неповнолітньої
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,
звернулася до Дніпровського районного
суду м. Києва з позовом, в якому просить
суд: визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою,
що втратила право на користування
житловим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідачка
ОСОБА_3 є її донькою та матір'ю
неповнолітньої ОСОБА_2- ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва по цивільній справі № 2-2191/1-08
від 12 грудня 2008 року відповідачка разом
з батьком малолітньої дитини ОСОБА_5
були позбавлені батьківських прав та
стягнуто на користь неї аліменти на
утримання дитини. Згідно з
Розпорядженням Дніпровської районної
у місті Києві державної адміністрації
від ІНФОРМАЦІЯ_3 № 319, вона призначена
опікуном ОСОБА_2

Згідно договору купівлі-продажу
укладеного 20 грудня 2000 року вони набули
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 61,00 кв.м., що
складається з трьох кімнат, житловою
площею 44,90 кв.м. Вона - набула права
власності на 2/3 частини квартири, а
неповнолітня ОСОБА_2 - набула права
власності на 1/3 частини квартири. 22
січня 2001 року Київським міським бюро
технічної інвентаризації вказана
квартира була зареєстрована на них
згідно договору купівлі-продажу за
реєстровим № 1598. 30 січня 2001 року вони та
відповідач були зареєстровані, як
фізичні особи в вказаній квартирі,
причому відповідачка була
зареєстрована без жодних умов, як член
сім'ї співвласників квартири.
Відповідачка протягом тривалого часу,
починаючи з вересня 2009 року не проживає
в спірній квартирі, вона забрала всі
свої особисті речі, переїхала
проживати до свого чергового
співмешканця, не повідомивши їм своєї
адреси, не сплачує комунальні та інші
платежі по утриманню квартири, не
цікавиться долею доньки та квартири, не
сплачує аліменти на дитину.

Позивач ОСОБА_1 в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 в
судове засідання не з'явилася, подала
до суду заяву, в якій просила справу
розглядати справу у її відсутність,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі, просить позов задовольнити, у
разі неявки в судове засідання
відповідача проти заочного рішення не
заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася, про день, час та місце
судового розгляду повідомлялася
належним чином, суд про причини неявки
не повідомила.

Відповідно до ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність позивача, відповідача, та
за згодою позивача постановити заочне
рішення.

У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного
процесуального кодексу України, у
зв'язку з неявкою в судове засідання
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася ОСОБА_2,
батьками якої записані: ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 (а.с.7).

20 грудня 2000 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_1, ОСОБА_3, яка діяла від
імені своєї неповнолітньої дочки
ОСОБА_2. було укладено договір
купівлі-продажу квартири, відповідно
до умов якого ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
продають, а ОСОБА_1, ОСОБА_3, яка діяла
від імені своєї неповнолітньої дочки
ОСОБА_2 купують: ОСОБА_1 - 2/3 частини
квартири, а ОСОБА_2- 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 61,00 кв.м., що
складається з трьох кімнат, житловою
площею 44,90 кв.м. (а.с.8).

Згідно реєстраційного посвідчення
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на нерухоме майно, квартира
АДРЕСА_1 належить: ОСОБА_1 - 2/3 частини,
ОСОБА_2 -1/3 частини квартири (а.с.9).

Відповідно до довідки по формі 3-а,
виданої Житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№ 408 від 20 червня 2014 року № 652, у
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 - з ІНФОРМАЦІЯ_5,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 - з ІНФОРМАЦІЯ_5 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - з ІНФОРМАЦІЯ_5
(а.с.10).

На підставі рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 12 грудня 2008
року, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було позбавлено
батьківських прав відносно дитини -
дівчинки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
стягнуто аліменти на її утримання у
розмірі ? частки її заробітку (доходу)
щомісячно, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_7 і до
досягнення дитиною повноліття (а.с. 14-17).

Відповідно до Витягу з Розпорядження
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації № 319 від 02
липня 2009 року «Про призначення опіки,
піклування над малолітніми та
неповнолітніми дітьми», ОСОБА_1 було
призначено опікуном над малолітньою
ОСОБА_2 в зв'язку з тим, що мати ОСОБА_3 та
батько ОСОБА_9 позбавлені батьківських
прав рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 12 грудня 2008 року (а.с.
18-19).

Згідно заяви про видачу паспорта,
ОСОБА_3 змінила прізвище після
реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 - на ОСОБА_3
(а.с.39).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного
кодексу України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу
України власник має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

За вимог ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу
України, член сім`ї власника житла
втрачає право користування цим житлом
у разі відсутності члена сім'ї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

Як вбачається з акту свідчень
сусідів-мешканців будинку НОМЕР_1 від 06
серпня 2014 року, складеного комісією у
складі майстра технічної дільниці № 5
ЖРЕО № 408 Василенко В.П., майстра
технічної дільниці № 2 - Фіглер В.М.,
майстра технічної дільниці № 3 -
Ратушної Л.І. та затвердженого
начальником ЖРЕО № 408, при обстеженні
квартири АДРЕСА_1 встановлено, що
ОСОБА_3 дійсно в квартирі не проживає,
особистих речей не виявлено (а.с.11).

Згідно довідки № 1092 від 26 вересня 2014,
виданої Житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№ 408, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 в ЖРЕО № 408 не
зверталась та ніяких заяв на предмет
реєстрації та зняття її з
реєстраційного обліку не залишала (а.с.
37).

Відповідно до листа-відповіді
Дніпровського РУГУ МВС України в м.
Києві від 29 вересня 2014 року № 48/12330в,
звернень від гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
щодо перешкод в користування
квартирою, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 до Дніпровського РУГУ МВС
України в м. Києві не надходило.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Підстави для зняття з реєстрації місця
проживання визначені у статті 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», якою передбачено, що зняття з
реєстрації місця проживання, серед
іншого, здійснюється на підставі
остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою).

За таких обставин, коли права власника
порушені, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, суд
приходить до висновку, що позивач
правомірно вимагає усунення будь-яких
порушень її прав власника житлового
приміщення, в даному випадку шляхом
визнання втратившою право
користування квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1, яка
діє від свого імені та від імені
неповнолітньої ОСОБА_2 щодо визнання
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1 є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 319, 391, 405 Цивільного кодексу
України, ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», ст.ст. 10,
58, 60, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 від свого імені та імені
неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: