Справа № 750/8659/14 Провадження №
22-ц/795/2313/2014 Головуючий у I інстанції
-Литвиненко І. В. Доповідач -
Мамонова О. Є.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.

суддів: Губар В.С., Позігуна М.І.

при секретарі: Коваленко Ю.В.

з участю: представника відповідача
Радченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду
м.Чернігова від 15 жовтня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Чернігівської міської ради про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу та визнання права власності в
порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення Деснянського
районного суду м.Чернігова від 15 жовтня
2014 року, яким відмовлено в задоволенні
її позову, та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права. ОСОБА_2 вважає,
що нею в повному обсязі були доведені
обставини, що між нею та ОСОБА_3 з 2005
року склались відносини, які
притаманні подружжю, оскільки вони
разом проживали в квартирі, належній
останньому, вели спільне господарство,
мали спільний побут та разом формували
і розподіляли бюджет. Надаючи оцінку
доказам по справі, суд всупереч
положенням ст.212 ЦПК України надав
перевагу одним доказам над іншими,
взагалі не взявши до уваги доводи
позивача. Апелянт посилається, що суд
перекрутив свідчення свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 і у рішенні лише частково виклав
обставини, які вони повідомляли. Також
апелянт вважає посилання суду на те, що
її місце проживання не було
зареєстровано за адресою ОСОБА_3,
такими, що суперечать положенням ст.33
Конституції України, оскільки
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження. ОСОБА_2 зазначає, що вона не
знала про необхідність подання до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини саме протягом 6
місяців і вважала достатнім прийняття
її участі у його похованні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, яка просила
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін, виходячи із
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27
липня 2011 року помер ОСОБА_3 (а.с.10).

Після його смерті відкрилась спадщина.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло ОСОБА_3 був власником квартири
АДРЕСА_1 (а.с.19, 60).

У вказаній квартирі після смерті
ОСОБА_3 ніхто не проживав, вхідні двері
були опечатані слідчим СВ ЧМВ УМВС
України в Чернігівській області,
виникла заборгованість по сплаті за
комунальні послуги.

У квітні 2013 року до нотаріальної
контори звернулось ПАТ
„Облтеплокомуненерго" з письмовим
проханням прийняти претензійні вимоги
за послуги з теплопостачання в сумі 2922
грн. 38 коп. до спадкоємців ОСОБА_3, що
підтверджується копією спадкової
справи (а.с.97-99).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2
просила встановити факт проживання
сім'єю без реєстрації шлюбу між нею та
ОСОБА_3 в період з 01 січня 2005 року по 27
липня 2011 року; визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1 та на
рахунок НОМЕР_1, відкритий у філії №078
ОПЕРВ Чернігівського обласного
відділення ВАТ „Державний ощадний
банк України" на ім'я ОСОБА_3 і на ощадну
книжку в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
недоведеності позивачем факту
спільного проживання однією сім'єю з
померлим ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу.

Такий висновок суду ґрунтується на
матеріалах справи та відповідає
вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

В матеріалах справи відсутні безспірні
докази спільного проживання ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 та ведення спільного
господарства в період з 01 січня 2005 року
по 27 липня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є власником АДРЕСА_1,
зареєстрована в ній одна (а.с.6 зворот, 9,
69). В квартирі АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_3, позивач зареєстрована не була
(а.с.14). Також відсутні відомості, що
вона проживала у вказаній квартирі без
реєстрації.

З заявою про прийняття спадщини до
нотаріальної контори позивач не
зверталась. До територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) щодо взяття ОСОБА_3
на обслуговування ОСОБА_2 зверталась як
його знайома. Укладення позивачем
договору-замовлення на організацію та
проведення поховання ОСОБА_3 ніяким
чином не підтверджує факт її
проживання з ним однією сім'єю без
реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_2 не надано
беззаперечних доказів на
підтвердження факту її проживання з
ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
таких позовних вимог. У зв'язку з
відсутністю підстав для задоволення
позовних вимог про встановлення факту
проживання однією сім'єю, суд також
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні позову в частині визнання
права власності в порядку спадкування.

Судом першої інстанції обставини
справи з'ясовані в обсягу, необхідному
для правильного вирішення спору,
відповідно до встановлених обставин,
правильно визначено суть і характер
правовідносин сторін та норми
матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апелянта, що суд лише частково
виклав у рішенні обставини, які
повідомляли свідки, не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки
чинним ЦПК України не встановлено
обов'язковість зазначення в рішенні
суду повного викладення показань
свідків.

Також не заслуговують на увагу
посилання апелянта щодо неврахування
судом її фактичного проживання не за
місцем реєстрації, оскільки судом
першої інстанції докази щодо
реєстрації позивача оцінено в
сукупності та взаємозв'язку з іншими
доказами по справі і їм дано правильну
оцінку.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду
першої інстанції є законним,
обґрунтованим, постановленим з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і доводи
апеляційної скарги правильності
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 15 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: