Справа №480/1591/14-ц 11.12.2014 11.12.2014 11.12.2014
Провадження №22-ц/784/2888/14
Головуючий в першій інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,
Шаманської Н.О.,

при секретарі судового
засідання: Шпонарської О.Ю.

за участю: представника позивачів
- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4,

неповнолітнього ОСОБА_5

на заочне рішення Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 1 жовтня 2014 року , ухваленого за
позовом

ОСОБА_4,

неповнолітнього ОСОБА_5

до

ОСОБА_6

про надання права на виїзд
неповнолітньої дитини за межі України
на постійне місце проживання без згоди
батька,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися з позовом до ОСОБА_6 про
надання права на виїзд неповнолітньої
дитини за межі України на постійне
місце проживання без згоди батька.

В обґрунтування свої позовних вимог
ОСОБА_4 зазначала, що від спільного
проживання з відповідачем мають сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення
стосунків у 2006 р. син залишився
проживати з нею. Відповідач долею сина
не цікавиться, не спілкується з ним,
участі у його вихованні не приймає,
аліменти не сплачує.

Посилаючись на те, що мати має намір
виїхати на постійне місце проживання з
України за кордон разом зі своїм
неповнолітнім сином ОСОБА_5, а
відповідач відмовляється, без
зазначення будь-яких поважних причин,
надати дозвіл на виїзд сина, чим
шкодить інтересам дитини, позивачі
просили надати неповнолітньому ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право на виїзд за кордон
на постійне місце проживання з України
до держави Швейцарія без дозволу
(згоди) батька дитини ОСОБА_6 та
дозволити йому без згоди батька
оформляти документи для виїзду на
постійне місце проживання з України до
держави Швейцарія.

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 1 жовтня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4,
неповнолітнього ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи,
просили рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення їх
позовних вимог, а також встановити, що
єдиним опікуном над неповнолітнім
сином, у зв'язку з його виїздом разом з
матір'ю на постійне місце проживання до
держави Швейцарія, є його мати ОСОБА_4,
або постановити рішення, яким провести
повну передачу батьківських прав від
батька та матері неповнолітнього сина
одноосібно до матері ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивачки, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
необхідність у наданні відповідачем
згоди компетентним державним органам
України для виїзду позивача ОСОБА_5 за
межі України відсутня, оскільки
останній досяг 16-річного віку та має
проїзний документ.

Проте, з такими висновками суду
першої інстанції погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Пунктом 10 Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини затверджених
Постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231,
встановлено, що у разі виїзду дітей на
постійне місце проживання за кордон з
одним із батьків подається засвідчена
у встановленому порядку заява другого
з батьків, який залишається в Україні,
про відсутність неврегульованих
аліментних зобов'язань.

Отже, висновок суду про відсутність
необхідності у наданні відповідачем
згоди компетентним державним органам
України для виїзду позивача ОСОБА_5 за
межі України є невірним.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
розлучення син залишився проживати
разом з матір'ю - ОСОБА_4

Звертаючись до суду, позивачка
посилалась на те, що на даний час має
намір виїхати на постійне місце
проживання з України до держави
Швейцарія. При цьому, в засіданні
судової колегії представник позивачки
зазначала, що ОСОБА_4 перебуває у шлюбі
з громадянином Швейцарії, має
довгостроковий дозвіл на проживання у
Швейцарії.

Конвенцією ООН про права дитини
передбачено, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини (частина
1 статті 3 Конвенції ООН).

Батьки або у відповідних випадках
законні опікуни несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування (частина 1 статті 18 цієї
Конвенції).

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачено, що кожна
дитина має право на рівень життя,
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку. Батьки або особи, які їх
замінюють, несуть відповідальність за
створення умов, необхідних для
всебічного розвитку дитини, відповідно
до законів України.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач недобросовісно виконував
свої батьківські обов'язки, ухилявся
від сплати аліментів, вихованням
дитини не займався. На даний час місце
його знаходження невідомо.

Отже, існують перешкоди у отриманні від
відповідача згоди на виїзд
неповнолітнього ОСОБА_5 за кордон.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладені обставини,
колегія суддів вважає, що виїзд
неповнолітнього ОСОБА_5 за межі України
на постійне місце проживання без згоди
його батька ОСОБА_6 не порушить ані
прав та інтересів дитини, ані прав
батька, який тривалий час взагалі не
спілкується з сином та не приймає
участь в його вихованні та утриманні.

Оскільки суд першої інстанції не
звернув уваги на зазначені обставини
та дійшов помилкового висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, то рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову на підставі
вищезазначених обставин.

Що стосується вимог апелянтів,
викладених у апеляційній скарзі щодо
встановлення єдиним опікуном
неповнолітнього сина його матері -
ОСОБА_4, то такі вимоги не можуть бути
предметом розгляду у суді апеляційної
інстанції, оскільки не були заявлені у
суді першої інстанції.

За такого, апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 312, 313, 316
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4,
неповнолітнього ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Заочне рішення Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 1 жовтня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_5
задовольнити.

Надати неповнолітньому ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право оформлювати
документи для виїзду на постійне місце
проживання з України до держави
Швейцарія , а також право на виїзд за
кордон на постійне місце проживання з
України до держави Швейцарія у
супроводі матері - ОСОБА_4 без дозволу
(згоди) батька дитини - ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: