АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Головуючий у 1-й інстанції -
Доповідач - Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів:
Шахової О.В., Головачова Я.В.

при
секретарі Колотілову О.О.

за участю осіб:
представника позивача Форкача О.В.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м.Києва до
ОСОБА_2 про відшкодування переплати
пенсії;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014
року

в
с т а н о в и л а:

Управління ПФУ в Шевченківському
районі м.Києва звернулось до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми
переплаченої пенсії. Свої позовні
вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2
перебуває на пенсійному обліку та
отримує пенсію за віком згідно ст. 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Починаючи з 01.09.2008 року по
31.10.2011 року виникла переплата пенсії в
сумі 1692,23 грн. у зв'язку з
автоматизованою помилкою. Про факт
переплати свідчить лист Управління з
координації та контролю за виплатою
пенсій Головного управління ПФУ в
м.Києві від 08.11.2011 року № 1949. У зв'язку із
зазначеними обставинами, позивач
просив стягнути з відповідача кошти в
розмірі 1692,23 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримував у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач заперечив проти
задоволення вказаних позовних вимог,
посилаючись на їх безпідставність.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 01.10.2014 року
позовні вимоги Управління ПФУ в
Шевченківському районі м.Києва до
ОСОБА_2 про відшкодування переплати
пенсії задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь Управління ПФУ в
Шевченківському районі м.Києва суму
переплати пенсії в розмірі 1692,23 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних
вимог.Посилається на його
незаконність, неповне з'ясування судом
обставин справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає про те, що
задовольняючи позов, суд першої
інстанції помилково виходив з того, що
оскільки ним в добровільному порядку
не було повернуто вказану вище

переплату пенсії, яка виникла у зв'язку
із рахунковою помилкою, то відповідно
до ст.ст.1212 та 1215 ЦК України вона
підлягає стягненню. Проте, такі доводи,
на думку апелянта, є невірними та
необґрунтованими.

Факт підроблення документів або
представлення органу Пенсійного фонду
завідомо неправдивих даних, які стали
підставою для призначення пенсії, не
встановлений відповідним судовим
рішенням. Крім того, органом пенсійного
фонду не те щоб не доведено, а й взагалі
не наведено зловживань з його боку або
подання ним недостовірних даних, які
слугували підставою для переплати
призначеної пенсії.

Апелянт вказав на те, що відсутні
докази зловживань з його боку, як
пенсіонера, що відповідно до ст.50
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», могли б бути визнані
підставою для стягнення в судовому
порядку надміру виплачених сум пенсії.
Недобросовісності з боку набувача
пенсії немає, що не заперечується ні
Управління Пенсійного фонду України
вШевченківському районі м. Києва і не
встановлено судом першої інстанції. Не
надано було також доказів того, що було
допущено саме рахункову помилку у
нарахуванні пенсії.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_2 підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені в ній.
Представник позивача Форкач О.В.
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Так, задовольняючи позовні
вимоги Управління ПФУ в
Шевченківському районі м. Києва, суд
першої інстанції виходив з того, що
вони знайшли своє підтвердження в
судовому засіданні, оскільки позивач
довів належними доказами факт
переплати відповідачу пенсії в сумі
1692,23 грн. у зв'язку з автоматизованою
помилкою.

З такими висновками суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів, оскільки вони не відповідають
обставинам справи та вимогам закону,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку
та отримує пенсію за віком згідно ст. 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Як зазначає позивач,
починаючи з 01.09.2008 року по 31.10.2011 року
виникла переплата пенсії в сумі 1692.23
грн. у зв'язку з автоматизованою
помилкою. Про факт переплати свідчить
лист Управління з координації та
контролю за виплатою пенсій Головного
управління ПФУ в м.Києві від 08.11.2011 року
№ 1949.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
ОСОБА_2 в добровільному порядку не було
повернуто вказану вище переплату
пенсії, яка виникла у зв'язку із
рахунковою помилкою, то відповідно до
ст.ст.1212 та 1215 ЦК України вона підлягає
стягненню.

Такі висновки суду є помилковими, з
огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 103 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», встановлено,
що суми пенсії, надміру виплачені
пенсіонерові внаслідок зловживань з
його боку (в результаті подання
документів з явно неправильними
відомостями, неподання відомостей про
зміни у складі членів сім'ї тощо),
стягуються на підставі рішень органу,
що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру
виплачених за призначеними пенсіями,
регулюється Порядком відшкодування
коштів, надміру виплачених за
призначеними пенсіями, та списання сум
переплат пенсій та грошової допомоги,
що є безнадійними до стягнення,
затвердженим Постановою правління
Пенсійного фонду України від 21.03.2003
року № 6-4.

Згідно п. 3 цього Порядку, повернення
коштів проводиться відповідно до ст. 103
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» у випадках виявлення
подання громадянами недостовірних
відомостей про заробітну плату чи
інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного
подання відомостей про зміну у складі
сім'ї тощо.

Факт підроблення документів або
представлення органу Пенсійного фонду
завідомо неправдивих даних, які стали
підставою для призначення пенсії
відповідачу, не встановлений

відповідним судовим рішенням. Крім
того, органом пенсійного фонду не те
щоб не доведено, а й взагалі не наведено
зловживань з боку пенсіонера або
подання ОСОБА_2 недостовірних даних,
які слугували підставою для переплати
призначеної пенсії.

Таким чином, відсутні докази
зловживань з боку відповідача, як
пенсіонера, що відповідно до ст. 50
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», могли б бути визнані
підставою для стягнення в судовому
порядку надміру виплачених сум пенсії.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює
випадки, коли набуте особою без
достатньої правової підстави майно за
рахунок іншої особи не підлягає
поверненню. Так, не підлягають
поверненню безпідставно набуті:
заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача
(частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення
із цього правила: по-перше, якщо виплата
вказаних платежів є результатом
рахункової помилки з боку особи, яка
проводила цю виплату; по-друге, у разі
недобросовісності з боку набувача.

При цьому дані виключення з'єднані
сполучником «і», що вказує на те, що
повинні аналізуватися виключно в
єдиному контексті, оскільки в
противному разі законодавець роз'єднав
би їх сполучниками «або» чи «та».

Правильність виконаних розрахунків, за
якими була проведена виплата, а також
добросовісність набувача
презюмуються, отже, зазначене у
статті1215 ЦК України майно підлягає
поверненню у разі наявності цих фактів.
Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
22.01.2014 року (реєстраційний номер 36866538)
та від 02.07.2014 року.

Як вище зазначалося
недобросовісності з боку набувача
немає, що не заперечується ні
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва і не
встановлено судом першої інстанції. Не
надано було також доказів, що з боку
позивача було допущено саме рахункову
помилку у нарахуванні пенсії.

Поняття «рахункова помилка» в чинному
законодавстві не визначено.

Проте, в п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
№ 13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
надається роз'яснення поняття
лічильної (рахункової) помилки - це
помилка, яка була допущена під час
проведення арифметичних підрахунків.

З матеріалів справи слідує, що
позивачем не встановлений сам факт
наявності рахункової помилки, що
становить предмет доказування у даному
спорі, а саме: відсутні висновки
ревізії, акти перевірок чи службового
розслідування, по інформації яких
можна було б відстежити шлях та причину
виникнення помилки при нарахуванні
пенсії та з'ясувати, що дана помилка є
безпосередньо рахунковою помилкою, а
не помилкою, пов'язаною з неналежним
виконанням обов'язків службовими
особами, відповідальними за обчислення
та нарахування пенсії, а також
здійснення контрольних функцій. До
таких помилок допущених посадовими
особами відносяться також помилки при
нарахуванні пенсії пов'язані з
неправильним застосуванням службовими
особами нормативних актів, якими
регулюються обчислення та нарахування
пенсії для певних категорій
пенсіонерів.

Навіть збій програми технічного
забезпечення не можна, відповідно до
вищезазначеного чинного
законодавства, вважати рахунковою
помилкою, тим більше за тих обставин, що
помилка при нарахуванні пенсії була
непоодинокою, а повторювалася 2 роки і 2
місяці (з 01.09.2009 року по 31.10.2011 року).

З самого претензійного листа від 12.05.2014
року № 6785/07 чітко слідує, що переплата
виникла у зв'язку з невірним
застосуванням діючого законодавства
(абзац 3 цього листа). В своєму листі від
09.06.2014 року № А-197/09 позивач говорить про
те, що така переплата виникла у зв'язку
з невірним застосуванням заробітної
плати під час проведення перерахунку
пенсії ОСОБА_2

Отже, переплата по пенсії
нараховувалась ОСОБА_2 саме через
неуважність працівників Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва, що
жодним чином не може розцінюватись як
рахункова помилка.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового та
необґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позову, не вірно
застосував норму матеріального права
для вирішення даних правовідносин.

При цьому, положення ст. 1215 ЦК України є
спеціальною нормою, яка регулює
відносини саме у сфері безпідставного
набуття заробітної плати і платежів, що
прирівнюються до неї, пенсії, тощо.
Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17.09.2014 року
(реєстраційний номер 40732036).

Разом з тим, судом першої інстанції
взагалі було упущено ст. 50 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
якою суми пенсій, виплачені надміру
внаслідок зловживань з боку пенсіонера
або подання страхувальником
недостовірних даних, можуть бути
повернуті пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

В даному випадку, саме ст. 50 зазначеного
Закону є спеціальною для спірних
правовідносин, але чомусь суд першої
інстанції проігнорувавши це,
застосував загальну норму - ст. 1215 ЦК
України.

Таким чином, рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 01.10.2014 року
підлягає скасуванню, оскільки воно
ухвалене з порушення норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги є обґрунтованими, а висновки,
викладені в рішенні суду першої
інстанції, щодо відсутності правових
підстав для задоволення позову, є
помилковими.

За таких обставин, суд
апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове рішення, яким відмовляє у
задоволенні позову.

Висновки колегії суддів
відповідають фактичним обставинам
справи та наявним матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,
309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісту.

Управлінню Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі
м.Києвавідмовити у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: