справа № 2/489/2945/14
Рішення

Іменем України

25 листопада 2014 року
м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Прищак
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Ринок
Колос» про стягнення заборгованості по
заробітній платі

в с т а н о в и в:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, після уточнення якого
остаточно просила стягнути з
відповідача 218,50 грн. невиплаченої
заробітної плати.

У обґрунтування вимог вказала, що з
02.01.2009 по 01.08.2013 працювала на посаді
юриста в Кооперативного підприємства
«Ринок Колос», правонаступником якого
є ТОВ «Ринок Колос». У липні 2012 року
відповідач неправомірно утримав з її
заробітної плати частину зайво
виплачених коштів в сумі , а іншу
частину при проведенні остаточного
розрахунку.

У зв'язку із цим позивач вважає, що
відповідачем не проведено з нею
повного розрахунку при звільненні.

У судовому засіданні позивач позов
підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала,
посилаючись на правомірність
утримання коштів.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і оцінивши
зібрані в ній докази, вважає, що позов
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до записів трудової книжки
та наказів Кооперативного
підприємства «Ринок Колос» від 31.012.2008
№ 459 та 25.07.2013 № 74 ОСОБА_1 працювала на
посаді юриста вказаного підприємства
та звільнилася за власним бажанням на
підставі частини третьої статті 38 КЗпП
України.

Із змісту позову та пояснень сторін
встановлено, що при проведені
остаточного розрахунку з належної
позивачу виплати відповідачем
утримано залишок 25,70 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
невірного визначення бухгалтерією
відповідача кількості днів
непрацездатності позивача по листу
непрацездатності № 824030 за період з
03.20.2012 по 10.02.2012. Замість необхідних 6
днів розрахунок лікарняних проведено
з 8 днів, у зв'язку із чим переплата
склала 222,96 грн.

Вказана помилка встановлена в ході
перевірки, проведеної Фондом
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності Ленінської
районної виконавчої дирекції (далі -
ФСС), що підтверджена актом від 11.06.2012.

Листом комісії по соціальному
страхування та ТВП Кооперативного
підприємства «Ринок Колос» від 04.07.2012
№ 13 ОСОБА_1 була повідомлена про
виявлене в ході перевірки порушення
пункту 20 Порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
страхуванням, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.2001 № 1266, в частині невірного
визначення днів при оплаті
матеріального забезпечення та
необхідність внесення нею в касу
підприємства надмірно отриманих
коштів в сумі 226,96 грн.

Наступним листом від 27.07.2012 № 203
відповідач повідомив ОСОБА_1 про
утримання в липні 2012 року, з
нарахованої відповідно до положень
колективного договору матеріальної
допомоги при народженні дитини,
частини зайво виплачених коштів в сумі
200,00 грн. У зв'язку із чим, після
взаєморозрахунку заборгованість
позивача перед підприємством склала
25,70 грн.

Факт отримання від відповідача
наведених листів позивач не
оспорювала.

У судовому засіданні позивач пояснила,
що утримання з неї при проведенні
остаточного розрахунку 25,70 грн. та
невиплата утриманих у липні 2012 року
зайво виплачених коштів не відповідає
трудовому законодавству.

На думку позивача зайва виплата, яка
виникла внаслідок помилкового
нарахування бухгалтерією підприємства
двох зайвих днів по листу
непрацездатності не відноситься до
лічильної помилки, а є помилкою в
застосуванні нормативно-правових
актів, що унеможливлює утримання
коштів.

Про відсутність лічильної помилки
також вказувала і представник
відповідача. Водночас, на думку
вказаного представника роботодавець
вправі провести утримання зайво
виплачених коштів із заробітної плати
працівника без видання відповідного
наказу. Крім того, виплачені позивачу
кошти були коштами ФСС, які
відшкодовано Фонду.

Відповідно до статті 127 КЗпП
відрахування із заробітної плати
можуть провадитись тільки у випадках,
передбачених законодавством України.
Відрахування із заробітної плати
працівників для покриття їх
заборгованості підприємству, установі
і організації, де вони працюють, можуть
провадитись за наказом
(розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу, зокрема, для
повернення сум, зайво виплачених
внаслідок лічильних помилок, якщо
працівник не оспорює підстав і розміру
відрахування. У цих випадках власник
або уповноважений ним орган вправі
видати наказ (розпорядження) про
відрахування не пізніше одного місяця
з дня закінчення строку, встановленого
для повернення авансу, погашення
заборгованості, або з дня виплати
неправильно обчисленої суми.

Відповідно до роз'яснень, наданих у
пункті 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24.12.1999 N 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» при вирішенні спорів,
пов'язаних із застосуванням статті 127
КЗпП, суди мають враховувати, що вимоги
про повернення працівником, зокрема,
сум, зайво виплачених внаслідок
лічильних помилок, розглядаються
судами в тому разі, коли роботодавець
не має можливості провести
відрахування із заробітної плати у
зв'язку з тим, що працівник оспорює
підстави і розмір останнього, або минув
місячний строк для видання
відповідного наказу (розпорядження),
або з інших причин. До лічильних
помилок належать неправильності в
обчисленнях, дворазове нарахування
заробітної плати за один і той самий
період тощо. Не можуть вважатися ними
не пов'язані з обчисленнями помилки в
застосуванні закону та інших
нормативно-правових актів, у тому числі
колективного договору.

Таким чином, законодавець встановив
певні обмеження у праві власника або
уповноваженого ним органу проводити
відрахування із заробітної плати
працівника.

Як встановлено судом і не оспорюється
обома сторонами, у даному випадку мало
місце не вірне застосування пункту 20
Порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
страхуванням, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.2001 № 1266, що підтверджується
актом перевірки ФСС від 11.06.2012. Тому, у
відповідача були відсутні підстави для
утримання спірних сум шляхом видання
наказу.

Крім того, слід зазначити, що видання
наказу відповідно до статті 127 КЗпП
України допускається за умови, якщо
працівник не оспорює підстав і розміру
відрахування, або минув місячний строк
для видання відповідного наказу
(розплорядження), або з інших причин.

За таких обставин, враховуючи
встановлені законодавством певні
обмеження у праві власника або
уповноваженого ним органу проводити
відрахування із заробітної плати
працівника, відсутність згоди позивача
на утримання зайво виплачених їй
коштів, суд приходить до висновку про
порушення відповідачем наведених
положень трудового законодавства при
утриманні коштів із заробітної плати
позивача.

Частиною першою статті 116 КЗпП України
визначено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

У заяві про зменшення розміру позовних
вимог позивач просила стягнути
заборгованість, вирахувавши з неї
суму єдиного внеску.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24.12.1999 N 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» роз'яснено, що оскільки
справляння і сплата прибуткового
податку з громадян є відповідно
обов'язком роботодавця та працівника,
суд визначає зазначену суму без
утримання цього податку й інших
обов'язкових платежів, про що зазначає
в резолютивній частині рішення.

За таких обставин, враховуючи, що
розмір зайво виплачених коштів з
податками, зборами та іншими
обов'язковими платежами складає 222,96
грн., що сторонами не оспорювалося, тому
саме ця сума коштів і підлягає
стягненню з відповідача.

Оскільки позивач звільнена від сплати
судового збору, з відповідача на
користь держави на підставі статті 88
ЦПК України підлягає стягненню 243,60 грн.
судового збору.

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60 - 62, 88, 212-214
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ринок Колос» на
користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі в розмірі 222,96 грн.
(двісті двадцять дві гривні 96 коп.), без
утримання податків, зборів і інших
обов'язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ринок Колос» на
користь держави судовий збір в сумі 243,60
грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 26.11.2014.