У х в а л а

іменем україни

24 грудня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Коротуна В.М.,Парінової І.К.,
Ступак О.В., Штелик С.П., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа:
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8
про стягнення коштів в порядку новації
боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 01 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_7 про стягнення коштів в порядку
новації боргу.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що 09 вересня 2008 року
між нею та відповідачем був укладений
договір позики грошових коштів, за
умовами якого позивачка передала, а
відповідач прийняв грошові кошти у
сумі 153600,00 грн (еквівалент 32000,00 доларів
США) та зобов'язався повернути борг до 27
лютого 2009 року. На підтвердження
укладення договору позики та отримання
грошей відповідач надав позивачці
розписку від 09 вересня 2008 року.

Позивач також вказувала на те, що
вказана боргова розписка від 09 вересня
2008 року є новацією боргу за договором
купівлі-продажу житлового будинку від
09 вересня 2008 року, яку сторони вчинили,
оскільки відповідач не розрахувався за
вказаний будинок у повному обсязі у
момент його придбання.

Посилаючись на вказані обставини та
вказуючи, що суму боргу в повному
розмірі відповідачем не повернуто,
позивач просила суд на підставі статей
604, 1049-1053 ЦК України стягнути з
відповідача на свою користь суму
заборгованості у розмірі 207740,00 грн
(еквівалент 26000,00 доларів США, тобто
суми, яка не сплачена відповідачем).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 04 серпня 2014 року в позові
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 01 жовтня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в
порядку новації боргу 207740,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 01 жовтня 2014 року і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
на таких підставах.

Судами встановлено та не спростовано
сторонами, що 09 вересня 2008 року між
ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець)
укладено договір купівлі-продажу,
за умовами якого продавець продав, а
покупець придбав у власність жилий
будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 3 вказаного
договору продаж сторони здійснили за
485030,00 грн, які покупець передав
продавцю, а продавець прийняв готівкою
до підписання цього договору.
Підписання цього договору свідчить про
те, що розрахунки за вищезазначений
жилий будинок здійснені повністю та
про відсутність претензій з боку
продавця до покупця з його оплати.

Також, у матеріалах справи міститься
договір позики грошових коштів від 09
вересня 2008 року, за умовами якого
ОСОБА_6 (позикодавець) передала, а
ОСОБА_7 (позичальник) прийняв у
власність грошові кошти у сумі 153600,00
грн, яка на момент укладення договору
була еквівалентом 32000,00 доларів США, що
підтверджується розпискою, написаною
власноруч позичальником в момент
передачі суми позики. Позичальник
зобов'язався повернути суму грошей
еквівалентну 32000,00 доларів США у
гривнях до 27 лютого 2009 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи нове рішення про
стягнення з відповідача суми боргу,
апеляційний суд виходив із того, що,
уклавши в один день договір
купівлі-продажу жилого будинку та
договір позики, сторони в порядку
новації досягли згоди щодо заміни
боргу відповідача за договором
купівлі-продажу на нове зобов'язання,
яке випливає з договору позики.

Проте цей висновок суперечить вимогам
закону й матеріалам справи.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Згідно з частини 2 статті 604 ЦК України
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація).

Відповідно до положень статті 1053 ЦК
України за домовленістю сторін борг, що
виник із договорів купівлі-продажу,
найму майна або з іншої підстави, може
бути замінений позиковим
зобов'язанням. Заміна боргу позиковим
зобов'язанням провадиться з
додержанням вимог про новацію і
здійснюється у формі, встановленій для
договору позики (стаття 1047 цього
Кодексу).

Істотними умовами новаційного
правочину є: зазначення існуючого
зобов'язання, яке підлягає новації, для
можливості його ідентифікації
(підстава виникнення, характер,
предмет), умова про мету новації
(припинення первісного зобов'язання і
встановлення нового), а також
визначення зобов'язання, що
безпосередньо є новацією (його предмет,
кількісні характеристики, істотні
умови, тощо).

Звертаючись до суду із даним позовом
ОСОБА_6 посилалась на те, що у
відповідача існувало зобов'язання щодо
сплати частини вартості жилого
будинку, придбаного останнім за
договором купівлі-продажу від 09
вересня 2008 року. Також, позивач
вказувала на те, що сторони замінили
вказане зобов'язання укладенням
спірного договору позики.

Однак, згідно пункту 3 договору
купівлі-продажу 09 вересня 2008 року
продаж сторони здійснили за 485030,00 грн,
які покупець передав продавцю, а
продавець прийняв готівкою до
підписання цього договору. Підписання
цього договору свідчить про те, що
розрахунки за вище зазначений жилий
будинок здійснені повністю та про
відсутність претензій з боку продавця
до покупця з його оплати.

Судами встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що договір
купівлі-продажу 09 вересня 2008 року
підписаний сторонами та не оспорений
ними, а вказані умови цього договору
спростовують доводи ОСОБА_6 про
наявність зобов'язання ОСОБА_7 щодо
сплати їй частини вартості жилого
будинку, та позбавляють сторін
потенційної можливості замінити таке
зобов'язання новим зобов'язанням на
підставі положень частини 2 статті 604 ЦК
України.

Крім того, матеріали справи містять
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 18 жовтня 2012 року у справі №
2/0825/1239/2012, з висновками якого погодився
суд касаційної інстанції, яким
встановлено, що ОСОБА_6 визнавала ту
обставину, що нею не передавались
ОСОБА_7 грошові кошти за договором
позики від 09 вересня 2008 року і згідно з
положеннями статті 1046 ЦК України цей
договір позики є неукладеним.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У зв'язку із зазначеним, відмовляючи у
позові, суд першої інстанції, правильно
виходив з відсутності зобов'язання
ОСОБА_7 щодо сплати частини вартості
жилого будинку, що стверджено
сторонами у момент підписання договору
купівлі-продажу від 09 вересня 2008 року, а
тому у сторін була відсутня можливість
замінити таке зобов'язання новим
зобов'язанням на підставі положень
частини 2 статті 604 ЦК України, що
спростовує доводи ОСОБА_6, якими вона
обґрунтовує свої позовні вимоги.

До таких висновків суд першої
інстанції дійшов на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погоджується з такими висновками
суду першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону, то рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню,
а рішення районного суду -
залишенню в силі.

Керуючись ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 01 жовтня 2014 року скасувати,
а рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 04 серпня 2014 року залишити
в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:В.М.
Коротун І.К. Парінова О.В. Ступак С.П.
Штелик