Справа №591/6553/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клімашевська І. В.Номер
провадження 22-ц/788/1955/14 Суддя-доповідач -
Шевченко В. А. Категорія - 57
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Шевченка В. А.,

суддів - Білецького О. М. , Бойка В. Б. ,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс»

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 29 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» про
визнання недійсним договору та
стягнення грошових сум,

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 29 вересня 2014 року вказаний
позов задоволено.

Визнано недійсним договір № 226209 від 14
лютого 2014 року з додатками № 1 та № 2 до
нього, укладений між ТОВ
«Гранфінресурс» та ОСОБА_3

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_3 кошти в сумі 9012 грн. на
повернення сплачених сум комісійного
та чистого внесків і адміністративного
платежу.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
незаконність та необгрутованість
рішення, просить його скасувати і
ухвалити нове про відхилення позовних
вимог.

При цьому він, зокрема, вказує на те, що
послуги, які надає ТОВ «Гранфінресурс»
є не фінансовими, а комерційними, на
здійснення яких ліцензії не
вимагається. Тому з цієї підстави суд
не вправі був визнавати угоду
недійсною.

Колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що за
укладеним між сторонами договором №
226209 від 14 лютого 2014 року відвідповідач
за згодою позивача зобов'язувався
вчинити від його імені та за його
рахунок певні юридичні дії, спрямовані
на придбання учасником 100000 грн. на
умовах діяльності програми «Альянс
Україна», у тому числі сформувати
реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування, організувати та
провести заходи з розподілу грошового
фонду та надати учаснику заявлену для
придбання суму.

Учасник, поряд із іншим, зобов'язувався
сплатити одноразовий комісійний
внесок у день підписання угоди та не
пізніше 15 календарних днів з моменту
отримання дозволу (права на отримання
відповідної грошової суми) -
адміністративний платіж, а також
своєчасно сплачувати загальний платіж,
який включає чистий внесок, за рахунок
якого адміністратор надає заявлені
грошові суми, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги з
організації діяльності програми.

Цей договір не є поворотною фінансовою
допомогою. Всі додатки до нього є його
невід'ємною частиною. Підписання угоди
є свідченням того, що сторони повністю
розуміють її значення та умови, правові
наслідки, що вона не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину, і
що договірні умови є обов'язковими для
виконання (а. с. 6).

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до
договору його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є придбання відповідної
грошової суми (а. с. 7-8).

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім (
п. 4.1 ст. 4 додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього (ст. 12
додатку № 2).

Учасник підтвердив, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчив своїм
підписом (ст. 13 цього ж додатку).

На виконання умов даного договору
позивач сплатив одноразовий
комісійний внесок у розмірі 4000 грн., 1280
грн. адміністративного платежу та 3333
грн. 20 коп. чистого внеску (а. с. 9).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що надаючи
позивачеві фінансову послугу з метою
отримання грошової суми, він не мав
відповідної ліцензії на здійснення
цього виду діяльності.

Такий висновок суду першої інстанції є
обґрунтованим, оскільки статтею 227 ЦК
України визначено, що правочин
юридичної особи, вчинений нею без
відповідного дозволу (ліцензії), може
бути визнаний судом недійсним.

Пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» унормовано,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягає господарська
діяльність, зокрема, із надання
фінансових послуг.

Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як
зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього
ж Закону, вважаються довірче
управління фінансовими активами,
надання коштів у позику, в тому числі й
на умовах фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Водночас п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону
передбачено, що національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліценції (ч. 2 ст. 34
вказаного Закону).

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
від 02 червня 2011 року, який введено в дію
09 січня 2012 року, фінансові установи
зобов'язані протягом одного року з дня
набрання чинності цим Законом привести
свою діяльність у відповідність із
вимогами цього Закону.

Зі змісту умов програми «Альянс
Україна» слідує, що виконання послуг
відповідачем полягає в тому, що учасник
сплачує передбачені договором кошти, а
відповідач формує об'єднання
учасників, у даному випадку за схемою 2,
яких включає у реєстр, в якому
накопичуються кошти цих учасників за
рахунок чистих внесків, після чого
учасником подається заява на участь в
заході по розподілу грошового фонду,
потім здійснюється сам захід по
розподілу грошового фонду об'єднання
учасників, за результатами якого
надається дозвіл, тобто право на
отримання грошових коштів, якщо їх
достатньо у цьому фонді. Право на
отримання коштів надається в такому
порядку: перевагу має той з учасників,
який надіслав заяву, яка містить
найбільшу кількість сплачених
загальних платежів.

При цьому отримання учасником
обумовленої договором суми
відбувається у тому числі й за рахунок
внесків інших учасників. Різниця між
споживачами - учасниками є тільки в
часі одержання коштів кожним із них,
оскільки в кінцевому підсумку гроші
отримають усі учасники, навіть ті, які
фінансово були найменш "активними", за
умови виконання ними умов договору.

Наведене свідчить про те, що
господарська діяльність відповідача
відносно укладання договорів з
фізичними особами, предметом яких є
послуги, що надаються шляхом
формування реєстрів учасників
програми «Альянс України» з метою
отримання відповідної грошової суми,
зазначеної у договорі, передбачає
залучення фінансових коштів від
фізичних осіб. У зв'язку з цим зазначена
діяльність з огляду на вказані вище
норми ЗУ «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» фактично зводиться
до надання фінансових послуг.

За таких обставин колегія не вбачає
підстав для зміни чи скасування
оскарженого рішення суду, яке суд
ухвалив з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» відхилити, а рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 29
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього дня на неї
може бути подана касаційна скарга до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -