Справа № 357/6229/14 Головуючий у І
інстанції Кошель Л.М.Провадження №
22-ц/780/6532/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 46
УХВАЛА

Іменем України

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Білоцерківської міської ради
Київської області, третя особа
управління містобудування та
архітектури Білоцерківської міської
ради Київської області про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою загального користування,
скасування рішення про передачу
земельної ділянки у власність та
скасування свідоцтва про право
власності на земельну ділянку,

встановила:

У травні 2014 року позивачі звернулися до
суду із зазначеним позовом, в якому
посилалися на те, що вони є власниками
приватних житлових будинків по АДРЕСА_1
у м. Біла Церква Київської області та
виходи з їхніх домоволодінь фактично
розміщені між АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 у м.
Біла Церква, між якими понад 50 років
існує спільний прохід загального
користування. При чому, цей прохід з
однієї і другої сторони такої ширини,
що дає можливість під'їхати
автомобілям до їхніх будинків. Восени
2013 року їм стало відомо, що їх сусід
ОСОБА_4, власник домоволодіння АДРЕСА_3,
має намір побудувати гараж частково на
земельній ділянці проходу загального
користування.

Рішенням Білоцерківської міської ради
Київської області від 25 квітня 2013 року
відповідачу передано у власність
земельну ділянку для будівництва
індивідуального гаража площею 30 кв. м,
яка значно виступає за межі належного
відповідачу домоволодіння по АДРЕСА_3
бік проходу загального користування на
0,48 м.

На підставі даного рішення 29.10.2013 року
відповідач отримав свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, а саме на
земельну ділянку площею 0,003 га для
будівництва індивідуальних гаражів.

Позивачі вважають, що такими діями
відповідачі обмежили їх у праві
безперешкодного користування спільним
проходом між зазначеними вулицями, і
крім того взагалі позбавили належного
під'їзду транспорту до домоволодіння
АДРЕСА_1.

Тому, позивачі просили скасувати
рішення Білоцерківської міської ради
про передачу ОСОБА_4 у власність
земельної ділянки по АДРЕСА_3, для
будівництва індивідуального гаража,
скасувати свідоцтво про право
власності на земельну ділянку з
цільовим призначенням для будівництва
індивідуального гаража, що видано
29.10.2013 р. за № 11829123 на імя ОСОБА_4 та
усунути перешкоди у здійсненні права
користування земельною ділянкою
проходу загального користування між
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 в м. Біла Церква
шляхом знесення частини конструкції
гаража, що виступає за межі
домоволодіння по АДРЕСА_3, в бік проходу
загального користування та відновити
попередній стан проходу загального
користування між зазначеними вулицями.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 вересня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій
просили його скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування норм
матеріального права, яке полягає в
тому, що суд дійшов безпідставного
висновку про недоведеність позивачами
своїх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на тому, що позивачі є користувачами
земель загального користування у
вигляді міжквартального проходу,
оскільки щоденно користуються цим
проходом, щоб переходити з АДРЕСА_1 на
АДРЕСА_3 і у зворотному напрямку, а
відповідачі обмежили їх у вільному
користуванні цим проходом. Тому в
даному випадку порушуються їхні права
як землекористувачів саме землями
загального користування.

Крім того, Білоцерківська міська рада
Київської області, передавши у
власність ОСОБА_4 земельну ділянку,
частина якої за рахунок земель
загального користування у вигляді
міжквартального проходу, порушила
чинне законодавство України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції вважав вимоги
позивачів необґрунтованими, оскільки
згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України вони не
довели ті обставини, на які посилалися
як на підставу своїх вимог.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно п. д) ч. 1 ст. 121 ЗК України
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: для будівництва
індивідуальних гаражів - не більше 0,01
гектара.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Встановлено, що рішенням
Білоцерківської міської ради
Київської області від 25 квітня 2013 року
надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 30 кв. м для
будівництва індивідуального гаража за
адресою АДРЕСА_3 за рахунок земель
населеного пункту м. Біла Церква. (а. с.
23, 24)

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 29.10.2013 року,
індексний № 11829123, ОСОБА_4 належить на
праві власності земельна ділянка
площею 0,003 га для будівництва
індивідуальних гаражів за адресою
Київська область м. Біла Церква,
АДРЕСА_3 (а. с. 71-72)

Згідно свідоцтва про право особистої
власності на будівлю від 12.12.1996 року
ОСОБА_4 належить на праві власності
домоволодіння по АДРЕСА_3 в м. Біла
Церква. (а. с. 73)

З урахуванням наведеного, відповідач
набув права власності на спірну
земельну площею 30 кв. м для будівництва
індивідуальних гаражів відповідно до
вимог ст. 116, 118, 121 та 125 ЗК України.

Позивачі у позовній заяві посилаються
на те, що відповідачі обмежили
позивачів у праві безперешкодного
користування спільним проходом між
АДРЕСА_3 і крім того взагалі позбавили
належного під'їзду транспорту до
домоволодіння АДРЕСА_1, що належить
позивачу ОСОБА_6

Однак, як убачається з матеріалів
справи, ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 вересня 2014 р. позовну заяву
ОСОБА_7, якому належить квартира
АДРЕСА_1 залишено без розгляду.

Судом встановлено, що рішенням
Білоцерківської міської ради № 344 від
10.07.1976 року зареєстровано земельні
ділянки по кварталу № НОМЕР_1. Згідно
додатку до даного рішення та
квартальної зйомки 1976 р. (а.с.135-136) між
вулицями АДРЕСА_4 передбачено прохід
загального користування наступної
конфігурації: з боку АДРЕСА_3 ширина 3,27
м, з боку АДРЕСА_1 - 3,91 м, навпроти
домоволодіння АДРЕСА_1 - ширина проходу
складає 1,1 м.

Крім того, судом встановлено, що як
убачається з кадастрового плану
спірної земельної ділянки, що
міститься в матеріалах проекту
землеустрою (а.с.113-114), вона має
заглиблення у сторону проходу
загального користування на 0,48 м.
Представник Білоцерківської міської
ради суду пояснив, що така конфігурація
спірної земельної ділянки була
затверджена до приватизації з огляду
на тривале фактичне користування
ОСОБА_4 цією земельною ділянкою, що
знайшло своє відображення в матеріалах
технічного паспорту на будинок АДРЕСА_3
(а.с.67-70), при цьому ширина проходу була
достатньою для вільного користування,
скарг мешканців кварталу до 2013 року з
приводу користування вищевказаним
проходом загального користування
зафіксовано не було. Суд встановив, що
до отримання спірної земельної ділянки
у власність ОСОБА_4 тривалий час
користується земельною ділянкою
площею 530 кв. м замість виділених йому 600
кв. м, незначне заглиблення цієї
земельної ділянки в сторону проходу
загального користування знайшло своє
відображення і в матеріалах
інвентарізаційної справи на
домоволодіння АДРЕСА_3 (а.с.151)

Також судом встановлено, що після
винесення меж спірної земельної
ділянки на місцевості прохід
загального користування між будинками
АДРЕСА_3 став завширшки 82 см, що
утруднює вільний прохід до будинку
АДРЕСА_1, власниками якого є ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
власники будинку № 10 по АДРЕСА_1, мають
вільний прохід до своїх будинків зі
сторони АДРЕСА_1.

За змістом ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить

в тому числі розпорядження землями
територіальних громад та здійснення
контролю за використанням та охороною
земель комунальної власності,
додержанням земельного та
екологічного законодавства.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
вірного висновку про те, що спірна
земельна ділянка площею 30 кв. м
виділена ОСОБА_4 у власність для
будівництва індивідуальних гаражів із
земель комунальної власності по межах
фактичного користування, доказів
порушення при цьому прав позивачів не
надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що
Білоцерківська міська рада Київської
області, передавши у власність ОСОБА_4
земельну ділянку, частина якої за
рахунок земель загального
користування у вигляді
міжквартального проходу, порушила
чинне законодавство України, не
заслуговують на увагу, оскільки судом
встановлено, що відповідач
Білоцерківська міська рада при
передачі у власність ОСОБА_4 спірної
земельної ділянки площею 30 кв. м для
будівництва індивідуальних гаражів
діяла у межах своїх повноважень
відповідно до вимог ст. ст. 12, 116, 118, 121 ЗК
України.

Також на заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що в даному
випадку порушуються права позивачів,
як землекористувачів саме землями
загального користування, оскільки, суд
дійшов вірного висновку, що згідно ст.
ст. 10, 60 ЦПК України вони не довели ті
обставини, на які посилалися як на
підставу своїх вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду про
відмову в позові, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 363 ЦПК України,
колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді