Справа № 363/4570/13-ц Головуючий у І
інстанції Купрієнко С.І.Провадження №
22-ц/780/5718/14 Доповідач у 2 інстанції
СліпченкоКатегорія 26 11.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 23 квітня 2014 року
по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор-плюс»
до ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку громадян,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У листопаді 2013 року позивач Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор-плюс»
(надалі ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор-плюс») звернувся з зазначеним
позовом, в якому просив звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме
квартиру АДРЕСА_1, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№970-Ф від 05.09.2007 року, яка складає 43 736,45
доларів США, яка за офіційним курсом на
дату розрахунку становить - 349 585,44
гривни, шляхом проведення прилюдних
торгів за початковою ціною
встановленою на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна,
визначеною на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності - незалежним експертом на
стадії оцінки майна, під час проведення
виконавчих дій.

Виселити відповідачку та інших осіб,
які зареєстровані та/або проживають у
вказаній квартирі, зі зняттям з
реєстраційного обліку в органах МВС
України до повноважень якого входять
питання громадянства, міграції та
реєстрації фізичних осіб та стягнути з
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3441,00 грн.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 23 квітня 2014
року позов задоволено частково.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме квартиру АДРЕСА_1, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №970-Ф від 05.09.2007 року, яка
складає 43736,45 доларів США, яка за
офіційним курсом на дату розрахунку
становить - 349 585,44 гривни, шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною встановленою на рівні
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, визначеною на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності - незалежним експертом на
стадії оцінки майна, під час проведення
виконавчих дій. В задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду
з підстав неповного з'ясування
обставин, що мають суттєве значення для
справи, а також порушення норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
позовних вимогах відмовити повністю, а
в частині виселення та знаття з
реєстраційного обліку відповідача та
осіб, що там зареєстровані - залишити
без змін.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що суд повністю знівелював
право сторони процесу приймати участь
у розгляді справи, коли безліч разів
надсилав повістки в Донецьку область,
тоді як в матеріалах справи
знаходиться копія сторінок її
паспорта, в якому вказується місце
реєстрації АДРЕСА_1. Тим самим суд
фактично не дав відповідачу можливості
вказати обставини справи, які через
приховування зі сторони позивача стали
невідомі суду і в свою чергу потягли за
собою грубе порушення норм
матеріального права, а саме факт
укладення між позивачем та
відповідачем 08 лютого 2014 року
додаткового договору до кредитного
договору № 970-Ф, за умовами якого
сторони дійшли згоди про припинення
первісних зобов'язань боржника, які
виникли на підставі кредитного
договору шляхом передачі відступного
не пізніше 25.12.2016 року і який апелянт
почала сумлінно виконувати.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення вищезазначеним вимогам
не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив із
того, що ПАТ „Сведбанк" належним чином
було виконано умови договору
відповідно якого відповідачка ОСОБА_1
отримала кошти в розмірі 105000 доларів
США, а відповідачка ОСОБА_1 неналежним
чином виконувала взяті на себе
зобов'язання по вищезазначеному
договору та на 31.10.2013 року має
заборгованість по кредиту в розмірі 43
723.70 доларів США, що становить 349 479,78
гривень, а тому в рахунок погашення
заборгованості по вищезазначеному
кредитному договору необхідно
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Такий висновок не відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до договору № 970-Ф від 05.09.2007
р. укладеного між ПАТ „Сведбанк" та
ОСОБА_1 остання отримала кредит в
розмірі 105000.00 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 13% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 04.09.2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ПАТ
„Сведбанк" та ОСОБА_1 05.09.2007 року було
укладено договір іпотеки № 970-Ф/ІП-1,
відповідно до якого відповідачка
надавала в іпотеку позивачеві нерухоме
майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

28.11.2012 року Банк відступив ТОВ
„Факторингова компанія „Вектор Плюс" ,
відповідно до Договору факторингу №15
та Договору про відступлення прав за
іпотечними договорами свої права
вимоги до Відповідача за
зобов'язаннями по кредитному договору
№970-Ф від 05.09.2007 року та Іпотечному
договору № 970-Ф/ІП-1 від 9/5/2007 року.

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином не
виконувала умови укладеного договору в
зв'язку з чим заборгованість по кредиту
на 31.10.2013 року становить 43723.23
доларів США , що за офіційним курсом НБУ
становить - 349 585,44 гривни.

Вказані обставини сторонами
визнаються та не оспорються.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач не була
належним чином повідомлена про розгляд
справи, оскільки

Згідно з п.1 ч.1 ст.169 ЦПК України суд
відкладає розгляд справи в межах
строків, встановлених ст.157 цього
Кодексу, у разі неявки в судове
засідання однієї із сторін або
будь-кого з інших осіб, які беруть
участь у справі, про яких нема
відомостей, що їм вручені судові
повістки.

Відповідно до ч.5, ч.6 ст.74 ЦПК України
судова повістка разом із розпискою
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. Стороні чи її
представникові за їх згодою можуть
бути видані судові повістки для
вручення відповідним учасникам
цивільного процесу. Судова повістка
може бути вручена безпосередньо в суді.
Особи, які беруть участь у справі,
можуть бути повідомлені або викликані
в суд телеграмою, факсом чи за
допомогою інших засобів зв'язку, які
забезпечують фіксацію повідомлення
або виклику.

З матеріалів справи вбачається, що у
судові засідання на 13.03.2014 р. та 23.04.2014 р.
відбулось без участі відповідача,
позивач з'явився та відповідно даних
про те, що відповідач викликався у це
судове засідання у будь-який спосіб,
передбачений ст.74 ЦПК України, у справі
немає. Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що місцевий суд надсилав
повістки за адресою: АДРЕСА_2, в той час,
як в матеріалах справи знаходиться
копія сторінок паспорта відповідача
(а.с. 15-16) згідно якого вказується місце
реєстрації - спірна квартира: АДРЕСА_1.

За таких підстав, висновок суду про те,
що позивач був належним чином
повідомлений про слухання справи не
відповідає матеріалам справи.

Крім того, відповідач був позбавлений
надати свої доводи та заперечення та
поза увагою суду в зв'язку з
вищенаведеним були доводи надані
відповідачем в апеляційній скарзі,
саме -

08 лютого 2014 року між позивачем та
відповідачем був укладений додатковий
договір до кредитного договору № 970-Ф
від 05.09.2007 року за умовами якого,
сторони дійшли згоди про припинення
первісних зобов'язань боржника, які
виникли на підставі кредитного
договору із всіма змінами та
доповненнями, шляхом передачі
боржником кредитору суми відступного
не пізніше 25.12.2016 року. Сума відступного
склала 49 433,56 доларів США, що за
середньозваженим курсом на
міжбанківському ринку станом на 7.02.13
складало 401 894,84 грн. За умовами
додаткового договору апелянт повинна
була сплатити позивачу 3 000 доларів США
(24 390,00 грн.) до 11 лютого 2013 року, 5 000
доларів США (40 650,00 грн.) до 25 березня 2013
року та 41 433,56 доларів США (336 854,84 грн.) в
період з 25 квітня 2013 року до 25 грудня 2015
року, де розмір щомісячного платежу
повинен складати не менше 375,00 доларів
США (3048,75 грн.) (а.с.66).

Також з матеріалів справи вбачається,
що апелянт виконує умови
вищенаведеного додаткового договору
(а.с.70 -75).

Крім того, згідно п.п. 4.1. 4.2. додаткового
договору від 08.02.2014 року, який набрав
законної сили в момент підписання та
відповідно сторони узгодили, що після
набрання чинності додаткового
договору всі попередні переговори,
листування, попередні договори,
протоколи про наміри та будь-які інші
усні або письмові домовленості сторін
з питань, що так чи інакше стосуються
цього договору, втрачають юридичну
силу.

Враховуючи викладене, також те, що
оскаржуване рішення ґрунтується на
вимогах Закону України «Про іпотеку», а
саме - вимог ч.1 ст.33 що регламентує, що у
разі невиконання боржником основного
зобов'язання, Іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки та
відповідно ст.39 Закону України „Про
іпотеку", яка вказує, що - у разі
задоволення судом про звернення
стягнення на предмет іпотеки в рішенні
суду зазначаються і способі реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
публічних торгів або із застосуванням
процедури продажу встановленого ст. 38
цього Закону, колегія суддів приходить
до висновку, що позов не підлягає до
задоволення, оскільки.

За загальним правилом зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає
підстави для висновку про те, що,
установлюючи презумпцію вини особи,
яка порушила зобов'язання, ЦК України
покладає на неї обов'язок довести
відсутність своєї вини.

Боржник звільняється від
відповідальності лише у тому випадку,
коли доведе відсутність своєї вини у
порушенні зобов'язання.

Ухвалюючи рішення про покладення на
відповідача цивільно-правової
відповідальності за невиконання
зобов'язань місцевий суд вважав, що ПАТ
„Сведбанк" належним чином було
виконано умови договору відповідно
якого відповідачка ОСОБА_1 отримала
кошти в розмірі 105000 доларів США, а
відповідачка ОСОБА_1 неналежним чином
виконувала взяті на себе зобов'язання
по вищезазначеному договору, та на
31.10.2013 року має заборгованість по
кредиту в розмірі 43723.70 доларів США , що
становить 349479,78 гривень, а тому в
рахунок погашення заборгованості по
вищезазначеному кредитному договору
необхідно звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому в порушення вимог
процесуального законодавства місцевий
суд не перевірив вищенаведені доводи
відповідача, а колегією суддів надана
можливість позивачу спростувати
доводи відповідача та провести звірку
по розрахункам заборгованості, якою
останній не скористався (а.с.93).

Аналізуючи надані сторонами докази,
колегія суддів приходить до висновку,
що відповідач виконує взяті на себе
зобов'язання за додатковим договором
від 08 лютого 2014 року, та вважає, позивач
не довів, що вжив усіх залежних від
нього заходів щодо належного виконання
цих зобов'язань, а натомість з вернувся
з позовом за невиконання договору, який
було припинено.

Оскільки суд першої інстанції
вищезазначеного не врахував та вирішив
спір з порушенням норм матеріального
та процесуального права, висновки суду
не відповідають обставинам справи, що
відповідно до п.п. 3, 4 частини 1 статті 309
ЦПК України є підставою для зміни
судового рішення з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволені
позову в частині звернення стягнення
на предмет іпотеки, а в частині
виселення відповідачки та осіб що там
зареєстровані, рішення суду - залишити
без змін.

Стягнути з позивача судові витрати, а
саме судовий збір за подання
апеляційної скарги - 1720,50 грн.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 303, 304, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 23 квітня 2014 року -
змінити.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор-плюс» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №970-Ф від 05.09.2007
року, шляхом проведення прилюдних
торгів - скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову в
позові.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор-плюс» на користь
ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1720,50 грн.
(одна тисяча сімсот двадцять)грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: