Головуючий у першій інстанції Івченко
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Ващенко Л.Г., Плавич Н.Д.,

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 28 жовтня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
відшкодування збитків, завданих
забезпеченням позову,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 році ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що є власником житлового будинку та
земельної ділянки, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1.

З червня 2012 року Іллічівським міським
судом Одеської області розглядалась
позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та неї
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу вказаного нерухомого
майна, укладеного 28 жовтня 2011 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Ухвалою Іллічівського міського суду
Одеської області від 6 серпня 2012 року,
за заявою ОСОБА_3, вжито заходи
забезпечення позову у вигляді
накладення арешту на належні їй
житловий будинок та земельну ділянку.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 14 березня 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним відмовлено.

Ухвалою Іллічівського міського суду
Одеської області від 27 березня 2013 року
заходи забезпечення позову скасовано.

Ухвалами апеляційного суду Одеської
області від 21 травня 2013 року вказані
судові рішення залишено без зміни.

Позивач зазначала, що у зв'язку з
вжиттям заходів забезпечення позову у
вигляді арешту, були суттєво обмежені
її права власника щодо проживання в
будинку, реалізації нерухомості, збіру
та користування врожаєм.

Свої вимоги мотивувала тим, що
домовилась з ОСОБА_6 про продаж
належних їй будинка та земельної
ділянки. З метою забезпечення
виконання умов цього договору, 18 липня
2012 року уклала з ОСОБА_6 договір про
завдаток, за яким отримала 20 000 грн.,
проте ухвала суду про забезпечення
позову від 6 серпня 2012 року
унеможливила продаж нерухомості.
Дотримуючись вимог п. 2.3.1договору про
завдаток, вона 18 серпня 2012 року
повернула ОСОБА_6 суму завдатку в
розмірі 20 000 грн. та додатково сплатила
їй подвійну суму завдатку в розмірі 40 000
грн.

Посилаючись на збитки, завдані їй
забезпеченням позову, ОСОБА_4, на
підставі ч. 1 ст. 155 ЦПК України, просила
стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в
розмірі 40 000 грн., яка складається із:

- збитків від вимушеного порушення
договору завдатку в розмірі 32 000 грн.,

- збитків від втрат врожаю 2012-2013
років на арештованій земельній ділянці
(а.с.1, 2-21).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав,
посилаючись на його безпідставність
(а.с. 29-31).

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 28 жовтня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
шкоду, завдану внаслідок заходів
забезпечення позову, в розмірі 32 000 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено (а.с. 101-102).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з нього 32 000 грн.
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
позову про стягнення з нього збитків.

Неправильність рішення суду апелянт
мотивував порушенням норм
матеріального та процесуального права
(а.с.107-110).

Позивач ОСОБА_7 та її представники про
час та місце розгляду справи сповіщені
належним чином, просили розглянути
справу у їх відсутність, відповідно до
вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України (а.с.122, 139-140).

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідача ОСОБА_3, дослідивши
матеріали справи, матеріали
витребуваної із Іллічівського
міського суду Одеської області
цивільної справи № 1511/3063/2012 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним, за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання
недійсним шлюбного договору, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про заборону зловживання цивільними
правами (далі - справа № 1511/3063/2012),
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов ОСОБА_4, виходив із того,
що забезпечення позову, яке було вжито
за заявою ОСОБА_3, порушило цивільні
права ОСОБА_4 та спричинило їй
матеріальні збитки в розмірі 32 000 грн.,
що підтверджено договором про завдаток
та розпискою про повернення ОСОБА_4
заставодавцю 60 000 грн. у зв'язку з
порушенням умов договору.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в
частині часткового задоволення позову
ОСОБА_4 вказаним вимогам
процесуального права не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 6 червня 2008
року знаходиться в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5, матір'ю якої є ОСОБА_4
(а.с. 126; справа № 1511/3063/2012 т. 1 а.с. 8).

На підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу житлового
будинку від 28 жовтня 2011 року,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
остання є власником житлового будинку,
розташованого на земельній ділянці
площею 0,0127 га за адресою: Одеська
область, АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору сторони
домовились, що вищезазначена земельна
ділянка буде продана покупцю в строк не
пізніше ніж чотири місяці шляхом
укладання договору купівлі-продажу
земельної ділянки (а.с. 127-130; справа №
1511/3063/2012 т. 1 а.с. 198-199).

Дані про укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також про отримання
ОСОБА_4 державного акту на землю
матеріали справи та справи № 1511/3063/2012
не містять.

З листопада 2011 року, червня та
листопада 2012 року в Іллічівському
міському суді Одеської області
розглядались відповідно позовні
вимоги:

- ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання
шлюбного договору недійсним;

- ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу від
28 жовтня 2011 року недійсним;

- ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про заборону
зловживання цивільними правами.

У процесі розгляду справи про визнання
договору купівлі-продажу недійсним, за
заявою ОСОБА_3, ухвалою Іллічівського
міського суду Одеської області від 6
серпня 2012 року було вжито заходи
забезпечення позову, шляхом накладення
арешту на зареєстровані за ОСОБА_4 на
праві власності житловий будинок та
земельну ділянку, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-3).

Згідно листа начальника відділу
державної виконавчої служби
Іллічівського міського управління
юстиції Одеської області (далі - ВДВС)
від 21 червня 2013 року №03-6075 на
примусовому виконанні в ВДВС не
перебувала ухвала суду про накладення
арешту на будинок та земельну ділянку,
розташованих за вищеназваною адресою,
та державними виконавцями ВДВС на
вказані об'єкти нерухомого майна арешт
не накладався (а.с. 135-136; справа
№1511/3063/2012 т. 4 а.с. 293).

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 14 березня 2013 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним залишено без задоволення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання
недійсним шлюбного договору залишено
без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
заборону зловживання цивільними
правами залишено без задоволення (а.с.
6-9; справа №1511/3063/2012 т. 4 а.с. 207-208).

Ухвалою Іллічівського міського суду
Одеської області від 27 березня 2013 року
заходи забезпечення позову скасовано
(а.с. 10-11; справа № 1511/3063/2012 т. 4 а.с. 218-219).

Ухвалами апеляційного суду Одеської
області від 21 травня 2013 року зазначені
судові рішення суду першої інстанції
залишено без зміни (а.с.12-16, 17-19; справа №
1511/3063/2012 т. 4 а.с. 281-285, 286-288).

Правовою підставою для задоволення
своїх позовних вимог ОСОБА_4 визначила
ч. 1 ст. 155 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 155 ЦПК України
встановлено, що у разі скасування
заходів забезпечення позову, набрання
законної сили рішенням про відмову у
задоволенні позову чи ухвалою про
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду особа,
щодо якої вжито заходи забезпечення
позову, має право на відшкодування
збитків, завданих забезпеченням
позову.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки);

- доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, законодавством
передбачено відшкодування особі
майнової шкоди, зокрема збитків, за
наявності порушення цивільного права
особи та причинного зв'язку між
порушенням права й збитками.

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_4
на підставі наданих нею доказів -
договору про завдаток від 18 липня 2012
року та розписки ОСОБА_6 від 18 серпня 2012
року про отримання нею від ОСОБА_4 60 000
грн. суд першої інстанції не звернув
увагу на:

- юридичну суть та відмінність
понять «завдаток» та «аванс»;

- назву договору, яка не відповідає
вимогам законодавства;

- надзвичайну швидкість при
поверненні штрафних санкцій в розмірі
40 000 грн. та їх надзвичайно великий
розмір у порівнянні з тими, що
встановлені законом (ч. 1 ст. 571 ЦУ
України) та які застосовуються у
діловому обороті;

- відсутність у ОСОБА_4
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, що не дозволяло їй її
відчужувати.

Встановлено, що 18 липня 2012 року ОСОБА_6,
в рахунок купівлі у майбутньому
житлового будинку з господарськими
спорудами та земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, передала ОСОБА_8 20 000
грн., про що сторони уклали договір про
завдаток (а.с.95).

Пунктом 2.3.1 вказаного договору
визначено, що ОСОБА_4 зобов'язалась
повернути суму завдатку ОСОБА_6 та
сплатити подвійну суму завдатку у разі
відмови у продажу зазначеної вище
нерухомості у місячний строк з дня
укладення цього договору.

Відповідно до змісту розписки 18 серпня
2012 року ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_4,
згідно зобов'язань до п. 2.3.1 договору
завдатку від 18 липня 2012 року 60 000 грн., з
яких 20 000 грн. є сумою, яка отримана від
ОСОБА_6 в якості завдатку за придбання
будинку та земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.96).

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Водночас, у ч. 2 ст. 570 ЦК України
законодавець зазначив: якщо не буде
встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно
виступає і способом платежу, і спосо
бом забезпечення виконання
зобов'язання.

Правила ст. 571 ЦК про залишення завдатку
особі, яка його одержала, або стягнення
з неї подвійної суми завдатку
застосовується в тих випадках, коли між
сторонами укладено договір, проте він
не виконується з вини якоїсь зі сторін.

У разі коли сторони лише домовилися
укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються авансом і
повертаються в тому розмірі, в якому
вони надавалися.

Оскільки договору купівлі-продажу
будинку та земельної ділянки, який би
за своєю формою та змістом відповідав
вимогам закону, між сторонами укладено
не було, то сплачені в рахунок
виконання договору ОСОБА_6 20 000 грн. є
авансом і повинні бути повернуті в тому
розмірі, в якому вони передавалися.

У разі видачі авансу кредитор не може
бути зобов'язаний до повернення його в
подвійному розмірі.

Таким чином правових підстав для
сплати ОСОБА_4 ОСОБА_6, крім завдатку в
розмірі 20 000 грн., подвійної суми
завдатку в розмірі 40 000 грн. не було.

За таких обставин підстав для
стягнення з ОСОБА_3 подвійної суми
завдатку, яку позивач визначила у
розмірі 32 000 грн. у суду першої
інстанції не було.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 при зверненні в
суд з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та
поданні заяви про забезпечення позову,
діяв у відповідності з вимогами
чинного законодавства, вказані дії
були спрямовані на захист його прав і
інтересів у спосіб, що визначений
законом.

Заходи забезпечення позову були вжиті
судом у даній справі після розгляду
заяви ОСОБА_3 в судовому засіданні за
участю представників відповідачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_4

При цьому суд пересвідчився в тому, що
між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову
(а.с. 2-3; справа №1511/3063/2012 т. 1 а.с.96-97).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 19 жовтня 2012 року
апеляційна скарга ОСОБА_4 на вказану
ухвалу була залишена без задоволення
(а.с. 132-133; справа №1511/3063/2012 т. 2 а.с.60).

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 14 березня 2013 року,
яке є чинним, зустрічний позов ОСОБА_5
до ОСОБА_3 про заборону зловживання
цивільними правами залишено без
задоволення (а.с. 6-9; справа № 1511/3063/2012 т.
4 а.с. 207-208).

За таких обставин подання ОСОБА_3 заяви
про забезпечення позову є реалізацією
ним своїх процесуальних прав,
передбачених ст.151 ЦПК України, а не
зловживання своїми правами з метою
завдання шкоди позивачу.

Таким чином, суд першої інстанції й з
цих підстав не вправі був частково
задовольняти позовні вимоги про
стягнення з відповідача матеріальних
збитків, спричинених забезпеченням
позову.

Враховуючи те, що судом при вирішенні
спору про відшкодування збитків від
вимушеного порушення умов договору
завдатку неправильно застосовано
норми матеріального права, судове
рішення в цій частині відповідно до п. 4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог про стягнення збитків в розмірі
32000 грн.

Судове рішення в частині позову ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про відшкодування збитків
завданих від втрати врожаю 2012-2013 років
до суду апеляційної інстанції не
оскаржено та предметом перегляду не
було.

Вимоги ст. 320 ЦПК України не дозволяють
суду апеляційної інстанції
постановити окрему ухвалу відносно
головуючого у справі судді з огляду на
вкрай поверховий розгляд справи,
неповне з'ясування фактичних обставин,
які мають значення та відсутність у
рішенні будь-яких мотивів, якими
керувався суд, відхиляючи заперечення
ОСОБА_3 щодо стягнення з нього 32 000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, 309, 313,
ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 28 жовтня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 32 000 грн. скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про відшкодування збитків, завданих
забезпеченням позову, в розмірі 32000 грн.
відмовити.

В іншій частині рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2014
року про відмову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
відшкодування збитків, завданих
забезпеченням позову, в розмірі 8 000 грн.
залишити без змін.

Рішення колегії суддів набирає
чинності з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області

Г.Я. Колесніков