Номер провадження: 22-ц/785/6287/14
Головуючий у першій інстанції Сегеда
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Доценко Л.І., Заїкін А.П.

При секретарі - Колмакова В.І.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
представника ОСОБА_5 на рішення
Малиноського районного суду м. Одеси
від 06 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7

-про визнання майна об'єктом права
спільної сумісної власності та
визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013р. ОСОБА_6 звернулась
до суду з позовними вимогами та
уточнивши їх в ході судового розгляду
зазначала, що з 26 березня 1977р. по 26
лютого 1990р. вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8. 26
лютого 1990р. шлюб між ними було
розірвано, проте сімейні стосунки
позивачка та ОСОБА_8 не припиняли та з 27
лютого 1990р. вони перебували у фактичних
шлюбних відносинах, проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, мали
спільний бюджет та виховували спільну
доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер. Після
його смерті відкрилася спадщина у
вигляді: квартири АДРЕСА_1, майнового
комплексу магазину №47, розташованого
за адресою: АДРЕСА_2, земельної ділянки
площею 0,0289га. розташованої по АДРЕСА_3,
дачного будинку по АДРЕСА_3 у
товаристві «Сонячна поляна» та
строкового банківського вкладу
відповідно до договору №812 від 11.01.2010р.
укладеного між померлим та
Укргазбанком на розміщення грошових
коштів у сумі - 13357,84грн.

Посилаючись на те, що вказане
майно є об'єктом права їх спільної
сумісної власності так як;

- пайовий внесок за будинок та
земельну ділянку площею 0,0289га.
розташованої по АДРЕСА_3 ними сплачено
під час шлюбу;

- -майновий комплексу магазину №47,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2,
придбаний ними внаслідок спільної
праці членів сімї,

- інше майно придбане ними за час
спільного проживання просила суд
визнати зазначене майно об'єктом
права спільної сумісної власності та
визнання права власності на ? його
частини та право власності в порядку
спадкування.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 06 травня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_5
про визнання майна об'єктом права
спільної сумісної власності та
визнання права власності - задоволені
частково.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_6 та ОСОБА_8:

3/100 частини дачного будинку
АДРЕСА_3, в кооперативі «Сонячна
поляна», яка належала на праві
власності на підставі реєстраційного
посвідчення від 10 вересня 1996 року -
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2;

земельну ділянку для ведення
індивідуального дачного будівництва,
площею 0,0289 га, що розташована по
АДРЕСА_3 в кооперативі «Сонячна
поляна», яка належала на праві
власності на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю
від 26 січня 1998 року - ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2;

майновий комплекс магазина №47, що
розташований по АДРЕСА_2, який належав
на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності №166 від 14
травня 1997року - ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2;

грошові кошти в розмірі 13357
(тринадцять тисяч триста п'ятдесят сім)
гривень 84 коп., які були внесені ОСОБА_8,
померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, як строковий
банківський вклад на депозитний
рахунок № НОМЕР_1, який знаходиться в
Публічному акціонерному товаристві
«Укргазбанк» на підставі депозитного
договору №812 від 11 січня 201 Ороку та
нараховані відсотки.

Визнано за ОСОБА_6 право власності
на 3/200 частини дачного будинку АДРЕСА_3,
в кооперативі «Сонячна поляна», яка
належала на праві власності на
підставі реєстраційного посвідчення
від 10 вересня 1996року ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_6 право власності
на 1/2 частину земельної ділянки для
ведення індивідуального дачного
будівництва, площею 0,0289 га, що
розташована по АДРЕСА_3 в кооперативі
«Сонячна поляна», яка належала на праві
власності на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю
від 26 січня 1998 року ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_6 право власності
на 1/2 частину майнового комплексу
магазина №47, що розташований по
АДРЕСА_2, який належав на праві
власності на підставі свідоцтва про
право власності .N« 166 вії травня 1997року
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Визнано за ОСОБА_6 право власності
на 1/2частину грошових кошті, які були
внесені ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
як строковий банківський вклад на
депозитний рахунок № НОМЕР_2-що
знаходиться в Публічному акціонерному
товаристві «Укргазбанк» на підставі
депозитного договору №812 від 11 січня 2010
року, що складає 6678 (шість тисяч шістсот
сімдесят вісім гривень 92 коп. та на 1/2
частину нарахованих відсотків.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового, про відмову в
заявлених позовних вимог, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Зокрема
посилається на те, що спадкоємці які
проживають однією сім'єю є
спадкоємцями 4-ї черги, на пропуск
строку позовної давності та на те, що
майновий комплекс магазину № 47 не може
бути об'єктом спільної сумісної
власності так як є власністю ПП
«ОСОБА_16».

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді доповідача, вислухавши
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в позовних вимогах
про визнання права власності в порядку
спадкування, районний суд виходив з
того, що позивачка не входить в круг
спадкоємців за законом відповідно до
вимог ст.1261 ЦК України.

Визнаючи право спільної
сумісної власності на 3/100 частини
дачного будинку АДРЕСА_3, в кооперативі
«Сонячна поляна», районний суд виходив
з того, що пайовий внесок був внесений
в період шлюбу, а тому частки в праві
власності на нього є рівними.

Визнаючи право власності на ?
частину земельної ділянки районний суд
виходив з роз'яснень п.18-2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7
від 16.04.2004 року зі змінами від 19.03.2010
року «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» відповідно
до якого право власності переходить на
земельну ділянку у розмірі частки
права власності у спільному майні
будинку, будівлі, споруди у
відповідності до ст.120ЗК, 377 ЦК України.

Визнаючи право власності на 1/2
частину депозитного рахунку. районний
суд виходив з того, що вони набуті в
період сумісного проживання.

Визнаючи права спільної сумісної
власності на цілісний майновий
комплекс магазину № 47, районний суд
виходив з вимог ст.17 Закону України «
Про власність» та з посиланням на
пояснення свідків, дійшов висновку, що
позивачка працювала у ПП «ОСОБА_16»,
разом вели господарство та у них був
спільний бюджет, магазин був придбаний
в період сумісного проживання та за
сумісні кошти. При цьому районний суд
зазначив, що в матеріалах справи
відсутні документи на

підтвердження того факту, що спірний
магазин був переданий у власність
підприємства і відноситься до його
основних фондів.

Проте повністю погодитись з таким
судженням суду першої інстанції не
можна з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено,
що 26 березня 1977р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9
було укладено шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу серії
НОМЕР_3, виданим Іллічівським відділом
РАЦС 26.03.1977р. (а.с.9).

Після реєстрації шлюбу дружині
присвоєно прізвище ОСОБА_8, про що в
книзі реєстрації актів про укладення
шлюбу зроблено запис №254.

За час шлюбу у подружжя ОСОБА_8
народилося двоє дітей: син ОСОБА_10 та
донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

27 лютого 1990р. шлюб між ОСОБА_8 та
ОСОБА_6 було розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від
27.02.1990р. (а.с.93).

11 лютого 2013р. Малиновським
районним судом м. Одеси було винесено
рішення, яким встановлено факт того, що
ОСОБА_6 та ОСОБА_8, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2,
проживали однією сім'єю як чоловік та
жінка без реєстрації шлюбу з лютого
1990р. по ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» на підставі
розпорядження №197390 від 14 серпня 2006р.
управлінням житлово-комунального
господарства Одеської міської ради
квартира АДРЕСА_1 була передана у
власність ОСОБА_8 і на його ім'я було
видано свідоцтво про право власності
на житло від 14 серпня 2006р. (а.с.11, 13).

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_8, як член ДСК «Сонячна поляна»,
сплатив 24.09.1989р. пайовий внесок в сумі
2140,00руб., та став власником 3/100 частини
садового будинку літ. «А», що
складається з: жилого 71,2 кв.м., літньої
кухні-гараж 31,2 кв.м., загальною площею
102,4 кв.м., розташованих на земельній
ділянці площею 298,0кв.м., що
підтверджується реєстраційним
посвідченням від 10.09.1996р., виданим
Комунальним підприємством «ОМБТІ»
(а.с.21-25).

Право власності ОСОБА_8 на 3/100 частини
садового будинку АДРЕСА_3 у кооперативі
«Сонячна поляна» зареєстровано на
підставі довідки ДСК «Сонячна поляна»
від 01.07.1996р. №51/3 в реєстровій книзі №9с
за реєстраційним №49 стр.28 (а.с.21).

Згідно ст. 15 ЗУ «Про власність»,
який діяв на момент реєстрації права
власності на нерухоме майно за
померлим, встановлено, що член
житлового, житлово-будівельного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж,
іншу будівлю або приміщення, надані
йому в користування, набуває права
власності на це майно. Наймач жилого
приміщення в будинку державного чи
громадського житлового фонду та члени
його сім'ї мають право придбати
власність відповідну квартиру або

будинок шляхом їх викупу або на інших
підставах, передбачених
законодавством України.

Згідно із ч.І ст.22 КпШС, чинного на
час придбання спірного садового
будинку, майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Виходячи з вищезазначеного,
районний суд прийшов до правильного
висновку, що садовий будинок по АДРЕСА_3
сторони набули в період
зареєстрованого шлюбу,а тому він
являється об'єктом спільної сумісної
власності і частки на нього є рівними.

Судова колегія погоджується і з
судженням районного суду щодо
визнання права власності за позивачкою
на ? частину земельної ділянки виходячи
з того, що на ній знаходить будинок,
який є сумісною власністю подружжя, а
тому до неї переходить право власності
на неї у розмірі частки права власності
у спільному майні будинку. відповідно
до вимог ст.120 ЗК України, 377 ЦК України.

Судова колегія погоджується і з
думкою суду першої інстанції щодо
визнання права власності на 1/2 частину
депозитного рахунку. районний суд
виходив з того, що вони набуті в
період сумісного проживання, що
підтверджено рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 11 лютого 2013
року.

Матеріалам справи встановлено, що
11.04.1997р., між представництвом по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради та ОСОБА_8, як
фізичною особою було укладено договір
купівлі-продажу цілісного майнового
комплексу магазину №47, загальною
площею 87,7 кв.м., розташованого по
АДРЕСА_2, в м. Одесі (а.с.39-44).

14 травня 1997р. на підставі
договору купівлі-продажу від 11 квітня
1997р. №1-806 на ім'я ОСОБА_8, було видане
свідоцтво про право власності №166 на
цілісний майновий комплекс магазину
№47, розташованого по АДРЕСА_2,
загальною площею 87,7 кв.м. (а.с.26).

Право власності ОСОБА_8 на
цілісний майновий комплекс магазину
№47, розташованого по АДРЕСА_2,
загальною площею 87,7 кв.м. було
зареєстровано 11.08.1998р. в КП «ОМБТІ та
РОН» (а.с. 26 звор.).

Відповідно до свідоцтва по
державну реєстрацію юридичної особи
серії А00 №266632 від 30.09.1997р., за
вищевказаною адресою: АДРЕСА_2, було
зареєстровано Приватне підприємство
«ОСОБА_16», директором якого, згідно
наказу №1 від 30.10.1997р. був ОСОБА_8
(а.с.27,29).

Згідно п.4.3 Статуту ПП «ОСОБА_16»
статутний фонд підприємства
утворюється за рахунок майна
засновника на суму 6320,00грн., яким є
цілісний майновий комплекс магазину №
47, розташованого по АДРЕСА_2, загальною
площею 87,7 кв.м.

За правилами ч. 1 ст. 17 Закону
України "Про власність ", який був
чинним на час придбання майна, та
регулює спірні правовідносини, майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї, є їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст.58 ч.1 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Позивачка не надала належних
доказів на підтвердження того, що

цілісний майновий комплекс магазину
№47, розташованого по АДРЕСА_2,
загальною площею 87,7 кв. м. був придбаний
внаслідок їх спільної праці.

Сам факт знаходження у
трудових стосунках з ПП «ОСОБА_16» не є
підставою для визнання спірного
об'єкту сумісним майном.

Пояснення свідків
ОСОБА_11,ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо її
проживання з померлим в цей період,
ведення ними спільного господарства
та спільного бюджету не можуть бути
правовою підставою для задоволення її
позовних вимог, так як спірний магазин
придбаний на підставі договору
купівлі-продажу від 11 квітня 1997р ОСОБА_8
., тобто після розірвання шлюбу.

Крім того, районний суд не
врахував правову позицію ВСУ
викладеній у справі № 6-79 цс 13
відповідно до якої майно фізичної
особи - підприємця не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Установивши у справі, факт
оформлення права приватної власності
та видачі йому свідоцтва про право
власності на нежиле приміщення
магазину в період розірвання шлюбу,
який включений в статутний фонд ПП
"ОСОБА_16", засновником котрого являвся
ОСОБА_14, районний суд безпідставно
своїм рішенням змінив правовий режим
майна приватного підприємства на режим
спільного сумісного майна подружжя.

Отже, майно фізичної особи -
підприємця, яке придбане та
використовується в його
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, слід розглядати як
його особисту приватну власність.

Виходячи з вищезазначеного,
судова колегія дійшла висновку, що
районний суд помилково дійшов до
висновку, що цілісний майновий
комплекс магазину №47, загальною площею
87,7 кв.м., розташований по АДРЕСА_2, в м.
Одесі придбаний ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в
результаті їх спільної праці, в період
сумісного проживання та за сумісні
кошти, а тому в цій частині заявлені
вимоги задоволенню не підлягають за
безпідставністю.

Судова колегія не погоджується з
доводами апеляційної скарги про те, що
позивачка порушила строк позовної
давності, виходячи з того, що до
ІНФОРМАЦІЯ_2 вона проживала з ОСОБА_8
однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Виходячи з вищезазначеного,ю
судова колегія приходить до висновку,
що в силу ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України,
рішення підлягає скасуванню в частині
визнання судом права спільної
сумісної власності на майновий
комплекс магазину № 47, що розташований
по АДРЕСА_2, який належав на праві
власності на підставі свідоцтва про
право власності № 166 від 14 травня 1997
року-ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та
в цій частині позовних вимог необхідно
відмовити за безпідставністю.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для його скасування судова
колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.309; 316; 317; 319 ЦПК
України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу
представника ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 06 травня 2014 року в
частині визнання права спільної
сумісної власності майнового
комплексу магазину № 47, що
розташований по АДРЕСА_2, який належав
на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності № 166 від
14 травня 1997 року-ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2-скасувати.

В позивних вимогах ОСОБА_6 до
ОСОБА_5, ОСОБА_7

про визнання майна об'єктом права
спільної сумісної власності та
визнання права власності, в частині
визнання права спільної сумісної
власності майнового комплексу
магазину № 47, що розташований по
АДРЕСА_2, який належав на праві
власності на підставі свідоцтва про
право власності № 166 від 14 травня 1997
року-ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2-
відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене на протязі 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Голодуючий суддя -
Л.А.Гірняк

Судді
Л.І.Доценко

А.П.Заїкін