№ 2/679/4/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року
Нетішинський міський суд
Хмельницької області у складі:
головуючої судді Фурсевич О.В.,

при
секретарі Ткачук Т.А., Оліферук Ж.А.,
Бойко В.І.,

Лисюк О.О.,
Плазій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Нетішин
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
частку в майні та розподіл майна
набутого в шлюбі, витребування майна з
чужого незаконного володіння,
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
гаражного кооперативу "Автомобіліст",
третя особа - ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" про визнання права власності на
майно, -

В С Т А Н
О В И В:

Позивачка звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання права
власності на частку в майні та розподіл
майна набутого в шлюбі, витребування
майна з чужого незаконного володіння.

22 лютого 2013 року відповідач
ОСОБА_4 подав зустрічний позов до
ОСОБА_3, гаражного кооперативу
"Автомобіліст", третя особа - ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" про визнання
права власності на майно, який ухвалою
Нетішинського міського суду від 12.03.2013
року об'єднано в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_3

Згідно позовної заяви, заяви про
уточнення та збільшення позовних
вимог, пояснень позивачки -
відповідачки та її представника в
судовому засіданні, 05.09.2001 року ОСОБА_3
зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 26 грудня 2010
року відповідач - позивач пішов з дому
і припинив з нею подружні стосунки.
Рішенням Нетішинського міського суду
від 28.01.2011 року шлюб між ними розірвано.
Під час спільного проживання, у 2004 році
за згодою ОСОБА_3 відповідач - позивач
став членом гаражного кооперативу
"Автомобіліст", оплативши незавершений
будівництвом гараж НОМЕР_2, який вони в
подальшому добудували. Однак, ОСОБА_4 з
невідомих причин завершений
будівництвом гараж не ввів в
експлуатацію та не отримав свідоцтво
про право власності на нього. У вересні
2005 року вони придбали житловий будинок
та земельну ділянку в АДРЕСА_2, а разом з
ними шафу бувшу у користуванні
вартістю 60 гривень, ліжко вартістю 50
гривень та два ліжка вартістю по 40
гривень кожне. За час спільного
проживання в шлюбі у вказаний будинок
вони також перевезли належне ОСОБА_3
майно: кухонний гарнітур "Кристина"
виробництва Польщі вартістю 1000
гривень, телевізор "Оріон" - 1000 гривень,
посуд на загальну суму 540 гривень: 5
супових тарілок по 12 гривень кожна, 12
великих підставних тарілок по 10
гривень кожна, 10 десертних тарілок по 8
гривень кожна, 4 чашки по 12 гривень
кожна, 4 тарілочки для чаю по 10 гривень
кожна, заварник вартістю 16 гривень,
цукорницю вартістю 10 гривень, комплект
ложок та виделок по 6 штук, всього 12 по 3
гривні кожна, 2 каструлі по 35 гривень
кожна, дві сковорідки - більша вартістю
40 гривень, менша - 30 гривень. Вартість
вказана з урахуванням часу придбання
та зносу. Крім того, вони спільно
придбали для використанні в будинку в
с.Новий Кривин газову плиту,
електровипромінювач, тиски,
газонокосилку, бетономішалку,
зварювальний апарат, бензопилку,
болгарку, два холодильники - один
бувший у користуванні радянського
виробництва та один бувший у
користуванні виробництва Німеччини,
бойлер на 50 літрів, насосну станцію, 4
вулики, медогонку, душову кабіну з
обладнанням до неї, 10 кв.м. лінолеуму
для облаштування кухні. Після
розірвання шлюбу ОСОБА_4 фактично
позбавив ОСОБА_3 можливості
користуватися придбаним житловим
будинком в с.Новий Кривин, тому вона
змушена була звернутися до
Славутського міськрайонного суду з
позовом про визначення часток в
будинковолодінні та усунення перешкод
в користуванні ним, який був
задоволений. Однак доступ до даного
будинку вона отримала лише 01.03.2013 року,
коли ОСОБА_4 передав їй ключі під час
виконання даного рішення суду
державним виконавцем. До того часу вона
не мала можливості користуватися
вищевказаним належним їй майном та
спільно нажитим, оскільки воно
знаходилось в цьому будинковолодінні.
Крім того, за час спільного проживання
вони купили автомобіль "Skoda Oktavia" за
кредитні кошти в сумі 75000 гривень, які
були отримані на підставі кредитного
договору, укладеного 11.09.2008 року між ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_4 В
подальшому даний автомобіль ОСОБА_4
зареєстрував на себе, отримав
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу та державний
номер "НОМЕР_1".

Враховуючи висновки судових
експертиз про вартість автомобіля та
гаража, а також досягнуту домовленість
про вартість іншого спільно нажитого
майна, позивачка - відповідачка ОСОБА_3
просила набуте під час спільного
проживання в зареєстрованому шлюбу
майно розділити в натурі та виділити їй
електровипромінювач вартістю 300
гривень, бойлер на 50 літрів - 800 гривень,
холодильник бувший у користуванні
виробництва Німеччини - 1000 гривень, 4
вулики по 100 гривень кожний, загальною
вартістю 400 гривень, душову кабінку із
обладнанням до неї - 1900 гривень, насосну
станцію - 1200 гривень, 10 кв.м. лінолеуму
для кухні - 450 гривень, ліжко - 50 гривень,
а всього на суму 6100 гривень. Визнати за
нею право власності на 1/2 частину
будівельних матеріалів використаних
на будівництво гаража та право на здачу
гаража НОМЕР_2 в гаражному кооперативі
"Автомобіліст" в експлуатацію і
отримання правовстановлюючих
документів на нього. Виділити ОСОБА_4 в
натурі наступне майно: газову плиту
вартістю 200 гривень, медогонку - 250
гривень, газонокосилку - 1700 гривень,
бетономішалку - 1700 гривень,
зварювальний апарат - 600 гривень,
бензопилку - 700 гривень, болгарку - 800
гривень, холодильник бувший у
користуванні радянського виробництва
- 200 гривень, два ліжка по 40 гривень
кожне загальною вартістю 80 гривень,
шкаф - 60 гривень, а всього на суму 6290
гривень. Стягнути з ОСОБА_4 на її
користь грошову компенсацію - 95
гривень. Визнати за ОСОБА_4 право
приватної власності на автомобіль "Skoda
Oktavia", 2001 року випуску, державний номер
"НОМЕР_1" та стягнути з нього на її
користь грошову компенсацію в розмірі
51157 гривень 60 копійок за переполучене
майно в натурі - автомобіль. Зобов'язати
ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 належне їй
майно: кухонний гарнітур "Кристина"
виробництва Польщі вартістю 1000
гривень, телевізор "Оріон" - 1000 гривень,
посуд на загальну суму 540 гривень: 5
супових тарілок по 12 гривень кожна, 12
великих підставних тарілок по 10
гривень кожна, 10 десертних тарілок по 8
гривень кожна, 4 чашки по 12 гривень
кожна, 4 тарілочки для чаю по 10 гривень
кожна, заварник вартістю 16 гривень,
цукорницю вартістю 10 гривень, комплект
ложок та виделок по 6 штук, всього 12 штук
по 3 гривні кожна, 2 каструлі по 35
гривень кожна, дві сковорідки - більша
вартістю 40 гривень, менша - 30 гривень, а
всього на суму 2540 гривень. Просила
стягнути з ОСОБА_4 судові витрати у
справі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник просили відмовити в
задоволенні зустрічного позову.

Згідно зустрічної позовної заяви,
заяви про збільшення позовних вимог,
пояснень відповідача - позивача та його
представників, завершений
будівництвом гараж НОМЕР_2 в гаражному
кооперативі "Автомобіліст" ОСОБА_4
придбав без оформлення будь - яких
документів ще до укладення шлюбу з
ОСОБА_3 восени 2000 року за 700 доларів США,
що еквівалентно 5600 гривень. Йому
належить пайовий внесок на гараж у
розмірі 700 доларів США, який він оплатив
забудовнику. Оскільки на даний гараж не
оформлено право власності ОСОБА_4 є
його користувачем, а гараж належить
гаражному кооперативу "Автомобіліст".
Так як він повністю вніс пай на гараж
наданий йому у користування і придбав
його до шлюбу, тому за ним слід визнати
права приватної власності на цей гараж.
Довідка гаражного кооперативу
"Автомобіліст" про те, що він став
членом кооперативу у 2004 році не
відповідає дійсності. Крім того, 11.09.2008
року ОСОБА_4 уклав кредитний договір з
ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та отримав
кошти в сумі 75000 гривень, які за
спільною згодою з ОСОБА_3 були
використані для придбання автомобіля
"Skoda Oktavia". Всього банку слід було
сплатити 75000 грн. тіла кредиту, 6850,74 грн.
страхових сум та 46613 грн. відсотків за
користування кредитними коштами, а
всього: 128464,74 грн., відповідно по 64232, 33
грн. має сплатити кожен з подружжя.
Проживаючи з ОСОБА_3 до 26.12.2010 року вони
по даному кредитному зобов'язанню
сплатили 55055,9 грн., відповідно
позивачка - відповідачка виконала
кредитні зобов'язання в розмірі 27527, 95
грн. Припинивши подружні стосунки
ОСОБА_4 продовжував самостійно
погашати кредит і сплатив 100936,79 грн.,
перекривши у такий спосіб зобов'язання
ОСОБА_3 на суму 36704,38 грн. Враховуючи те,
що вартість автомобіля складає 75000
гривень і це не оспорюється ОСОБА_3,
частка кожного з подружжя складає 37500
грн. Оскільки, позивачка - відповідачка
просить визнати право приватної
власності на автомобіль за ОСОБА_4, він
погоджується сплатити їй компенсацію
за її частку в сумі 795,62 грн.

Крім того, відповідач - позивач
вважає, що так як житловий будинок в
с.Новий Кривин Славутського району
Хмельницької області належить йому та
ОСОБА_3, тому насосну станцію, душову
кабінку та вагонку, якою оббито фасад
будинку слід визнати їх спільною
частковою власністю. Крім того, маючи
доступ до вказаного будинку, позивачка
- відповідачка значну частину майна, в
тому числі належного їй, вивезла.
Бойлер він купляв вже після розірвання
шлюбу, тому він є його особистою
приватною власністю.

На підставі наведеного, ОСОБА_4
просив визнати за ним право приватної
особистої власності на гараж НОМЕР_2, що
в гаражному кооперативі "Автомобіліст"
та бойлер. Визнати спільною частковою
власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 насосну
станцію, вагонку, якою оббито фасад
будинку в с.Кривин Славутського району
Хмельницької області, душову кабінку з
обладнанням до неї. Визнати спільною
сумісною власністю подружжя кредитні
зобов'язання перед ВАТ "Райффайзен Банк
Аваль" за кредитним договором
№014/2295/82/2280 від 11 вересня 2008 року на
загальну суму 128464,74 грн. Враховуючи
частки у кредитних зобов'язаннях,
участь кожного з подружжя у їх
виконанні, визнати за ОСОБА_4 право
особистої приватної власності на
автомобіль "Skoda Oktavia" р.н.з "НОМЕР_1" зі
сплатою ОСОБА_3 грошової компенсації в
сумі 795,62 грн. Поділити спільно нажите
під час шлюбу майно, з якого виділити
ОСОБА_4: 4 вулики по 100 гривень кожний на
суму 400 гривень, медогонку вартістю 250
гривень, газонокосилку вартістю 1700
гривень, бетономішалку вартістю 1000
гривень, зварювальний апарат вартістю
600 гривень, бензопилу вартістю 700
гривень, болгарку вартістю 800 гривень,
ліжко вартістю 40 гривень, а всього на
загальну суму 5490 гривень. Виділити
ОСОБА_3 наступне майно:
електровипромінювач вартістю 300
гривень, холодильник бувший у
використанні виробництва Німеччини
вартістю 1000 гривень, 10 кв.м. лінолеуму
для кухні вартістю 450 гривень, два ліжка
вартістю 40 гривень кожне на суму 80
гривень, газову плиту вартістю 200
гривень, холодильник бувший у
використанні радянського виробництва
вартістю 200 гривень, шафу вартістю 60
гривень, а всього на суму 2290 гривень. В
даному варіанті розподілу майна ОСОБА_4
зобов'язався сплатити ОСОБА_3 грошову
компенсацію в розмірі 3200 гривень. У
разі прийняття рішення на його користь
ОСОБА_4 просив зобов'язати ОСОБА_3
повернути належне йому майно:
медогонку, газонокосилку, зварювальний
апарат, болгарку, бензопилу та комплект
ключів від автомобіля "Skoda Oktavia" р.н.з
"НОМЕР_1" та повернути до житлового
будинку в с.Кривин Славутського району
Хмельницької області душову кабінку з
обладнанням до неї. Стягнути з ОСОБА_3
судові витрати у праві.

В судовому засіданні відповідач -
позивач просив відмовити в задоволені
позову ОСОБА_3 Він та представник
позивачки - відповідачки погодили, що
вартість бетономішалки становить 1700
гривень, душової кабінки з обладнанням
до неї - 1900 гривень, насосної станції -
1200 гривень. ОСОБА_4 пояснив, що
перебуваючи в шлюбі вони не купляли
холодильник бувший у використанні
виробництва Німеччини, тиски та 10 кв.м.
лінолеуму для облаштування кухні в
с.Новий Кривин Славутського району
Хмельницької області, а одне з ліжок
він здав на металобрухт. Крім того,
електровипромінював, медогонку, душову
кабінку з обладнанням до неї,
газонокосилку, зварювальний апарат,
бензопилку, болгарку та посуд ОСОБА_3
вивезла з їх будинку в с.Новий Кривин. З
належного їй майна там є лише кухонний
гарнітур, а телевізор "Оріон" він віддав
знайомому на ремонт. Відповідач -
позивач також пояснив, що на даний час
він повністю погасив кредитні
зобов'язання за кредитним договором
від 11.09.2008 року.

Представник відповідача -
позивача просила відмовити в
задоволенні первісного позову, а
зустрічний позов задоволити,
посилаючись на обставини викладенні в
останньому.

Представник гаражного
кооперативу "Автомобіліст" ОСОБА_7
пояснив, що в листопаді 2000 року він став
головою кооперативу та почав займатися
оформленням прав на земельну ділянку
під ним. У 2001 році кооперативу була
виділена земельна ділянка у постійне
користування та проведено світло.
Поруч знаходився гаражний кооператив
"Мітра" та гаражний кооператив "Долг".
Починаючи з 2000 року власники гаражів в
кооперативі "Мітра" почали писати заяви
про включення їх в члени кооперативу
"Автомобіліст". На даний час повного та
достовірного списку членів гаражного
кооперативу немає, тому що він
складається по мірі звернення
власників гаражів. Немає такого списку
і станом на 2000 рік. У 2004 році він від
імені кооперативу уклав договір оренди
земельної ділянки під ним, тому довідки
про членство в кооперативі за його
вказівкою видаються із зазначенням
дати вступу - 2004 рік. Але якщо член
гаражного кооперативу пояснює, що
купив гараж без документів та став
членом кооперативу раніше, то він
просить, щоб дану інформацію письмово
підтвердили його сусіди. Іншим чином
встановити час придбання гаража і
вступу в члени гаражного кооперативу
неможливо. В даному випадку довідку
ОСОБА_4 про членство в кооперативі з 2000
року він надавав виходячи з пояснень
свідків та його заяви про вступ.
Довідку від 2011 року не слід брати до
уваги, оскільки сусіди підтвердили
членство ОСОБА_8 в кооперативі з 2000
року. Гаражний кооператив не є
власником побудованих гаражів.
Зазначив, що при вирішенні спору
покладається на думку суду.

Представник ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" в судове засідання не з'явився,
але надіслав заяву в якій зазначив, що
при вирішенні позовних вимог
покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов ОСОБА_3 та зустрічний позов
ОСОБА_4 слід задоволити частково,
виходячи з наступних міркувань.

Допитана як свідок позивачка -
відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що під
час перебування в шлюбі з ОСОБА_4 у 2004
році вони купили гараж у її колеги по
роботі ОСОБА_9 за 500 доларів США, а до
цього відповідач - позивач зберігав
свій автомобіль в гаражі, який
орендував у знайомого. Гараж купляли
без оформлення документів, ОСОБА_4
передав продавцю гроші і переписав
гараж в кооперативі на себе. У 2005 році
вони купили дачу в с.Новий Кривин, куди
перевезли придбані нею ще до шлюбу
кухонний гарнітур, телевізор "Оріон" та
посуд, який вказаний в позові. Крім
того, вони придбали на дачу
газонокосилку, бетономішалку,
зварювальний апарат, душову кабіну з
обладнанням до неї, бойлер, насосну
станцію та електровимромінювач до неї,
4 вулики, медогонку, газонокосилку,
вагонку, лінолеум для кухні, два
холодильники бувші в користуванні та
електроінструменти. Все вказане майно
залишилося на дачі, вона його не
забирала, оскільки після припинення
сімейних відносин не мала туди доступу.
Ключі від дачі отримала лише 01.03.2013 року
під час виконання рішення Славутського
міськрайонного суду про поділ майна, в
присутності державного виконавця. До
цього, останній раз була на дачі восени
2010 року. Після отримання ключів дачу не
оглядала, тому не знає, що там зараз
знаходиться. Крім того, у 2007 року вони
купили автомобіль за гроші в сумі 75000
гривень, які були отримані ОСОБА_4 в
кредит, який до припинення шлюбних
відносин сплачували за спільні кошти.

Свідки ОСОБА_10 - голова
Новокривинської сільської ради,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кожен окремо
пояснили, що 31.01.2013 року за зверненням
ОСОБА_4 вони здійснили огляд майна, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Вони
описали все цінне майно, яке побачили в
будинку та сараї, про що склали акт.
Крім зазначеного в акті там були ще 4
вулики. Шкафи на кухні та шафу в кімнаті
не відкривали.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що у 2004
році ОСОБА_3 повідомила їй, що вони з
ОСОБА_4 купили гараж. Крім того, вона
неодноразово була в будинку в с.Новий
Кривин, де бачила бетономішалку,
зварювальний апарат, душову кабіну,
газонокосилку, вулики, медогонку. Також
їй відомо, що у 2007 - 2008 роках в даний
будинок з квартири ОСОБА_3 були
перевезені телевізор, кухонний
гарнітур, посуд.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що
допомагав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 робити
ремонт в будинку, що знаходиться в
с.Новий Кривин і бачив там зварювальний
апарат, болгарку, бойлер, насосну
станцію, душову кабіну, кухонний
гарнітур, телевізор, холодильник.

Свідок ОСОБА_15 - син позивачки -
відповідачки пояснив, що гараж купили у
2004 році, до цього ОСОБА_4 ставив свій
автомобіль в гаражі, який орендував у
знайомого. На дачі в с.Новий Кривин він
особисто бачив бетономішалку,
зварювальний апарат, вулики, медогонку,
газонокосилку, холодильник. Крім того,
ОСОБА_3 перевезла на дачу кухонний
гарнітур, стіл, стільці, посуд, куплені
нею ще до шлюбу з ОСОБА_16 Майно з дачі
ОСОБА_3 не забирала, оскільки немала
ключів від неї.

Суд не приймає до уваги пояснення
свідка ОСОБА_17, оскільки вони не мають
відношення до даного позову.

Судом встановлено, що 05 вересня 2001
року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували
шлюб у відділі реєстрації актів
громадянського стану Нетішинського
міського управління юстиції, актовий
запис № 171. Рішенням Нетішинського
міського суду від 28.01.2011 року шлюб між
ними було розірвано.

Сторони не заперечують, що шлюбні
відносини між ними припинилися 26.12.2010
року.

11 вересня 2008 року між ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір № 014/2295/82/2280,
згідно якого останній отримав кошти на
споживчі цілі в розмірі 75000 гривень зі
сплатою процентів в розмірі 20,95% річних
на строк до 11 вересня 2013 року. З метою
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_16 за даним договором, 11.09.2008 року
ОСОБА_3 уклала договір поруки. Також
виконання зобов'язань ОСОБА_4 було
забезпечено іпотекою об'єкта
нерухомості - двокімнатної квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і
належить на праві власності ОСОБА_18 та
ОСОБА_15

Як вбачається розрахунку
заборгованості ОСОБА_4 за кредитним
договором №014/2295/82/2280 від 11.09.2008 року,
станом на 16.06.2014 року кредит погашено
повністю, заборгованість відсутня.

За отримані грошові кошти в сумі
75000 гривень ОСОБА_4 та ОСОБА_3 купили
автомобіль " Skoda Oktavia", 2001 року випуску,
державний номерний знак "НОМЕР_1", який
19.09.2008 року зареєстрований на ОСОБА_4,
згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу.

Згідно висновку судово - товарознавчої
експертизи № 80а від 07.05.2014 року, ринкова
вартість автомобіля Skoda Oktavia", 2001 року
випуску, державний номерний знак
"НОМЕР_1", 2001 року випуску, кузов №
VIN:НОМЕР_3 станом на день проведення
експертизи становить 102315 гривень 20
копійок.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з п.22 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України та ст.372 ЦК. Вартість
майна, що підлягає поділу, визначається
за погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Частиною 3 статті 61 СК України
встановлено, що якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 4 ст.65 СК України договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засад рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї.

Оскільки кредитний договір від 11.09.2008
року було укладено за час перебування
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі та в інтересах сім'ї, то право
власності на отримані за цим договором
кошти виникло в обох з подружжя, а отже
і спірний автомобіль став об'єктом
права їх спільної сумісної власності.

Крім того, обов'язок повернути кошти,
отримані ОСОБА_4 в ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" за кредитним договором, виник як
в самого позичальника, також і в його
колишньої дружини, ОСОБА_3

Той факт, що в подальшому позика була
самостійно погашена лише ОСОБА_8 не
впливає на розмір його частки, а може
бути підставою для регресної вимоги до
другого з подружжя - ОСОБА_3 про
повернення йому половини сплачених
коштів за кредитним договором.

В силу ч.ч.1, 2, 4 ст.71 СК України, майно, що
є об`єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 просила
стягнути на її користь грошову
компенсацію вартості 1/2 частини
автомобіля в розмірі 51157 гривень 60
копійок, суд вважає, що вказані позовні
вимоги підлягають задоволенню. При
цьому за ОСОБА_4 слід визнати право
приватної власності на автомобіль "Skoda
Oktavia", 2001 року випуску, державний
номерний знак "НОМЕР_1".

Водночас суд вважає, що зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_4 в частині
визнання спільною сумісною власністю
подружжя кредитних зобов'язань перед
ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" за
кредитним договором № 014/2295/82/2280 від
11.09.2008 року на загальну суму 128464,74 грн.
задоволенню не підлягають, оскільки
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є гроші отримані за
договором, укладеним в інтересах сім'ї,
який в свою чергу створює обов'язки для
другого з подружжя.

Як вбачається з акту опису майна від
31.01.2013 року, за адресою АДРЕСА_2
знаходиться наступне майно: ліжка
металеві 3 шт., стільці 3 шт., холодильник
"Снайге", кухонний гарнітур, шафа,
насосна станція, електричний бойлер,
пральна машинка "Чайка", газова плита,
бетонозмішувач.

Згідно видаткової накладної від 17.04.2010
року та чека від 17.04.2010 року, ОСОБА_3
купила душову панель вартістю 436,5 грн.,
душову кабіну вартістю 1256,36 грн.,
насосну станцію вартістю 1224,02 грн.,
трубу металопластикову для гарячої
води і опалення вартістю 63,6 грн.,
попередній фільтр вартістю 214,62 грн.

Судом встановлено, що за час
перебування в шлюбі сторони придбали
електровипромінювач вартістю 300
гривень, бойлер на 50 літрів вартістю 800
гривень, насосну станцію вартістю 1200
гривень, чотири вулики вартістю по 100
гривень кожний на загальну суму 400
гривень, газову плиту вартістю 200
гривень, холодильник радянського
виробництва марки "Снайге" вартістю 200
гривень, душову кабіну з обладнанням
до неї вартістю 1900 гривень, два ліжка по
40 гривень кожне загальною вартістю 80
гривень, шафу вартістю 60 гривень,
медогонку вартістю 250 гривень,
газонокосарку вартістю 1700 гривень,
бетономішалку вартістю 1700 гривень,
зварювальний апарат вартістю 600
гривень, бензопилку вартістю 700
гривень, болгарку вартістю 800 гривень,
всього на суму: 10890 гривень. Сторони
погодили вартість вказаного майна.

В судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що
бувший у використанні холодильник
виробництва Німеччини, тиски та 10 кв.м.
лінолеуму для обладнання кухні в
с.Новий Кривин він з ОСОБА_3 не купляв.
Позивачка - відповідачка не надала суду
жодних доказів для підтвердження
придбання вказаного майна. Крім того,
ОСОБА_4 пояснив, що одне з ліжок він здав
на металобрухт і його немає в
наявності. Враховуючи наведене, суд
вважає, що вказане майно не підлягає
розподілу.

Суд не приймає до уваги пояснення
ОСОБА_4 про те, що бойлер він купив після
розірвання шлюбу, оскільки в
підтвердження вказаної обставини він
надав не оригінал, а копію товарного
чека від 14.03.2011 року, тому він є
недопустимим доказом.

Також суд не приймає до уваги
пояснення ОСОБА_4 про те, що значну
частину спільного майна ОСОБА_3 вивезла
з будинку, що знаходиться в с.Новий
Кривин Славутського району
Хмельницької області, оскільки він не
надав суду жодних доказів в
підтвердження своїх слів. Суд вважає,
що покази свідка ОСОБА_19 не
підтверджують факт вивезення ОСОБА_3 з
будинку в с.Новий Кривин майна, яке
вказує ОСОБА_4 Даний свідок пояснив
лише те, що в січні 2011 року ОСОБА_3
виносила коробки з даного будинку,
однак що в них знаходилося він не бачив.
Водночас, з акту про вселення від 01.03.2013
року, складеного державним виконавцем
відділу ДВС Славутського районного
управління юстиції вбачається, що лише
01.03.2013 року позивачці - відповідачці
передано ключі від вказаного будинку
під час примусового виконання
виконавчого листа, виданого 15.11.2012 року
Славутським міськрайонним судом про
вселення ОСОБА_3 в житловий будинок по
АДРЕСА_2, зобов'язання ОСОБА_20 не чинити
ОСОБА_3 перешкод в користуванні цим
будинком, надати ключі від вхідних
дверей будинку та хліва.

Отже, між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 слід провести
поділ вищевказаного спільного майна
загальною вартістю 10890 гривень. Розмір
частки кожного з подружжя становить 5445
гривень (10890 грн. :2). Так, ОСОБА_4 слід
виділити в натурі у власність:
медогонку вартістю 250 гривень,
газонокосарку вартістю 1700 гривень,
бетономішалку вартістю 1700 гривень,
зварювальний апарат вартістю 600
гривень, бензопилку вартістю 700
гривень, болгарку вартістю 800 гривень, а
всього на суму 5750 гривень. ОСОБА_3
виділити в натурі у власність:
електровипромінювач вартістю 300
гривень, бойлер на 0 літрів вартістю 800
гривень, насосну станцію вартістю 1200
гривень, чотири вулики вартістю по 100
гривень кожний на загальну суму 400
гривень, газову плиту вартістю 200
гривень, холодильник радянського
виробництва вартістю 200 гривень,
душову кабіну з обладнанням до неї
вартістю 1900 гривень, два ліжка по 40
гривень кожний загальною вартістю 80
гривень, шафу вартістю 60 гривень, а
всього на суму 5140 гривень.

При цьому з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 слід стягнути грошову
компенсації різниці вартості часток в
розмірі 305 гривень (5445 грн.- 5140 грн.).

Як вбачається з довідок гаражного
кооперативу "Автомобіліст" № 31 від
20.10.2012 року, № 10 від 15.02.2013 року, згідно
заяви від 17.12.2000 року ОСОБА_4 була
виділена земельна ділянка під забудову
гаража і він був прийнятий в спілку ГК
"Автомобіліст". Про членство в
кооперативі ОСОБА_4 свідчать сусіди по
гаражу ОСОБА_21 та ОСОБА_6 Довідку та
витяг з протоколу на приватизацію
гаража та земельної ділянки ОСОБА_4 не
отримував і гараж не приватизовував.

17.12.2000 року ОСОБА_4 звертався до
голови гаражного кооперативу
"Автомобіліст" з прохання виділити
земельну ділянку під забудову гаража і
прийняти його в спілку ГК
"Автомобіліст", що підтверджується його
заявою від 17.12.2000 року.

Суд не приймає до уваги та оцінює
критично довідку гаражного
кооперативу "Автомобіліст" від 11.01.2011
року про те, що ОСОБА_4 є членом
гаражного кооперативу "Автомобіліст" з
2004 року та йому надано місце для
будівництва гаража за НОМЕР_2, оскільки
відомості викладені в ній
спростовуються вищевказаною заявою
від 17.12.2000 року та поясненнями голови
гаражного кооперативу "Автомобіліст" в
судовому засіданні.

Крім того, свідок ОСОБА_9 в
судовому засіданні пояснив, що у 90-х
роках голова гаражного кооперативу
"Лісний" виділив йому земельну ділянку
для будівництва гаража, де він розпочав
будівництво. У 2000 - 2001 роках з приводу
купівлі гаража до нього звернулися
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В цей період часу,
точної дати не пам'ятає, він продав
комусь з них за 500 гривень свій
недобудований гараж, а фактично
будівельні матеріали. Хто саме
домовлявся про ціну та хто платив гроші
не пам'ятає, вважав, що вони сім'я. Про
передачу гаража поставив до відома
керівництво гаражного кооперативу,
можливо ОСОБА_7 При передачі гаража
жодних документів вони не оформляли.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що є
власником гаража НОМЕР_4 у гаражному
кооперативі "Автомобіліст" і пам'ятає,
що ОСОБА_4 купив гараж НОМЕР_2 в кінці
вересня - на початку жовтня 2000 року у
чоловіка на ім'я ОСОБА_24. Добре пам'ятає,
оскільки 23 вересня 2000 року його дочка
виходила заміж. Гараж був не
добудований.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що є
власником гаража НОМЕР_5 у гаражному
кооперативі "Автомобіліст" і пам'ятає,
що ОСОБА_4 купив гараж НОМЕР_2 осінню 2000
року у чоловіка на ім'я ОСОБА_24.

Проаналізувавши вищевикладені
докази, суд приходить до висновку, що
гараж НОМЕР_2 (будівельні матеріали) був
придбаний ОСОБА_4 у 2000 році.

Згідно п.1 ч.1 ст.57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є

майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Отже, гараж НОМЕР_2 не належить до
спільної сумісної власності подружжя
та не підлягає розподілу, оскільки був
набутий ОСОБА_4 до шлюбу.

Таким чином, позовні вимоги
ОСОБА_3 в частині визнання за нею права
власності на 1/2 частину будівельних
матеріалів використаних на
будівництво гаража та права на здачу
гаража НОМЕР_2 в гаражному кооперативі
"Автомобіліст" в експлуатацію і
отримання правовстановлюючих
документів на нього, задоволенню не
підлягають.

Відповідно до висновку оціночно -
будівельної експертизи № 138/013 від
21.11.2013 року, гараж НОМЕР_2 завершений
будівництвом та готовий для введення в
експлуатацію, його ринкова вартість
станом на 21.11.2013 року складає 33018
гривень.

Згідно ст.331 ЦК України, право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Враховуючи наведене, суд вважає,
що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 в
частині визнання за ним права
приватної особистої власності на гараж
НОМЕР_2 в гаражному кооперативі
"Автомобіліст" задоволенню не
підлягають, оскільки для набуття права
власності на нерухоме майно, необхідно
прийняти його до експлуатації, а
відповідач - позивач не звертався до
компетентного державного органу із
заявою про прийняття гаража до
експлуатації. Крім того, чинним
законодавством встановлено порядок
набуття права власності на завершене
будівництвом нерухоме майно, тому суд
не може підміняти відповідні державні
органи, вирішуючи дане питання.

Згідно ст.ст.387, 391 ЦК України,
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним. Власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що за час
перебування в шлюбі сторони перевезли
в будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2
належний ОСОБА_3 кухонний гарнітур
"Кристина", телевізор "Оріон" та посуд.
Однак позивачкою - відповідачкою не
надано доказів того, що саме
перерахований нею в позовній заяві
посуд та саме в такій кількості було
перевезено. Крім того, з матеріалів
справи та пояснень ОСОБА_3 вбачається,
що 01.03.2013 року вона отримала ключі від
вказаного будинку і відповідно вільний
доступ до нього, тому має можливість в
будь - який час забрати належне їй
майно.

Враховуючи наведене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_4
повернути належне їй майно - кухонний
гарнітур "Кристина" та посуд, згідно
переліку, задоволенню не підлягають.

Водночас, суд вважає, що слід
зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3
телевізор "Оріон" вартістю 1000 гривень,
оскільки відповідач - позивач позбавив
її можливості користуватися ним,
передавши третій особі.

В задоволенні іншої частини
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 слід
відмовити за їх безпідставністю.

Судові витрати між сторонами
підлягають розподілу відповідно до
вимог ст. 88 ЦПК України.

Так, при поданні позову до суду
ОСОБА_3 сплатила судовий збір в розмірі
545 гривень, а ОСОБА_4 - 806 гривень.

Згідно квитанції від 20.03.2014 року,
ОСОБА_3 сплатила 84,42 грн. за проведення
автотоварознавчої експертизи.

Виходячи із заявлених сторонами
позовних вимог та проведених судових
експертиз для визначення вартості
майна, судом встановлено, що ОСОБА_3
заявлено позовні вимоги майнового
характеру на суму 76401,6 грн., ОСОБА_4
заявлено позовні вимоги майнового
характеру на суму 116312,38 грн.

Враховуючи розмір заявлених та
задоволених позовних вимог, суд вважає,
що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід
стягнути судовий збір в сумі 576 гривень
та витрати на проведення судово -
товарознавчої експертизи в сумі 42
гривні 21 копійка, а також стягнути з
нього в дохід держави недоплачений
судовий збір в сумі 357 гривень.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 слід
стягнути судовий збір в сумі 566 гривень,
а також стягнути з неї в дохід держави
недоплачений судовий збір в сумі 219
гривень.

Крім того, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
слід стягнути витрати на правову
допомогу в сумі 1500 гривень, сплата яких
підтверджується прибутковим касовим
ордером № 4 від 21.02.2013 року, виданим
адвокатом ОСОБА_22, який брав участь в
судових засіданнях більше 9 годин.

Водночас суд не вбачає підстав для
стягнення з ОСОБА_3 витрат за надання
правової допомоги адвокатом ОСОБА_23 в
сумі 1500 гривень, оскільки в наданій
суду квитанції до прибуткового ордера
№ 236 від 10.09.2014 року не зазначено за
підготовку та ведення якої справи в
суді адвокату спалачено кошти. За таких
обставин вказаний документ не є
належним доказом сплати ОСОБА_4 коштів
на правову допомогу у справі, що
розглядається, тому не приймається
судом до уваги.

Керуючись ст.ст.57, 60, 61, 65, 70, 71 СК України,
ст.ст. 331, 372, 387, 391 ЦК України, ст.ст.3, 10,
60, 79, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І
Ш И В:

Позов ОСОБА_3 та зустрічний позов
ОСОБА_4 задоволити частково.

Розподілити майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
виділивши в натурі у власність ОСОБА_3:
електровипромінювач вартістю 300
гривень, бойлер на 50 літрів вартістю 800
гривень, насосну станцію вартістю 1200
гривень, чотири вулики вартістю по 100
гривень кожний на загальну суму 400
гривень, газову плиту вартістю 200
гривень, холодильник радянського
виробництва марки "Снайге" вартістю 200
гривень, душову кабіну з обладнанням
до неї вартістю 1900 гривень, два ліжка по
40 гривень кожне загальною вартістю 80
гривень, шафу вартістю 60 гривень, а
всього на суму 5140 гривень.

Виділити в натурі у власність ОСОБА_4:
медогонку вартістю 250 гривень,
газонокосарку вартістю 1700 гривень,
бетономішалку вартістю 1700 гривень,
зварювальний апарат вартістю 600
гривень, бензопилку вартістю 700
гривень, болгарку вартістю 800 гривень, а
всього на суму 5750 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 305
гривень грошової компенсації різниці
вартості часток.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію вартості 1/2
частини автомобіля "Skoda Oktavia", 2001 року
випуску, державний номерний знак
"НОМЕР_1" в розмірі 51157 гривень 60 копійок.

Визнати за ОСОБА_4 право приватної
власності на автомобіль "Skoda Oktavia", 2001
року випуску, державний номерний знак
"НОМЕР_1".

Зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3
належний їй телевізор "Оріон" вартістю
1000 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 576 гривень та
витрати на проведення судово -
товарознавчої експертизи в сумі 42
гривні 21 копійка.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір в сумі 566 гривень та
витрати на правову допомогу в сумі 1500
гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір в сумі 219 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави
судовий збір в сумі 357 гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 24 січня 2013
року, на гараж НОМЕР_2 в гаражному
кооперативі "Автомобіліст" в м.Нетішин
та на автомобіль "Skoda Oktavia", 2001 року
випуску, державний номерний знак
"НОМЕР_1" і зобов'язати ОСОБА_3 повернути
ОСОБА_4 документи на вказаний
автомобіль та комплект ключів до нього.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Хмельницької області через
Нетішинський міський суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча:
підпис

З оригіналом згідно:

Суддя:
Фурсевич О.В.