Справа № 535/936/14-ц
Провадження № 2/535/341/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2014 року Котелевський районний
суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Якименко Т.О., при
секретарі – Балала Л.В., розглянувши у
попередньому судовому засіданні в смт
Котельва Полтавської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Котелевської селищної ради
Полтавської області про визнання права
власності на земельну ділянку, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача – Котелевська державна
нотаріальна контора, відділ
Держземагенства у Котелевському
районі Полтавської області, ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
відповідача про визнання в порядку
спадкування за законом права власності
на земельну ділянку площею 3,96 га, що
надана для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
та знаходиться на території
Котелевської селищної ради
Полтавської області, й належала до дня
смерті ОСОБА_4, який помер 04.02.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначила, що вона є спадкоємцем за
законорм спадкового майна - земельної
ділянки площею 3,96 га, що надана для
сільськогосподарського використання,
та знаходиться на території
Котелевської селищної ради
Полтавської області, що посвідчується
державним актом на право приватної
власності на землю серії ІІІ-ПЛ №045475,
що виданий 21.11.2001 року Котелевською
селищною радою Полтавської області, і
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №2776. Для
належного оформлення своїх спадкових
прав позивачка звернулася до
державного нотаріуса Котелевської
державної нотаріальної контори., однак
їй було повідомлено, що нотаріус
позбавлений можливості видати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, оскільки на запит
Котелевської державної нотаріальної
контори не надано витяг з Державного
земельного кадастру на земельну
ділянку. Відповідно до листа Відділу
Держземагенства у Котелевському
районі Полтавської області №02-01-45/1609
від 04.09.2014 року відділом проведено
перевірку відомостей про земельну
ділянку, та встановлено, що до
автоматизованої системи ведення
Державного земельного кадастру
вищевказана земельна ділянка не
занесена, кадастровий номер не
визначався. Позивачка вважає, що
відсутність у державному кадастрі
відомостей щодо належності на праві
власності земельної ділянки
спадкодавцю, присвоєння земельній
ділянці кадастрового номера, позбавляє
її права як спадкоємця за заповітом
отримати у спадщину спадкове майно.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред’явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Особи, які беруть участь у справі у
судове засідання не з’явилися, про час
та місце судового засідання
повідомлені належним чином.

Позивачка подала до суду письмову
заяву, в якій просить справу розглядати
без її участі, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі.

Відповідач – Котелевська селищна рада
Полтавської області подала до суду
письмову заяву, в якій позовні вимоги
ОСОБА_5 визнає в повному обсязі та
просить розглянути справу у судовому
засіданні без участі представника
відповідача. Наслідки визнання позову,
передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України,
відповідачу відомі та зрозумілі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідача - Відділ Держкомзему у
Котелевському районі Полтавської
області, подав до суду письмове
клопотання про розгляд справи без
участі їхнього представника,
заперечень з приводу заявлених
позовних вимог ОСОБА_1 не надав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідача – Котелевська державна
нотаріальна контора подала до суду
письмове клопотання про розгляд справи
без участі її. Проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 заперечень не
надала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідача – ОСОБА_2, подала до суду
письмове клопотання про розгляд справи
без участі її. Проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 заперечень не
надала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідача – ОСОБА_3, подала до суду
письмове клопотання про розгляд справи
без участі її. Проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 заперечень не
надала.

Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Відповідно до абз.3 п.24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 2009 року N 2 “Про застосування
норм цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції”, у разі
визнання відповідачем позову, яке має
бути безумовним, і якщо таке визнання
не суперечить закону й не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб
(не відповідача), суд ухвалює рішення
про задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Визнання відповідачем пред’явленого
позову є безумовним, не суперечить
закону, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб. Наслідки визнання
позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України
відповідачам відомі та зрозумілі.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про Державний земельний кадастр»
земельні ділянки, право власності
(користування) на які виникло до 2004
року, вважаються сформованими
незалежно від присвоєння їм
кадастрового номера.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацією речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації. Права на
нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов, якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від
18.12.90 N 561-XII передбачено, що право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного
кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів. Форми державних актів
затверджуються Верховною Радою
України.

Постановою Верховної Ради Української
РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних
актів на право власності на землю і
право постійного користування землею»
затверджено форми державних актів:- на
право колективної власності на землю;-
на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм
державного акта на право власності на
земельну ділянку та державного акта на
право постійного користування
земельною ділянкою» (із відповідними
змінами) встановлено, що раніше видані
(до набрання чинності цією постановою)
державні акти на право приватної
власності на землю, державні акти на
право власності на землю залишаються
чинними і підлягають заміні у разі
добровільного звернення громадян або
юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної
власності на землю, видані у період дії
Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є
чинними правовстановлювальними
документами, що підтверджують права
власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до переконання про наявність
законних підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, ч.4 ст.174, ч.2
ст.197, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК
України, ст. 81 Земельного кодексу
України, ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу
УРСР від 18.12.1990 року, Законом України
«Про державну реєстрацією речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
Законом України «Про Державний
земельний кадастр», постановою
Верховної Ради Української РСР від
13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів
на право власності на землю і право
постійного користування землею»,
постановою Кабінету Міністрів України
від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм
державного акта на право власності на
земельну ділянку та державного акта на
право постійного користування
земельною ділянкою»,суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Котелевської селищної
ради Полтавської області про визнання
права власності на земельну ділянку,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача – Котелевська
державна нотаріальна контора, відділ
Держземагенства у Котелевському
районі Полтавської області, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
порядку спадкування за законом права
власності на земельну ділянку площею
3,96 га, що надана для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
та знаходиться на території
Котелевської селищної ради
Полтавської області, й належала до дня
смерті, на підставі державного акту на
право приватної власності на землю
серії ІІІ-ПЛ №045475, що виданий 21.11.2001
року Котелевською селищною радою
Полтавської області, і зареєстрований
в Книзі записів державних актів на
право приватної власності на землю за
№2776 ОСОБА_4, який помер 04.02.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Котелевський районний суд Полтавської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя