Сквирський районний суд Київської
Справа № 376/2227/14-ц
Провадження № 2/376/1052/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
Сквирський районний суд Київської
області

у складі: головуючого судді - Ярошенко
С.М.,

при секретарі - Ткаченко В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сквира справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сквирської міської
ради Київської області, третя особа:
ОСОБА_3 про визнання права власності,

встановив:

Позивач просить визнати за нею, за
набувальною давністю, право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною
площею 59,9 кв.м, житловою площею 44,5 кв.м,
з господарськими будівлями та
спорудами, посилаючись на те, що батько,
ОСОБА_2, у серпні 1979 року уклав угоду з
ОСОБА_4 про купівлю-продаж житлового
будинку АДРЕСА_1, з господарськими
будівлями та спорудами.

За умовами договору купівлі-продажу,
ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 житловий будинок
АДРЕСА_1, з господарськими будівлями та
спорудами, а ОСОБА_2 сплатив йому кошти
і прийняв майно. Договір
купівлі-продажу нотаріально не
посвідчили, необхідні документи не
оформили.

В 1995 році ОСОБА_4 помер.

У січні 2002 року ОСОБА_2 виїхав на
постійне проживання до Російської
Федерації. Позивач з січня 2002 року
проживає в даному будинку, провела
капітальний ремонт, підвела газ,
сплачує комунальні послуги, земельний
податок.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, звернулася до суду з
письмовою заявою, в якій просить
ухвалити рішення в її відсутності,
позов підтримує.

Відповідачі, третя особа в судове
засідання не з'явилися, звернулися до
суду з письмовими заявами, в яких
просять ухвалити рішення в їхній
відсутності, позов визнають,
заперечень не мають.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає,
що позов підлягає задоволенню.

Судом установлено, що батько позивача,
ОСОБА_2, у серпні 1979 року уклав угоду з
ОСОБА_4 про купівлю-продаж житлового
будинку АДРЕСА_1, з господарськими
будівлями та спорудами.

За умовами договору купівлі-продажу,
ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 житловий будинок
АДРЕСА_1, з господарськими будівлями та
спорудами, а ОСОБА_2 сплатив йому кошти
і прийняв майно. Договір
купівлі-продажу нотаріально не
посвідчили, необхідні документи не
оформили.

В 1995 році ОСОБА_4 помер.

У січні 2002 року ОСОБА_2 виїхав на
постійне проживання до Російської
Федерації. Позивач з січня 2002 року
проживає в даному будинку, провела
капітальний ремонт, підвела газ,
сплачує комунальні послуги, земельний
податок.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути визнання права.

За змістом ч.1 ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває права
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст.397 ЦК України фактичне
володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не випливає із
закону або не встановлено рішенням
суду.

У зв'язку з наведеним вище, суд
приходить до висновку про те, що в діях
позивача при вселенні в будинок
АДРЕСА_1, була добросовісність, що є
обов'язковою умовою та юридично
значимим фактором.

Керуючись ст.10,60,131,212-215,218 ЦПК України,

ст.16,316,328,344,397 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, за набувальною
давністю, право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 59,9
кв.м, житловою площею 44,5 кв.м, з
господарськими будівлями та спорудами.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: С. М. Ярошенко