У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Донецька залізниця»,
Володарської районної державної
адміністрації Донецької області, треті
особи: Кальчицька сільська рада
Держземагенства у Володарському
районі Донецької області, про визнання
частково недійсними розпорядження, і
державного акта на право власності на
земельну ділянку та визнання права
користування земельною ділянкою, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє
інтересах ОСОБА_3, на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 08 листопада 2002 року він на
підставі договору купівлі-продажу
придбав у ОСОБА_5 житловий будинок
АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці, що належала ОСОБА_5
на підставі рішення виконкому
Кальчицької сільської ради народних
депутатів № 43 від 26 жовтня 1995 року.
Після придбання будинку у 2009 році почав
займатися оформленням
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку на своє ім'я та
дізнався, що без його відома та згоди,
розпорядженням Володарської
райдержадміністрації № 580 від 15
грудня 2008 року земельна ділянка, на
якій розташований його будинок, у
складі загальної земельної ділянки
площею 224,2400 га була передана у постійне
користування ДП «Донецька залізниця».

Вважає дані дії Володарської районної
державної адміністрації
неправомірними, а розпорядження і
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою в
частині передачі його земельної
ділянки недійсними, оскільки цими
актами фактично без вилучення у нього
земельна ділянка площею 0,18 га, яка
розташована під його житловим будинком
та прибудинковими господарськими
спорудами, передана іншій особі, чим
порушено його права.

У зв'язку з цим позивач просив суд
визнати частково недійсними
розпорядження Володарської районної
державної адміністрації № 580 від
15 грудня 2008 року та державний акт
на право постійного користування
земельною ділянкою в частині передачі
у постійне користування ДП «Донецька
залізниця» земельної ділянки площею 0,18
га, розташованої по АДРЕСА_1, а також
просив визнати за ним право
користування даною земельною ділянкою.

Рішенням Володарського районного суду
Донецької області від 21
листопада 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано частково недійсним
розпорядження Володарської районної
державної адміністрації Донецької
області № 580 від 15 грудня 2008 року та
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою в
частині передачі у постійне
користування ДП «Донецька залізниця»
земельної ділянки, площею 0,18 га,
розташованої по АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_3 право користування
земельною ділянкою, площею 0,18 га, яка
розташована по АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 16 вересня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із того, що за
розпорядженням Володарської
райдержадміністрації від 15 грудня 2008
року № 580 земельна ділянка
площею 0,18 га, на якій розташований
житловий будинок, з належними до нього
господарським та побутовими будівлями
та спорудами, що належить на праві
власності позивачу згідно договору
купівлі-продажу житлового будинку від 8
листопада 2002 року, перейшла до ДП
«Донецька залізниця» незаконно.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
позивач належних доказів правомірного
користування спірною земельною
ділянкою відповідно до вимог ст. 120 ЗК
України (у редакції чинній на час
укладення договору купівлі-продажу) не
надав.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що 08 листопада 2002
року ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_6, яка діяла
від імені ОСОБА_5, договір
купівлі-продажу, за умовами якого він
придбав у останньої житловий будинок №
1 із належними до нього господарським
та побутовими будівлями і спорудами, що
знаходяться у АДРЕСА_1 та
розташований на земельній ділянці,
належній ОСОБА_5 (а. с. 10).

Вказаним нерухомим майном та земельною
ділянкою для його обслуговування
колишній мешканець цього господарства
ОСОБА_5 постійно користувався з 1995 року,
а у подальшому з 2002 року і по даний час
користується позивач.

Згідно архівної копії рішення
виконкому Кальчицької сільської ради
народних депутатів № 43 від 26 жовтня 1995
року «Про передачу земельних ділянок в
приватну власність» на підставі
декрету Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 року та заяв жителів с.
Кальчик, с. Kірово, с. Кирилівка
сільської ради вирішено передати
безкоштовно у приватну власність
відповідно до додатку (який додається)
3,75 га присадибних земель для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, для ведення
власного підсобного господарства (а. с.
12).

Відповідно до архівного витягу додатку
до рішення виконкому Кальчицької
сільської ради № 43 від 26 жовтня 1995 року
ОСОБА_5 передана у приватну власність
земельна ділянка загальною площею 0,18
га для обслуговування та будівництва
житлового будинку (а. с. 12а).

Згідно із розпорядженням Володарської
районної державної адміністрації вія 15
грудня 2008 року № 580 ДП «Донецька
залізниця» передані у постійне
користування земельні ділянки,
загальною площею 358,24 га, у тому числі
224,24 га із земель промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення
Кальчицької сільської ради для
обслуговування перегонів Волноваха -
Маріуполь (а. с. 157-158).

Відповідно до державного акта на право
постійного користування земельною
ділянкою серії ЯЯ № 060954, виданого 27
січня 2009 року на підставі
розпорядження Володарської
райдержадміністрапії № 580 від 15 грудня
2008 року, ДП «Донецька залізниця» має
право постійного користування
земельною ділянкою, площею 224,24 га, яка
розташована на території Кальчицької
сільської ради Володарського району
Донецької області та цільове
призначення якої - обслуговування
об'єктів залізничного транспорту
перегону Волноваха - Маріуполь (а. с. 4).

Апеляційний суд, посилаючись на ст. 120
ЗК УРСР у редакції станом на 25
жовтня 2001 року, виходив з того, що
позивач не надав доказів, що
користується спірною земельною
ділянкою на законних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 40 ЗК України
громадянам України за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування можуть передаватися
безоплатно у власність або надаватися
в оренду земельні ділянки для
будівництва

та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом. Понад норму безоплатної
передачі громадяни можуть набувати у
власність земельні ділянки для
зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

Як вбачаться з
матеріалів справи, рішенням виконкому
Кальчицької сільської ради № 43 від 26
жовтня 1995 року ОСОБА_5 надано у приватну
власність земельну ділянку загальною
площею 0,18 га, для обслуговування та
будівництва житлового будинку ,
вказане рішення є чинним.

При цьому у ст. 38 ЗК України зазначено,
що до земель житлової та громадської
забудови належать земельні ділянки у
межах населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування.

Разом з тим, згідно із розпорядженням
Володарської районної державної
адміністрації вія 15 грудня 2008 року № 580
ДП «Донецька залізниця» передані у
постійне користування земельні
ділянки, загальною площею 358,24 га, у тому
числі 224,24 га із земель
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення Кальчицької сільської
ради для обслуговування перегонів
Волноваха - Маріуполь, до яких увійшла і
земельна ділянка, яка видана позивачу.

Апеляційний суд на зазначені обставини
та вказані норми матеріального права
уваги не звернув та дійшов
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову.

Таким чином апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахував норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановив та
не перевірив обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі рішення підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 16 вересня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко