Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Амеліна В.І., Остапчука
Д.О., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_7, Колонщинської сільської ради
Макарівського району Київської
області, треті особи: Макарівський
районний відділ земельних ресурсів,
державне підприємство «Центр
державного земельного кадастру» у
Макарівському районі Київської
області, про визнання незаконним
рішення сільської ради, визнання
недійсними державних актів та визнання
права користування ј частиною
земельної ділянки, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного
суду Київської області від 02 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, посилаючись на те,
що відповідачі самовільно зорали
належну їй на праві власності земельну
ділянку й почали використовувати її в
особистих цілях, чим порушують її право
власності.

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_7, Колонщинської сільської ради
Макарівського району Київської
області про визнання незаконним
рішення сільської ради, визнання
недійсними державних актів та визнання
права користування ј частиною
земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивував тим, що йому
на праві власності належить ј частина
будинку АДРЕСА_1, який розташований на
спірній земельній ділянці площею 0,60 га.
Вказана земельна ділянка у повному
обсязі була передана у власність
ОСОБА_4 та ОСОБА_7, що позбавляє його
права користуватися відповідною
частиною земельної ділянки та належною
йому на праві власності частиною
будинку.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 01 квітня 2013
року первісний позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
площею 0,250 га, що розташована по АДРЕСА_1
шляхом заборони відповідачам
користуватися вказаною земельною
ділянкою. У задоволенні зустрічного
позову відмовлено. Вирішено питання
про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 13 січня 2014 року рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 01 квітня 2013
року в частині відмови у задоволенні
зустрічного позову скасовано та
ухвалено нове рішення про задоволення
позовних вимог про визнання незаконним
рішення сільської ради, визнання
недійсними державних актів. У
задоволенні решти позовних вимог
зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.
В іншій частині рішення залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 червня 2014 року
рішення апеляційного суду Київської
області від 13 січня 2014 року в частині
зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ОСОБА_7, Колонщинської
сільської ради Макарівського району
Київської області про визнання
незаконним рішення сільської ради,
визнання недійсними державних актів та
визнання права користування ј частиною
земельної ділянки скасовано та
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції. В іншій частині
рішення залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 02 вересня 2014 року
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 01 квітня 2013
року в частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення.
Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено
частково. Визнано незаконним рішення
Колонщинської сільської ради
Макарівського району Київської
області №167-19-IV від 18 жовтня 2005 року про
надання у власність ОСОБА_7 земельної
ділянки площею 0,25 га.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,25 га, серії ЯД № 909935,
кадастровий номер :03:010:0009, виданий
ОСОБА_7, на підставі рішення
Колонщинської сільської ради
Макарівського району Київської
області №167-19-IV від 18 жовтня 2005 року,
зареєстрований в книзі записів
реєстрації державних актів за № 352.

В решті позовних вимог ОСОБА_5
відмовлено.

Відмовлено у задоволенні клопотання
про закриття провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
рішення апеляційного суду в частині
часткового задоволення зустрічних
позовних вимог скасувати й закрити
провадження у справі, мотивуючи свої
вимоги неправильним застосуванням
судом норм матеріального права й
порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Згідно з ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо
житловий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці,
наданій у користування, то в разі їх
відчуження до набувача переходить
право користування тією частиною
земельної ділянки, на якій вони
розміщені, та частиною ділянки, яка
необхідна для їх обслуговування.

Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року № 7, при
переході права власності на будівлі та
споруди за цивільно-правовими угодами,
укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з
положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК
України до набувача від відчужувача
переходить належне йому право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження. Після 31грудня 2001 року в
таких випадках право власності на
земельну ділянку або її частини могло
переходити відповідно ст. 120 ЗК України
2001 року на підставі цивільно-правових
угод, а право користування - на підставі
договору оренди, укладених відповідно
відчужувачем або набувачем. До особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду після 31 грудня 2003 року,
згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу
внесення змін до ст. 120 ЗК України
Законом України від 27 квітня 2007 року №
997-V - і згідно зі ст. 120 ЗК України,
переходило право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором; а
якщо договором це не було визначено, до
набувача переходило право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
зустрічний позов, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 є
власником ј частини будинку, що
розташований на земельній ділянці, яка
належить відповідачу ОСОБА_7, а відтак
при передачі вказаної земельної
ділянки відповідачу у власність було
порушено право ОСОБА_5 на користування
частиною земельної ділянки, що
відповідає його частці в будинку.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, оскільки вони узгоджуються
з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції правильно
визначив характер спірних
правовідносин й вірно застосував
положення норм матеріального права, й
оцінивши усі забрані у справі докази,
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
задоволення зустрічного позову.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 на
увагу не заслуговують й висновків суду
не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не
свідчать про те, що апеляційним судом
при розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, наведені у
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 02 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.О.
Савченко

В.І. Амелін

Д.О. Остапчук