Номер провадження: 22-ц/785/8279/14
Головуючий у першій інстанції Гура А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділу освіти
Кодимської районної державної
адміністрації Одеської області на
рішення Кодимського районного суду
Одеської області від 28 липня 2014 року по
цивільній справі за позовом Відділу
освіти Кодимської районної державної
адміністрації Одеської області до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про
стягнення зайво нарахованої та
виплаченої заробітної плати,-

В С Т А
Н О В И Л А:

У квітні 2014 року начальник відділу
освіти Кодимської районної державної
адміністрації Одеської області -
Сільницька Л.С. звернулася до
Кодимського районного суду Одеської
області з позовом до ОСОБА_2, третя
особа - ОСОБА_3 про стягнення зайво
нараховану та виплачену заробітну
плату у розмірі 5552,48 грн., мотивуючи це
тим, що згідно наказу загальноосвітної
школи І-ІІІ ступенів с. Пиріжна від 06
вересня 2002 року №19-к на 0,5 ставки
медичної сестри було прийнято з 02
вересня 2002 року за сумісництвом ОСОБА_3.
ОСОБА_3 працювала за основним місцем
роботи у фельдшерсько-акушерському
пункті в с. Пиріжна на посаді медичної
сестри. За результатами ревізії
фінансово-господарської діяльності
відділу освіти Кодимської районної
державної адміністарції Одеської
області за період з 01 липня 2011 року по 31
серпня 2013 року виявлено порушення ст. 102
КЗпП України та пункту 2 Положення «Про
роботу за сумісництвом працівників
державних підприємств, установ і
організацій», відповідно до якого,
праця сумісникам оплачується за
фактично виконану роботу у вільний від
основної роботи час. Відділом освіти
проведено зайве нарахування та виплату
заробітної плати в сумі 6860 грн. та
проведено зайве нарахування до
державних цільових фондів на суму 2490,18
грн., що разом складає 9350,18 грн. за
фактично невідпрацьований час
зовнішньому суміснику. Внаслідок
накладки робочого часу по основній
роботі в школі ОСОБА_3 зайво нараховано
та виплачено заробітну плату за 2011-2013
роки в сумі 5552,48 грн.. Таке порушення
допущено директором школи -
відповідачем ОСОБА_2, який затверджував
графіки роботи та який несвоєчасно
витребував графіки роботи сумісників
за основним місцем роботи, та
підписував табелі обліку робочого
часу. На підставі чого позивач
звернувся до суду.

Рішенням Кодимського районного
суду Одеської області від 28 липня 2014
року у задоволенні позову Відділу
освіти Кодимської районної державної
адміністрації Одеської області
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
начальник відділу освіти Кодимської
районної державної адміністрації
Одеської області - Сільницька Л.С.
звернулася до апеляційного суду
Одеської області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Кодимського районного суду
Одеської області від 28 липня 2014 року та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги позивача, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
при ухваленні рішення норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
медична сестра ОСОБА_3 працювала в
Пиріжнянській ЗШ І-ІІІ ступенів
відповідно до графіка роботи, фактів не
з`явлення на робочому місці з боку
ОСОБА_3 не було. Тобто, ОСОБА_3
отримувала заробітну плату за фактично
відпрацьований час. Доказів того, що
заробітна плата зайве нараховувалась і
виплачувалась ОСОБА_3 позивачем не
надано.

Проте погодитися з таким висновком
суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що

Згідно наказу №19-к від 06 вересня 2002
року по Пиріжнянській ЗШ І-ІІІ ступенів
ОСОБА_3 прийнята на 0,5 ставки медичної
сестри з 02.09.2002 року.

Згідно акту ревізії
фінансово-господарської діяльності
відділу освіти Кодимської РДА за
період з 01 липня 2011 року по 31 серпня 2013
року по Пиріжнянській школі проведено
зайве нарахування та виплату
заробітної плати зовнішньому
суміснику ОСОБА_3.

Згідно наказу № 3-к від 31 січня 2014 року
по Пиріжнянській ЗШ І-ІІІ ступенів
ОСОБА_3, яка працювала на 0,5 ставки за
сумісництвом, звільнена з роботи за
власним бажанням з 31.01.2014 року на
підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно листа Відділу освіти Кодимської
районної державної адміністрації
Одеської області від 17.03.2014 року
директору Пиріжнянського НВК «ЗОШ
І-ІІІ ступенів ОСОБА_2 повідомлено про
те, що актом ревізії Балтської
міжрайонної державної фінансової
інспекції виявлено порушення у вигляді
затвердження директором
Пиріжнянського НВК «ЗОШ І-ІІІ
ступенів» графіку роботи сумісника
ОСОБА_3 без витребування графіків за її
основним місцем роботи, що призвело до
зайве виплачених коштів у вигляді
зарплати за 2011-2013 року в сумі 5552,48 грн.
та запропоновано надати пояснення з
цього приводу та вжити заходів щодо
повернення коштів.

Згідно письмового пояснення від
17.03.2014 року директора Пиріжнянського
НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_2 останній
зазначив, що при прийомі ОСОБА_3 на
посаду медичної сестри за
сумісництвом на 0,5 ставки, він
керувався постановою Кабінету
Міністрів України від 03.04.1993 року № 245.
ОСОБА_3 була ознайомлена з режимом
роботи.

Згідно письмового пояснення ОСОБА_3
остання зазначила, що незгодна з
утриманням з неї виплаченої їй
заробітної плати з посиланням на те, що
вона добросовісно виконувала свої
посадові обов`язки медичної сестри і
відпрацьовувала робочий час.

Згідно реєстру нарахованої та
фактично виплаченої заробітної плати
за 2011-2013 роки ОСОБА_3 отримала на руки
взагалі 5552 грн. 48 коп.

Відповідно до листа КУ «Кодимська
центральна районна лікарня» графік
роботи медичної сестри ОСОБА_3 за 2011-2013
роки: щоденно з 08-00 до 16-20., відпустка
щорічна з 08.07.2011 року до 17.08.2011 року; з
26.07.2012 року до 25.08.2012 року; з 01.04.2013 року
до 03.05.2013 року.

Відповідно до листа КУ «Кодимський
районний центр первинної
медико-санітарної допомоги» від 16.12.2013
року графік роботи медичної сестри
ОСОБА_3 з 01.08.2013 року з понеділка по
п`ятницю включно з 08 до 16-12 г., перерва на
обід з 12.-00 до 12-30 г.

Згідно графіків роботи медичної
сестри КЗ НВК «ЗШ- І-ІІІ ступенів» на
2011-2012 та за 2012-2013 роки: 07-00-08-00 закладка
продуктів на кухні; 12-12-30 перевірка
санітарного стану школи і ДНЗ; з 14-30-17 г.
- робота з дітьми, ведення документації.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 245 від 03.04.1993 року
«Про роботу за сумісництвом
працівників державних підприємств,
установ і організацій» для роботи за
сумісництвом згоди адміністрації за
місцем основної роботи не потрібно.
Тривалість роботи за сумісництвом не
може перевищувати чотирьох годин на
день і повного робочого дня у
вихідний день. Загальна тривалість
роботи за сумісництвом протягом
місяця не повинна перевищувати
половини місячної норми робочого
часу.

Оплата праці сумісників провадиться
за фактично виконану роботу.

Відповідно до Положення про умови
роботи за сумісництвом працівників
державних підприємств, установ і
організацій, затвердженого наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства фінансів України № 42 від
28.06.1993 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України за № 76
від 30 червня 1993 року:

- сумісництвом вважається виконання
працівником, крім своєї основної, іншої
регулярної оплачуваної роботи на
умовах трудового договору у вільний
від основної роботи час на тому ж або
іншому підприємстві, в установі,
організації або у громадянина
(підприємця, приватної особи) за наймом;

- відповідальність за порушення
порядку прийняття на роботу за
сумісництвом відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.04.93 N 245
та цього Положення покладається на
власника або уповноважений ним орган
державного підприємства, установи,
організації, що приймає працівника на
роботу за сумісництвом.

Виходячи з наведеного, власник
або уповноважений ним орган державного
підприємства, установи, організації,
що приймає працівника на роботу за
сумісництвом, для затвердження графіку
роботи сумісника з урахуванням
наявності вільного часу від основної
роботи, зобов`язаний витребувати
графік роботи сумісника за його
основним місцем роботи.

Вказаних вимог відповідачем не
дотримано, внаслідок чого затверджений
ним графік роботи сумісника ОСОБА_3
частково охоплює її робочі години за
основним місцем роботи в КУ
«Кодимський районний центр первинної
медико-санітарної допомоги» (14-30 - 16-12 з
понеділка по п`ятницю включно).

Відповідно до п. 10 Положення про
умови роботи за сумісництвом
працівників державних підприємств,
установ і організацій, затвердженого
наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства фінансів України № 42 від
28.06.1993 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України за № 76
від 30 червня 1993 року заробітна плата на
всіх місцях роботи враховується при
обчисленні середнього заробітку:

- вчителям та викладачам, які
працюють у декількох середніх
загальноосвітніх, професійних та інших
навчально-освітніх, а також вищих
навчальних закладах, прирівнених до
них по оплаті праці працівників, а
також педагогічним працівникам
дошкільних виховних, позашкільних та
інших навчально-виховних закладів (як
в одному, так і в декількох);

- медичним і фармацевтичним
працівникам лікувально-профілактичних
та санітарно-епідеміологічних установ
охорони здоров'я, аптек, установ
соціального забезпечення, дитячих
будинків, шкіл-інтернатів для
дітей-сиріт, а також для дітей, які
мають вади у фізичному чи розумовому
розвитку, дитячих дошкільних виховних
закладів, медико-соціальної
експертизи; сестрам милосердя
товариств Червоного Хреста та
Червоного Півмісяця України.

Крім того, в середню заробітну
плату зазначеним працівникам
зараховується додаткова оплата за
роботу, яка не є сумісництвом (пункт 8
Переліку робіт, які не є сумісництвом).

Згідно акту Балтської міжрайонної
державної фінансової інспекції від
27.12.2013 року ревізії
фінансово-господарської діяльності
відділу освіти Кодимської РДА за
період з 01 липня 2011 року по 31 серпня 2013
року по Пиріжнянській школі
встановлено, що зовнішньому суміснику
ОСОБА_3. проведено зайве нарахування та
виплату заробітної плати в сумі 5552 грн.
48 коп. Висновок ревізорів заснований
на тому, що директорами шкіл (в тому
числі і відповідачем) затверджувалися
графіки роботи сумісників без
витребування графіків їх зайнятості
за основним місцем роботи.

Акт ревізії у встановленому порядку не
скасований і є чинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КЗпП України за
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, крім
працівників, що є посадовими особами, з
вини яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України
у відповідності з законодавством
обмежену матеріальну відповідальність
несуть керівники підприємств, установ,
організацій та їх заступники, а також
керівники структурних підрозділів на
підприємствах, в установах,
організаціях та їх заступники - у
розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але
не більше свого середнього місячного
заробітку, якщо шкоду підприємству,
установі, організації заподіяно
зайвими грошовими виплатами
працівникам, неправильною постановкою
обліку і зберігання матеріальних,
грошових чи культурних цінностей,
невжиттям необхідних заходів до
запобігання простоям.

Аналогічні положення містяться у п. 6
Положення про матеріальну
відповідальність робочих та
службовців за шкоду заподіяну
підприємству, затвердженому Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 13
липня 1976 року N 4204-IX.

Отже, за змістом зазначених норм
матеріального права, керівники
підприємств, установ, організацій та їх
заступники, а також керівники
структурних підрозділів на
підприємствах, в установах,
організаціях та їх заступники несуть
матеріальну відповідальність за
спричинення прямої дійсної шкоди у
тому випадку, якщо шкоду підприємству,
установі, організації заподіяно
зайвими грошовими виплатами,
неправильною постановкою обліку і
зберігання матеріальних, грошових чи
культурних цінностей, невжиттям
необхідних заходів до запобігання
простоям, випуску недоброякісної
продукції, розкраданню, знищенню і
зіпсуттю матеріальних, грошових чи
культурних цінностей.

Відповідно до абз. 2 п. 4 постанови
пленуму Верховного Суду України № 14
від 29 грудня 1992 року під прямою
дійсною шкодою, зокрема слід розуміти
втрату, погіршення або зниження
цінності майна, необхідність для
підприємства, установи, організації
провести затрати на відновлення,
придбання майна чи інших цінностей або
провести зайві, тобто викликані у
наслідок порушення працівником
трудових обов`язків, грошові виплати.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, обєктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Вказаних вимог закону суд першої
інстанції не дотримався.

При таких обставинах висновок
районного суду про відмову у
задоволенні вимог позивача з
посиланням на відсутність фактів не
з`явлення ОСОБА_3 на роботі за
сумісництвом, про виконання нею роботи
у повному обсязі та недоведеності
вимог про те, що суміснику сплачено
зайве нараховану заробітну плату не
засновані на законодавстві та не
відповідають встановленим у справі
обставинам.

Тому рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам, організаціям їх
працівниками» 14 від 29 грудня 1992 року
судам необхідно перевіряти, чи
додержаний власником або
уповноваженим ним органом
встановлений ст.233 КЗпП річний строк з
дня виявлення заподіяної працівником
шкоди для звернення в суд з позовом про
її відшкодування.

Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України для
звернення власника або уповноваженого
ним органу до суду з питанням про
стягнення з працівника матеріальної
шкоди, заподіяної підприємству,
установі, організації, встановлюється
в один рік з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, акт
ревізії Балтської міжрайонної
державної фінансової інспекції, яким
виявлено порушення у вигляді
затвердження директором
Пиріжнянського НВК «ЗОШ І-ІІІ
ступенів» графіку роботи сумісника
ОСОБА_3 без витребування графіків за її
основним місцем роботи, що призвело до
зайве виплачених коштів у вигляді
зарплати за 2011-2013 року в сумі 5552,48 грн.
виготовлений 27.12.2013 року.

До суду Відділ освіти Кодимської
районної державної адміністрації
Одеської області звернувся 22.04.2014 року,
тобто у встановлений законом строк.

Суд апеляційної інстанції у
відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК
України, з`ясувавши, що діями
відповідача спричинено державній
установі пряму дійсну шкоду, яка
полягає у зайвих грошових виплатах
працівнику за сумісництвом, приходить
до висновку про можливість
відшкодування відповідачем заподіяних
збитків.

Виходячи з принципу диспозитивності
цивільного процесу, враховуючи
відсутність підстав для повної
матеріальної відповідальності
відповідача та наявність підстав для
притягнення ОСОБА_2 . до обмеженої
відповідальності у межах
середньомісячного заробітку на
підставі ст. 132 КЗпП України (ст. ст. 132,
133 КЗпП України), судова колегія вважає,
що це не є порушенням диспозитивності
чи виходом за межі позову, оскільки
йдеться про задоволення позову на
меншу суму, а ніж заявлені вимоги.

З довідки Відділу освіти Кодимської
районної державної адміністрації
Одеської області вбачається, що
середньомісячна заробітна плата
ОСОБА_2 за два місяці, що передували
рішенню суду становить 4761 грн. 81коп.
((4741,10 + 2782,52) / 2 ).

Таким чином, судова колегія набуває
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
районного суду, ухвалення нового
рішення про стягнення з ОСОБА_2 на
користь Відділу освіти Кодимської
районної державної адміністрації
Одеської області прямої матеріальної
шкоди у розмірі середнього місячного
заробітку в сумі 4761 грн. 81 коп. У
задоволенні решти вимог - відмовити.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу освіти
Кодимської районної державної
адміністрації Одеської області -
задовольнити частково.

Рішення Кодимського районного суду
Одеської області від 28 липня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Відділу освіти Кодимської
районної державної адміністрації
Одеської області - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Відділу
освіти Кодимської районної державної
адміністрації Одеської області пряму
матеріальну шкоду у розмірі
середнього місячного заробітку в сумі
4761 грн. 81 коп.

У решті вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук