АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції - Шевченко
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі
Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 14 жовтня 2014 року у справі

за позовом ОСОБА_6 до Київської міської
ради, Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, треті
особи: ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання права власності

та позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, Треті
особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про
визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року за
недоведеністю заявленого позову
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 до Київської міської ради,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, треті
особи: ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання права власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 літера "Г" у м. Києві,
житловою площею 60.7 кв. метрів,
загальною площею 121.9 кв. метрів та
позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 (треті
особи, які заявили самостійні вимоги
щодо предмета спору) до ОСОБА_6,
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, Треті
особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про
визнання права власності (на Ѕ частину
за кожним із позивачів) на житловий
будинок по АДРЕСА_1 літера "Г" у м. Києві,
житловою площею 60.7 кв. метрів,
загальною площею 121.9 кв. метрів.

Не погодившись з рішенням суду в
частині відмови у задоволенні
пред'явленого ними позову, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 (треті особи, які заявили
самостійні вимоги щодо предмета спору)
через свого представника ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на надання судом першої інстанції
невірної оцінки доказам, невірне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, що призвело до постановлення
незаконного та необґрунтованого
рішення, просять рішення суду в частині
відмови у задоволенні пред'явлених
ними позовних вимог скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про визнання права власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 літера "Г" у
м. Києві, житловою площею 60.7 кв. метрів,
загальною площею 121.9 кв. метрів,
задовольнити (а.с.204-211).

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про
визнання права власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 літера "Г" у м. Києві,
житловою площею 60.7 кв. метрів,
загальною площею 121.9 кв. метрів,
позивачем ОСОБА_6 не оскаржується, а
тому у апеляційному порядку у цій
частині не перевіряється.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_6,
представники: Київської міської ради;
Голосіївської РДА; Реєстраційної
служби, ОСОБА_9, ОСОБА_8 не з'явились, про
місце та час апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, про що
свідчать завірені штемпелем поштового
відділення та підписом начальника
відділення зв'язку зворотні
повідомлення про вручення судових
повісток. Суд ухвалив розглядати
справу у їх відсутність, оскільки
відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК
неявка сторони, належним чином
повідомленої про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення учасників судового розгляду,
зокрема, ОСОБА_4 та представника третіх
осіб, які заявили самостійні вимоги
щодо предмета спору - ОСОБА_3, які
підтримали подану апеляційну скаргу та
просили суд її задовольнити, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

Рішенням № 538 від 9 травня 1960 року
виконавчого комітету Московської
районної ради депутатів трудящих
визнано право власності на
домоволодіння, що складається з двох
житлових будинків та двох сараїв, які
розташовані на земельній ділянці на
АДРЕСА_1 в м. Києві за ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

На підставі вказаного рішення Житловим
управлінням виконкому Київської
міської ради 19 жовтня 1960 року видано
свідоцтво № 1031 про право власності на
будівлю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим 18 травня 1980 року Ленінським
відділом РАГС м. Києва.

30 квітня 1968 року Друга київська
державна нотаріальна контора
посвідчила заповіт ОСОБА_11, згідно
якого остання належний їй житловий
будинок, розташований на АДРЕСА_1 в м.
Києві, заповіла ОСОБА_6

31 травня 2002 року ОСОБА_6 звернулася до
Першої київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, на підставі якої
була заведена спадкова справа № 501.

7 жовтня 2002 року Перша київська
державна нотаріальна контора видала
ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину
за заповітом, а саме Ѕ частину
домоволодіння з відповідною частиною
господарських будівель та споруд, що
знаходяться на АДРЕСА_1 в м. Києві.

Домоволодіння складається з двох жилих
будинків: дерев'яного, зазначеного на
плані під літ. «А», житловою площею 18 кв.
м , та цегляного, зазначеного на плані
під літ. «Б», житловою площею 45,10 кв. м
,має наступні господарські будівлі та
споруди: погріб під літ. «Д», сарай під
літ. «З», сарай під літ. «Й», погріб під
літ. «К», погріб під літ. «Л», вбиральня
під літ. «М», вбиральня під літ. «Н»,
сарай під літ. «О», навіс під літ. «П»,
вбиральня під літ. «Р», альтанка під
літ. «С», вбиральня під літ. «Т», споруди
під № 1- 7.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 18 липня 2002 року
встановлено, що частка померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 в праві
спільної приватної власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 складає 1/2
частини.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 5 лютого 2004 року
визнано за ОСОБА_12 та ОСОБА_6 право
власності в рівних долях - по Ѕ частині
кожному на будинки літера "А" та "В"
домоволодіння АДРЕСА_1

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 15 червня 2006 року
затверджена мирова угода, укладена між
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про поділ
домоволодіння, встановлення порядку
користування земельною ділянкою. За
умовами мирової угоди, копія якої
міститься в матеріалах справи, у
власність ОСОБА_8 перейшов будинок з
двох квартир №4 та №5, загальною площею
65,1 кв.м, житловою площею 44,4 кв.м, сарай
«И» та альтанка «С». У власність ОСОБА_6
перейшов будинок «А», житловою площею 18
кв.м, загальною площею 40 кв.м. При цьому,
будинок літ. «Г», житловою площею 60,7
кв.м, загальною площею 121,9 кв.м, з
надвірними будівлями: гараж «Ж», льох
«К», вбиральні «Н» та «Р» з поділу
домоволодіння були виключені, оскільки
на той час вони не були узаконені.

За встановлених обставин, ураховуючи,
що спірний будинок літ. "Г" є
самовільним будівництвом (а.с.68-75), суд
першої інстанції дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання права власності на це майно.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні позовних вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав
для задоволення цих позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом проведена неправильна оцінка
доказів та безпідставно, з порушенням
процесуальних норм, надана перевага
одним доказам над іншими, невірно
застосовані до спірних правовідносин
норми матеріального права в частині
набувальної давності, що призвело до
неправильного вирішення справи, не
можуть бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення
враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції,
мотиви, з яких суд вважав встановленою
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення (а.с.195-199).

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5
не містить, в ході апеляційного
розгляду апелянт також не навів таких
обставин.

За змістом частини першої статті 376 ЦК
України самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані на земельній
ділянці, що не була відведена особі, яка
здійснює будівництво; або відведена не
для цієї мети; або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту; або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї
норми самочинним є будівництво об'єкта
нерухомого майна за наявності
будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на
будівництво, проекту або порушення
умов, передбачених у цих документах,
тягне визнання такого будівництва
самочинним відповідно до частини
першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного
будівництва є те, що в особи, яка його
здійснила, не виникає права власності
на нього, як на об'єкт нерухомості
(частина друга статті 376 ЦК України).

Правила набуття права власності за
набувальною давністю, встановлені ст.
344 ЦК України, стосуються майна, яке
перебуває у власності однієї особи і
яким інша особа (відмінна від особи
власника майна) добросовісно
заволоділа і продовжує відкрито
безперервно володіти.

Позивачем у справах про набуття права
власності за набувальною давністю є
володілець чужого майна.

Відповідачем за позовом про визнання
права власності за набувальною
давністю є попередній власник майна
або особа, яка вважає себе власником
майна.

В даному конкретному випадку з наявних
у матеріалах справи письмових доказів
убачається, що житловий будинок літ. "Г"
площею 123,8 кв. метрів по АДРЕСА_1 у м.
Києві відповідно до технічного
паспорту, виготовленого станом на 18
листопада 2005 року, є самовільним
будівництвом, особа забудовника
Київським міським БТІ не встановлена
(а.с.68-75).

Ураховуючи вищенаведені норми
цивільного законодавства стосовно
обставин даної справи, право власності
за набувальною давністю не може бути
набуте щодо майна, яке не є об'єктом
права власності взагалі. У даному
випадку таким майном є житловий
будинок літ. "Г" площею 123,8 кв. метрів по
АДРЕСА_1 у м. Києві, на який у жодної з
осіб, що беруть участь у справі, у
встановленому законом порядку не
виникло право власності як на об'єкт
нерухомості.

Виходячи з викладеного, апеляційний
суд приходить до висновку про те, що
судом першої інстанції при вирішенні
позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
визнання права власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 літера "Г" у м. Києві
дана належна оцінка доводам сторін у
сукупності з наданими сторонами
доказами, висновки суду відповідають
обставинам справи, доводи, викладені у
апеляційній скарзі, не спростовують їх,
тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 14 жовтня 2014 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А.
Пікуль

Судді: Т.О.
Невідома

Т.І.
Побірченко