Справа №583/2688/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Ільченко В. М.Номер
провадження 22-ц/788/2127/14 Суддя-доповідач -
Ільченко О. Ю. Категорія - 5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 28 жовтня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8

про визнання права власності на чатину
будинку та земельної ділянки

та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третя особа - Управління Державної
міграційної служби в Сумській області

про визнання осіб такими, що втратили
право користування житлом,

в с т а н о в и
л а:

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 28 жовтня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано на 2/6 частини недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 08 грудня 1998 року, видане
завідуючим Охтирською районною
державною нотаріальною конторою,
зареєстроване в реєстрі № 2708 на ім'я
ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за кожною
право власності по 1/6 частині житлового
будинку А,а,а1, жилою площею 32,7 кв.м. з
надвірними та побутовими спорудами а11
л. кухня, Б сарай, В погріб, 1-3 огорожа,
розташованого в АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено
питання судового збору.

В апеляційній скарзі апелянт,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду змінити, його зустрічні позовні
вимоги задоволити. При цьому, зазначає,
що про факт видачі свідоцтва
одноособово на його ім'я позивачка
дізналася ще у 1998 році, а з позовом до
суду звернулася у 2014 році, що свідчить
про пропуск строку позовної давності.
Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що з 2012 року за адресою
місцезнаходження спірного будинку
позивачка не проживає, тому вважає, що
вона втратила право користування ним.

Заслухавши пояснення представника
апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу, заперечення позивача та її
представника, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції виходив з того, що на
час припинення колгоспного двору право
на майно господарства набули всі шість
членів двору, тому кожен з них мав право
на 1/6 частину майна. Враховуючи, що
позивачка ОСОБА_5 по грудень 2012 року
проживала у спірному господарстві,
зареєстрована в ньому, має частку в
спільному майні, в тому числі і в
житловому будинку, тому суд вважав, що
відсутні підстави для визнання її
такою, що втратила право користування
житом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
ґрунтується на матеріалах справи та
законі.

Із матеріалів справи вбачається, що 09
жовтня 1982 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був
зареєстрований шлюб та позивачка стала
проживати разом з чоловіком та
свекрухою ОСОБА_9 в будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується записами в
погосподарських книгах
Грінченківської сільради народних
депутатів та відміткою про реєстрацію
місця проживання в паспорті позивачки.

В шлюбі у подружжя в 1983 та 1986 роках
народилися діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (09
листопада 2011 року ОСОБА_6 у зв'язку з
укладенням шлюбу змінила прізвище на
«ОСОБА_6»).

Господарство, в якому проживали
сторони, відносилось до типу
колгоспного двору, про що свідчать
довідки сільської ради та виписки із
господарських книг. Головою
колгоспного двору була ОСОБА_9 - мати
відповідача. Позивачка стала членом
колгоспного двору з 1982 року, працювала
на різних роботах в колгоспі, що
підтверджується записами в трудовій
книжці. (а.с. 13, 62, 68, 148, 152) Факт тривалого
перебування позивачки у складі двору
та участь у його веденні і
нагромадженні майна відповідачем
ОСОБА_3 не спростовується та в доводах
апеляційної скарги не ставиться під
сумнів висновок суду про наявність
підстав для визнання за нею та дочкою
ОСОБА_6 права по 1/6 частці майна бувшого
колгоспного двору.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги апелянт
ОСОБА_3, посилаючись на ч. 2 ст. 405 ЦК
України, вважає, що ОСОБА_5 втратила
право користування житлом з підстав, що
з 2012 року вона фактично в ньому не
проживає.

Колегія суддів вважає ці доводи такими,
що не заслуговують на увагу, виходячи з
наступного.

Встановлено, що на час коли існував
колгоспний двір, ОСОБА_9 04 серпня 1988
року отримала свідоцтво про право
особистої власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 19)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла і
свідоцтво про право на спадщину за
законом 08 грудня 1998 року отримав ОСОБА_3
Таким чином, на час отримання головою
двору ОСОБА_9 свідоцтва про право
особистої власності на житловий
будинок, за неповнолітніми ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 залишалось право на рівні
частки в майні колгоспного двору, право
позивачки ОСОБА_5 на частку в майні
також визнане відповідачем.

За таких умов, відсутні правові
підстави вважати одноособовим
власником будинковолодіння ОСОБА_9, а з
1998 року - ОСОБА_3

Із наявних у справі матеріалів
вбачається, що позивачка ОСОБА_5
постійно до грудня 2012 року мешкала в
спірному господарстві в АДРЕСА_1

Рішенням суду від 25 грудня 2012 року шлюб
між нею та ОСОБА_3 був розірваний, після
чого між сторонами виник спір з приводу
користування майном. Із огляду
паспортних даних ОСОБА_5 вбачається, що
вона з 1983 року значиться зареєстрована
в АДРЕСА_1. Доводи апелянта щодо виписки
і прописки її в липні-жовтні 2000 року, то
цей факт не дає підстав вважати, що саме
з цього часу позивачка ОСОБА_5 повинна
була претендувати на частку в майні
господарства, оскільки тоді вона не
вважала свої житлові права порушеними.
(а.с.8)

Доводи апелянта про те, що з 2012 року
позивачка ОСОБА_5 втратила право
користування житлом у зв'язку з
непроживанням за місцем реєстрації
понад рік, не ґрунтуються на матеріалах
справи, так як встановлено, що вона має
відповідну частку у спільному майні,
яким є житловий будинок. Із її пояснень
вбачається, що після вирішення спору
вона має намір проживати за місцем
реєстрації, так як іншого житла не має.
Ці обставини не спростовуються
апелянтом.

Крім того, частиною 1 ст. 321 ЦК України
передбачено, право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

За таких обставин, коли право власності
позивачки ОСОБА_5 на 1/6 частину
житлового будинку АДРЕСА_1
відповідачем не оспорюється, то
відсутні правові підстави визнавати її
такою, що втратила право користування
цим житлом.

Інших доводів, які б давали правову
підставу для зміни чи скасування
судового рішення апелянт не зазначив,
тому апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а рішення суду - без
зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити, а рішення
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 28 жовтня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Сумської
області: О.Ю. Ільченко