Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя
особа - служба у справах дітей
Вінницької міської ради, про виселення,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 23 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 03 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, який під час розгляду
справи уточнив та посилався на те, що за
рішенням Вінницького міського суду від
26 жовтня 2012 року в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернуто стягнення на предмет іпотеки:
квартиру АДРЕСА_1 та просив виселити зі
спірної квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7,
а також всіх зареєстрованих та
проживаючих осіб, в зазначеній
квартирі.

Заочним рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 23
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 03 липня 2014 року, позовні
вимоги задоволено, виселено зі спірної
квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_7, а також всіх
зареєстрованих та проживаючих осіб, в
зазначеній квартирі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
й ухвалити нове рішення у справі, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Задовольняючі позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
згідно ст. 109 ЖК України виселення з
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, передбачених
законом. Виселення проводиться
добровільно або у судовому порядку.
Звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому за винятками,
встановленими законом.

Погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції та залишаючи його без змін
апеляційний виходив з того, що
відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Проте повністю погодитись з такими
висновками апеляційного суду не можна,
оскільки вони зроблені з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України, має право скасувати рішення
суду першої інстанції і ухвалити
рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Вказаним вимогам ухвала апеляційного
суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням Вінницького
міського суду від 26 жовтня 2012 року в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 359-ю від 12
листопада 2007 року, який укладався між
позивачем та приватним підприємством
будівельною компанією «Поділля-буд»,
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1. На час розгляду
справи у спірній квартирі
зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7

При розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39 - 40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. Після прийняття кредитором
рішення про звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення всі
громадяни, що мешкають у ньому,
зобов'язані на письмову вимогу
кредитора або нового власника цього
жилого приміщення добровільно
звільнити його протягом одного місяця
з дня отримання цієї вимоги. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Суди в порушення вимог статей 212 - 214, 316
ЦПК України зазначене не врахували та
не з'ясували, чи має місце своєчасне
звернення з письмомою вимогою про
виселення щодо усіх мешканців спірного
жилого приміщення, щодо яких заявлено
позовні вимоги про виселення. Зокрема,
в матеріалах справи відсутні докази
належного повідомлення ОСОБА_4 про
виселення, оскільки відсутні докази
отримання ним вимоги про виселення від
25 грудня 2012 року. Крім того, ухвалюючи
рішення про виселення та зазначаючи в
резолютивній частині про виселення
також всіх зареєстрованих та
проживаючих осіб, в зазначеній
квартирі суди не звернули уваги, що
зазначені позовні вимоги задоволено до
невизначеного кола осіб, що свідчить
про неповне встановлення фактичних
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, зокрема
усього кола осіб, які підлягають
виселенню зі спірної квартири.

Таким чином, перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд у порушення
статтями 303, 316 ЦПК України не зазначив
норму матеріального права, яка
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; не встановив всі
фактичні обставини, від яких залежить
правильне вирішення справ.

З огляду на допущені апеляційним судом
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи,
рішення апеляційного суду необхідно
скасувати з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 03 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська