АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9925/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Парфьонов Д. О. Доповідач -
Повєткін В.В.Категорія 05
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 жовтня 2014 року

за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього
підприємства "Дніпропетровський
облавтодор" Публічного акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України",
Державного агентства Автомобільних
доріг України, Виконавчого комітету
Новомосковської міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю, -

В с т а н о в и в :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ДП "Дніпропетровський
облавтодор" ПАТ "ДАК "Автомобільні
дороги України", Державного агентства
Автомобільних доріг України, ВК
Новомосковської міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю
посилаючись на те, що у 1973 році
працівнику Новомосковської філії
«Райавтодор» ДП «Дніпропетровський
облавтодор» Державного агентства
автомобільних доріг України - ОСОБА_3, з
яким позивач знаходилась в цивільному
шлюбі, проживала однією сім'єю та вела
спільне господарство, виділено житло
для постійного проживання по АДРЕСА_1.
Житлові кімнати підприємством було
переобладнано з частини
адміністративної будівлі та гаражів,
які належали «Новомосковській філії
райавтодор» ДП «Дніпропетровського
облавтодору» ДА Автомобільних доріг
України, та яке оцінено відповідачем в
4.000,00 грн. ОСОБА_3 та позивачу передано
ключі від кімнат для постійного
проживання сім'ї. За час спільного
проживання з ОСОБА_3 народилася донька
та онук. 10.01.2001 року ОСОБА_3 помер. З 1973
року позивач та її родина мешкали в
АДРЕСА_1, зареєстровані за вказаною
адресою, сплачували за житло та
комунальні послуги власнику житла,
мали навіть заборгованість по квартирі
230,92 грн., яку в подальшому погашено.
Після отримання інформації про можливу
приватизацію займаного приміщення,
переробленого відповідачем під житло,
позивач тривалий час намагалася
отримати його у власність шляхом
приватизації. Письмово зверталися до
Новомосковського «Райавтодору» ДП
Дніпропетровського «Облавтодору» ДА
Автомобільних доріг України. Однак
власник нерухомого майна ухилявся від
вирішення означеного питання. У зв'язку
з тим, що позивач займає житло протягом
тривалого часу просила суд визнати за
нею право власності за набувальною
давністю на житлове приміщення по
АДРЕСА_1, яке складається з кімнат 1 та 2
(а.с.2-6).

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 жовтня 2014 року в
задоволенні позовних вимог -
відмовлено (а.с. 70-76).

В апеляційній скарзі (а.с.78-83) ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- суд не прийняв до уваги регламентацію
конституційних норм, які гарантують
позивачу право на житло та захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання;

- позивач законно та відкрито володіє
спірним нерухомим майно більше сорока
років, а тому суд мав усі підстави
задовольнити позовні вимоги;

- суд помилково дійшов висновку, що
позивач та покійний ОСОБА_3 не
проживали однією сім'єю та не вели
спільне господарство;

- суд проігнорував той факт, що
відповідачі повістю визнали позовні
вимоги;

- позивач на протязі років проживання
витратила значні кошти на утримання
спірного житла, що підтверджується
відповідними квитанціями;

- в матеріалах справи відсутні будь-які
договори, на підставі яких володіння та
користування житлом здійснював
позивач;

- за весь час проживання позивачем у
спірному житлі жодна фізична та
юридична особа не вимагала повернення
займаного ОСОБА_2 житла.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є обґрунтованою і підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що позивачем не надано доказів підстав
набуття нею або покійним ОСОБА_4
спірного житла та факту їх проживання
однією сім'єю, а також користування
позивачем майном та сумлінного і
добросовісного виконування позивачем
обов'язків за доглядом нерухомого
майна, відкритості користування,
сплати комунальних послуг, зборів,
податків, відсутності заборгованості,
проведення поточних і капітальних
ремонтів.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції не в
повній мірі відповідає вимогам закону
та матеріалам справи.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач тривалий час, а саме з 1984 року
зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1
(а.с.7).

За цією адресою також зареєстровані її
донька ОСОБА_5 з 1988 року (а.с.9) та онук
ОСОБА_6 з 2010 року (а.с.10).

За повідомленням КП «Новомосковське
МБТІ» Дніпропетровської обласної
ради» від 26.12.2013 року № 403 станом на
25.02.1997 року виходом на місце
встановлено, що частину гаражу I-III
переобладнано під житло, яке на цей час
займає позивач з сім'єю, переобладнане
приміщення під житло рішенням
відповідного органу не узаконено
(а.с.23).

До повідомлення КП «Новомосковське
МБТІ» Дніпропетровської обласної
ради» додана ксерокопію експлікації
від 25.02.1997 року, з якої вбачається, що
вказане нежитлове примішення
складається з кімнат: 1-I площею 4,9 кв. м.,
1-II площею 4,4 кв. м., 1-1 площею 4,0 кв. м., 1-2
площею 9,3 кв. м. (а.с.24).

З листа начальника філії
«Новомосковський райавтодор» від
29.01.2003 року № 24 на адресу позивача, їй
було запропоновано здійснити
приватизації її житла за вказаною
адресою та повідомлено про наявність
боргу за комунальні послуги (а.с.22).

Отже станом на 29.01.2003 року позивач
знаходилась з вказаною особою в
договірних відносинах з приводу найму
житла та сплати комунальних послуг.

До якого часу продовжувались такі
відносини матеріали справи доказів не
містять.

Як вбачається зі справи, приватизація
житла по вул. В. Ковалівка 19 в м.
Новомосковську проводилась в 2003-2005
роках (а.с.55).

В квартирі АДРЕСА_1 приватизовані
кімнати №№ 3,4,5 та кімнати №№ 6,7 (а.с.41).

Відомостей про наявність в квартирі
АДРЕСА_1 кімнати № 1 та № 2 матеріали
справи не містять.

За повідомленнями Публічного
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (а.с.28), Дочірнього
підприємства "Дніпропетровський
облавтодор" Публічного акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
(а.с.30) та Виконавчого комітету
Новомосковської міської ради (а.с.26,27)
приміщення за вказаною позивачем
адресою по вул. В. Ковалівка 19 в м.
Новомосковську на балансі у вказаних
осіб на цей час не перебуває.

Згідно з технічним паспортом на
квартиру АДРЕСА_1 виготовленим КП
«Новомосковське МБТІ»
Дніпропетровської обласної ради» на
вимогу апеляційного суду, позивач
займає приміщення: 1 - кухня площею 4,0 кв.
м., 2 - коридор площею 4,1 кв. м., 3 - кімната
площею 9,1 кв. м., I - коридор площею 4,7 кв.
м. (а.с.133-135).

Таким чином з наявних у справі
матеріалів, наданих сторонами, які слід
розглядати як письмові докази,
вбачається, що з відома керівництва
філії «Новомосковський райавтодор»
Дочірнього підприємства
"Дніпропетровський облавтодор"
Публічного акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" з 1984 року
позивач проживає по АДРЕСА_1 в
нежитловому приміщенні, що є частиною
гаражу I-III, який на той час належав
Державній акціонерній компанії ВАТ
"Автомобільні дороги України", яке без
відповідного дозвілу було
переобладнане під житло, яке на цей час
займає позивач з сім'єю, яке
складається з приміщень: 1 - кухня
площею 4,0 кв. м., 2 - коридор площею 4,1 кв.
м., 3 - кімната площею 9,1 кв. м., I - коридор
площею 4,7 кв. м.

Зазначені приміщення не були
приватизовані, оскільки є нежитловими,
які переобладнані під житло без
відповідного дозволу.

З врахуванням повідомлень
відповідачів на цей час вказані
приміщення слід вважати безхазяйними.

З огляду на вищевикладене позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з тих підстав, що предметом
позову були кімнати № 1 та № 2 в
квартирі АДРЕСА_1, в той час як
відомостей про наявність в квартирі
АДРЕСА_1 кімнати № 1 та № 2 матеріали
справи не містять, а позивач
користується нежитловим приміщенням
за цією адресою, переобладнаним під
житло, а саме квартирою № б/н, що
складається з приміщень: 1 - кухня
площею 4,0 кв. м., 2 - коридор площею 4,1 кв.
м., 3 - кімната площею 9,1 кв. м., I - коридор
площею 4,7 кв. м.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно відмовив позивачу у
задоволенні позову, але не з тих
підстав, у зв'язку з чим рішення суду
першої інстанції підлягає зміні в
частині обґрунтування відмови у
задоволенні позову.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 жовтня 2014 року змінити в
частині обґрунтування відмови у
задоволенні позову.

В решті рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 07 жовтня 2014 року - залишити
без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: