Справа № 536/1786/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
Кременчуцький районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Клименко С.М.

за участю секретаря Кірікової В.С.

відповідача ОСОБА_1 та його
представника адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в залі
судових засідань в місті Кременчуці
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди завданої
дорожньо-транспортною пригодою

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія ПЗУ
Україна», звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач зазначив, що 08 листопада
2012 року між ОСОБА_3 і Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» був укладений
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, відповідно до якого
забезпеченим транспортним засобом
являється автомобіль НОМЕР_1, за участю
якого під керуванням відповідача
ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_4 05 січня 2013 року
сталася в місті Кременчуці на
вул.Ярмарковій дорожньо-транспортна
пригода. Згідно постанови
Кременчуцького районного суду від 13
лютого 2013 року винним в
дорожньо-транспортній пригоді було
визнано відповідача ОСОБА_5 До них
звернувся ОСОБА_4 з заявою про
пошкодження транспортного засобу в
зв'язку з дорожньо-транспортною
пригодою, яка є страховим випадком
згідно до умов полісу № АЕ/0902381 і на
підставі звіту про оцінку пошкоджень
вони здійснили виплату йому страхового
відшкодування в розмірі 7 252,78 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 12037 від 24 квітня 2013 року. Відповідач
ОСОБА_1 письмово не повідомив
страховика про дорожньо-транспортну
пригоду, як це передбачено п.п.33.1.4. ст.33
Закон України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», і тому, як
водій забезпеченого транспортного
засобу спричинившого
дорожньо-транспортну пригоду і не
повідомившого страховика про це у
передбачені строки повинен
відшкодувати їм сплачене страхове
відшкодування в сумі 7252,78 грн. і
понесені судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 243,60 грн.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву,
де просив розглянути справу без його
участі, позов підтримав та просив
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його
представник адвоката ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнали, просили в
його задоволенні відмовити
посилаючись на його необґрунтованість
та ОСОБА_1 пояснив, що повідомив
позивача про дорожньо-транспортну
пригоду по телефону, що
підтверджується витягом щодо
телефонних повідомлень, де під № 2
зазначено телефонне повідомлення, яке
надійшло 05 січня 2013 року об 11 год.11 хв.
від ОСОБА_1 про дорожньо-транспортну в
місті Кременчуці по вул.Ярморочній, що
потерпілою особою є ОСОБА_4 автомобіль
Skoda Octavia, а також звертався з письмовою
заявою, про що в нього підтверджень не
має.

Розглянувши матеріали справи, повно
та всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження,
заслухавши пояснення відповідача та
його уповноваженого представника,
судом встановлено наступне.

Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах встановлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК
України передбачено, що доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.

Судом встановлено, що згідно
постанови Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 13 лютого
2013 року ОСОБА_1 притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст.124 КУпАП за те, що він 05 січня 2013 року
в 11 год. в місті Кременчуці на
вул.Ярмарковій керуючи автомобілем
НОМЕР_1 виконуючи обгін виїхав на смугу
зустрічного руху та допустив
зіткнення з автомобілем Skoda Octavia
державний номерний знак ВІ 34 71 під
керуванням водія ОСОБА_4, який рухався в
попутному напрямку зправа від нього,
внаслідок чого транспортні засоби
отримали технічні пошкодження.

Відповідач ОСОБА_1 застрахував свою
цивільно-правову відповідальність у
позивача: Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ПЗУ
Україна» згідно полісу № АЕ/0902381 від 08
листопада 2012 року, відповідно до якого
забезпеченим транспортним засобом
являється автомобіль НОМЕР_1

05 січня 2013 року в 11 год.11 хв.
відповідач повідомив позивача по
телефону про дорожньо-транспортну
пригоду та настання страхового
випадку, що вбачається з витягу про
телефонні повідомлення та визнано
позивачем.

08 січня 2013 року ОСОБА_4 звернувся
до позивача з заявою про настання
страхового випадку, який згідно
страхового акту від 23 квітня 2013 року
нарахував йому страхове відшкодування
в сумі 7252 грн.78 коп. та сплатив в
повному обсязі згідно платіжного
доручення № 12037 від 24 квітня 2013 року.

Згідно з ч.4 ст.14 ЦК України, особа
може бути звільнена від цивільного
обов'язку або його виконання у випадках
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Актом цивільного законодавства, що
регулює правовідносини, які виникли
між позивачем та відповідачем
внаслідок укладення договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів - полісу № АЕ/0902381 від 08
листопада 2012 року є Закон України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Закон України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Вказаний закон містить виключний
перелік підстав, за якими у страховика
після виплати страхового
відшкодування виникає право подати
регресний позов до страхувальника,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду.

Згідно п.п. ґ п. 38.1.1 ч.38.1 ст.38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній на час
пригоди) страховик, після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив порожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2. пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Тобто, зазначена стаття передбачає
наявність права у страховика на
пред'явлення регресного позову,
внаслідок порушення особою обов'язку
визначеному у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.2
пункту 33.1 статті 33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язані вжити заходів з метою
запобігання чи зменшення подальшої
шкоди.

Суд вважає, що вказані норми не
містять підстав для задоволення вимог
страховика, який виплатив страхове
відшкодування згідно договору
обов'язкового страхування та не
передбачає права страховика подати
регресний позов до особи, яка
повідомила страхову компанію по
телефону про настання
дорожньо-транспортної пригоди, а лише
зобов'язує осіб, причетних до неї
вжиття заходів з метою запобігання чи
зменшення подальшої шкоди.

Таким чином, з урахуванням
системного аналізу наведених
законодавчих приписів, а також: доказів
по справі, можна зробити висновок, що
факт повідомлення страховика про
дорожньо-транспортну пригоду не
письмово, а по телефону не є підставою
для відшкодування страхувальником в
порядку регресу сплаченого
страховиком страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, оцінюючи
належність, допустимість та
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що в задоволені позовних
вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Приватному акціонерному товариству
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди
завданої дорожньо-транспортною
пригодою відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської
області через Кременчуцький районний
суд на протязі десяти днів з дня після
його проголошення або отримання копії
рішення особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час його
проголошення.

У разі застосування ст.218 ЦПК України
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії повного рішення.

Суддя
С. М. Клименко