Справа № 177/3241/13-ц
Провадження № 2/177/191/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 жовтня 2014 року

Криворізький районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Приміч Г. І.

за участі: секретаря Ференц Я.
З.,

представника позивача -
ОСОБА_1

розглянувши матеріали позовної заяви
за позовом ОСОБА_2 до Служби
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області, треті особи
Софіївський районний відділ
внутрішніх справ Управління
міністерства внутрішніх справ України
у Дніпропетровській області, Дочірнє
підприємство «Дніпропетровський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» про стягнення матеріальної та
моральної шкоди завданої власнику
транспортного засобу внаслідок
неналежного утримання автомобільних
доріг, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаною
позовною заявою 11.11.2013 року.

Уточнюючи позовні вимоги, востаннє
18.07.2014 року (а.с.146-149), просив суд
стягнути з Служби автомобільних доріг
у Дніпропетровській області 23 962 грн. - в
рахунок відшкодування матеріальних
збитків завданих пошкодженням
транспортного засобу, 8000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
зумовленої душевними стражданнями з
приводу пошкодження майна, а також 600
грн. витрат за проведення
автотоварознавчого дослідження
визначення суми збитків, 50 грн. за
перевірку розвалу-сходження, 59,76 грн.
витрат за направлення телеграми, а
також судові витрати по справі в сумі
469,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що 17.08.2012 року о 21-00 годині, в
темну пору доби, керуючи автомобілем
марки Опель дн НОМЕР_2, в якому в якості
пасажира знаходилася ОСОБА_3, рухався
по автомобільній дорозі
П'ятихатки-Апостолове-Зеленодольськ на
32 км. 600 м., з включеним дальнім світлом
фар, зі швидкістю 70 кмгод. Під час руху
він побачив попереду перешкоду, а саме
яму, але об'їхати її було неможливо,
оскільки на зустрічній смузі руху
рухався автомобіль, по бокам
автодороги були перешкоди, а дорожнє
покриття було вузьке. В цей момент він
відчув сильний удар з правого боку
автомобіля, а вийшовши з автомобіля
побачив, що праві передній та задній
скати і диски пошкоджені, що було ним
уточнено в судовому засіданні.
Працівник ДАІ, який прибув за його
викликом, здійснив замір ями, яка стала
причиною ДТП, розмір якої складав 1,8 м.
на дорожньому покриттю шириною 2,7 м., а
глибина до 9 см.

Вважав, що його вини в ДТП не має, він
жодних правил дорожнього руху не
порушував, не мав технічної можливості
уникнути ДТП, у зв'язку з чим справа про
адміністративне правопорушення
відносно нього за вказаним фактом
закрито у зв'язку з відсутністю складу
правопорушення. Наполягав на тому, що
причиною ДТП є неналежна якість дороги,
утримання якої відносить до
компетенції відповідача, а тому вважав,
що бездіяльність відповідача по
незабезпеченню виявлення неналежної
якості дороги та ремонту дороги є
причиною ДТП, знаходиться в причинному
зв'язку з наслідками ДТП, а тому просив
стягнути з відповідача завдану йому
матеріальну шкоду зумовлену
пошкодження автомобіля та додатковими
витратами на виклик представника
відповідача для проведення
автотоварознавчого дослідження,
проведення самого дослідження,
здійснення розвалу-сходження, що є
обов'язковою процедурою після
пошкодження дисків та шин.

Обґрунтовуючи вимоги про
відшкодування моральної шкоди,
посилався на те, що автомобіль є його
повсякденною необхідністю, оскільки
він працюючи заступником директора ТОВ
«Плай» змушений постійно пересуватися,
крім цього він має батьків похилого
віку, яких часто відвідує, а
пошкодження його автомобіля порушило
звичний для нього спосіб життя,
тимчасово позбавило засобу
пересування, змусило його вживати
додаткових зусиль для організації
свого життя, а тому завдавало зайвих
переживань та душевних страждань, які
він оцінив у 8000 грн.

Представник позивача позов підтримав
та просив його задовольнити.

Представник відповідача служби
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області, будучи
присутньою в судовому засіданні 22.10.2014
року (а.с.178-180), позов не визнала,
заперечувала проти його задоволення. В
обґрунтування заперечень проти позову
вказувала, що ДТП наслідком якої є
пошкодження транспортного засобу
позивача могла мати місце з вини
позивача, у зв'язку з несправністю
автомобіля, або неуважністю водія до
дорожньої обстановки. Позивач не надав
належних доказів для підтвердження
розміру шкоди завданої пошкодженням
автомобіля, а саме не надав висновку
експерта про розмір заподіяної шкоди, в
порядку ст.. 143 ЦПК України. Стосовно
вимог про відшкодування моральної
шкоди, вказувала, що позивач не довів
факту заподіяння йому моральних
страждань у зв'язку з пошкодженням
автомобіля.

Представник третьої особи ДП
«Дніпропетровський облавтодор», яка
була присутньою в судовому засіданні
22.10.2014 року (а.с.178-180), просила вирішити
спір на розсуд суду, при цьому
вказувала, що ДП «Дніпропетровський
облавтодор» є підрядною організацією,
яка виконує роботи на підставі
договорів з службою автомобільних
доріг, виключно на підставі актів
дефектів, які складаються замовником
та в межах виділених коштів. Філія
«Криворізька ДЕД» ДП
«Дніпропетровський облавтодор» ВАТ
«ДАК «Автомобільні дороги України» є
структурним підрозділом без права
юридичної особи ДП
«Дніпропетровський облавтодор».
Зазначила, що договір з службою
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області був
укладений 03.01.2012 року, але згідно актів
- дефектів на січень- серпень 2012 року
виконання робіт ямкового ремонту на
ділянці автодороги Т 04-19
П'ятихатки-Апостолове-Зеленодольськ на
32 км. 600 м замовлено не було.

Представник третьої особи
Софіївського РВ УМВС України в
Дніпропетровській області до суду
жодного разу не з'явився, хоча про час
та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином
(а.с.139,144,157,169).

Заслухавши пояснення сторін, якими
вони обґрунтовували свої вимоги та
заперечення, пояснення представника
третьої особи Дочірного підприємства
«Дніпропетровський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статей 3, 11, 15 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначені ст. 16 ЦК України,
який не є вичерпним. Серед інших
способів захисту цивільних прав та
інтересів закон передбачає
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди та
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що
17.08.2012 року о 21 годині, ОСОБА_2 керуючи
належним йому на праві власності
автомобілем Опель Вектра д/з НОМЕР_2
(а.с. 9), рухаючись зі сторони м.
П'ятихатки в сторону м. Кривого Рогу, в
с. Мар'янівка Софіївського району, по
автодорозі
П'ятихатки-Апостолове-Зеленодольськ на
32 км. 600 м., з ввімкненим дальнім світлом
фар та з допустимою швидкістю 80-90 кмгод,
виявив на автодорозі яму. Не маючи
можливості її об'їхати, оскільки на
зустрічній смузі руху рухався
автомобіль, з обох боків були перешкоди
для руху, а дорога була вузькою, він
в'їхав у неї та відчув при цьому сильний
удар в праву частину автомобіля.
Технічної можливості зупинити
автомобіль позивач не мав. В результаті
ДТП автомобіль було пошкоджено. Час,
місце та обставини ДТП, яка мала місце
17.08.2012 року за участю водія ОСОБА_2
підтверджується протоколом про
адміністративне правопорушення від
17.08.2012 року (а.с. 10), схемою місця ДТП з
якої вбачається, що в місці ДТП на
дорожньому покритті мала місце вибоїна
діаметром 1,3 м., глибиною від 5 см. до 9 см.
(а.с. 11).

Вказані обставини встановлено і
постановою Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 06.11.2012 року (а.с.
13), якою провадження у справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КупАП закрито,
у зв'язку з відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення.

Згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова
у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, з питань чи
мали місце ці дії та вчинені вони цією
особою.

У зв'язку з цим, той факт, що вказана ДТП
сталася не з вини водія ОСОБА_2 є
доведеним і доказуванню не підлягає, а
тому доводи відповідача в частині того,
що причиною ДТП могла бути вина водія
ОСОБА_2, в тому числі в результаті його
неуважності до дорожньої обстановки,
суд розцінює критично. Також суд
розцінює критично заперечення
відповідача в частині того, що ДТП мала
місце в результаті несправності
транспортного засобу ОСОБА_2, оскільки
в матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження вказаного факту.

З додатку до протоколу про
адміністративне правопорушення (а.с. 35)
вбачається, що автомобіль Опель НОМЕР_2
у вказаній ДТП отримав видимі
(зовнішні) пошкодження: деформовані
передні та задні праві диски
(легкосплавні), розрубана задня права
шина (а.с. 35). Аналогічні пошкодження
автомобіля зафіксовані в довідці ДАІ
Софіївського РВ (а.с. 38, 187), а також
підтверджуються письмовими
поясненнями ОСОБА_3, яка в момент ДТП
перебувала в салоні автомобіля Опель
Вектра в якості пасажира (а.с. 36).

Протоколом огляду транспортного
засобу від 24.09.2012 року здійсненого
судовим експертом автотоварознавцем
ОСОБА_4, встановлено характер та обсяг
пошкоджень автомобіля, висновком
експертного авто товарознавчого
дослідження встановлено розмір
матеріального збитку завданого
пошкодженням автомобіля - 14195,02 грн., а
ремонтною калькуляцією визначено
орієнтовну вартість відновлювального
ремонту, яка склала 24004 грн. (а.с. 17-31,
188-211).

Щодо заперечень представника
відповідача в тому, що розмір шкоди
визначений автотоварознавчим
дослідженням, а не відповідно до вимог
ст.. 143 ЦПК України, тобто без
призначення експертизи, суд не може
прийняти до уваги, оскільки
представником відповідача на
спростування вказаного висновку не
заявлялось клопотання про призначення
експертизи в судовому порядку.

Те, що пошкодження автомобіля Опель
НОМЕР_2, зазначені у висновку
автотоварознавчого дослідження, є
наслідком ДТП, яка мала місце 17.08.2012
року, відповідачем не оспорюються, а
тому не підлягають доказуванню в силу
ч.1 ст. 61 ЦПК України, крім цього,
вказаний факт підтверджується
дослідженими в суді доказами, а саме
протоколом про адміністративне
правопорушення та додатками до нього, в
яких зафіксовано час та місце ДТП,
зовнішні пошкодження автомобіля,
постановою Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 06.11.2012 року.

Згідно з ч.3 ст. 386 ЦК України власник,
права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому
матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільних
прав, має право на їх відшкодування, при
цьому збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі. Збитки
відшкодовуються в повному обсязі.

Вказаний автомобіль було застраховано
відповідно до вимог Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» - поліс АВ 6910203 від 23.03.2012 року
термін дії до 22.03.2013 року (а.с. 35,212),
однак відповідно до змісту преамбули
до вказаного закону, його положення
застосовуються до правовідносин по
відшкодуванню шкоди третім особам,
яким завдано шкоду в результаті ДТП.

Отже, до спірних правовідносин
застосовуються загальні положення про
відшкодування шкоди ст. 22, 23, 1166, 1167, 1192
ЦК України.

Стаття 1166 ЦК України визначає, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 24 Закону України
«Про дорожній рух» власники доріг,
вулиць та залізничних переїздів
або уповноважені ними органи несуть
відповідальність за створення
безпечних умов руху на дорогах, вулицях
та залізничних переїздах, що
знаходяться у їх віданні. Власники
доріг, керівні працівники
дорожньо-експлуатаційних
організацій несуть
відповідальність, якщо
дорожньо-транспортна пригода
сталася з їх вини.

Відповідно до ст. 5, 7 Закону
України «Про автомобільні дороги»
серед автомобільних доріг України
виділяють автомобільні дороги
загального користування, які є
складовою Єдиної транспортної
системи України і задовольняють
потреби суспільства в автомобільних
пасажирських і вантажних перевезеннях.
Автомобільні дороги загального
користування перебувають у державній
власності і не підлягають
приватизації.

Згідно зі ст. 10 Закону України
«Про автомобільні дороги», державне
управління автомобільними дорогами
загального користування здійснює
Державна служба автомобільних доріг
України, що є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
керівника центрального органу
виконавчої влади у галузі транспорту і
який має свої органи управління на
місцях.

Відповідно до ст. 11 Закону «Про
автомобільні дороги» основними
обов'язками органу державного
управління автомобільними дорогами
загального користування, серед іншого,
є: розробка та реалізація заходів з
безпеки дорожнього руху; забезпечення
безперервних, безпечних, економічних
та зручних умов руху транспортних
засобів з нормативними технічними
характеристиками і навантаженнями;
організація будівництва,
реконструкції, ремонту та утримання
автомобільних доріг за
встановленими для них будівельними
нормами, державними стандартами і
нормами; виявлення
аварійно-небезпечних місць (ділянок) та
місць

концентрації дорожньо-транспортних
пригод на автомобільних дорогах

і здійснення заходів щодо їх
ліквідації; завчасне оповіщення
користувачів автомобільних доріг про
строки та порядок тимчасового
обмеження або припинення руху
транспортних засобів;

Стаття 13 Закону України «Про
автомобільні дороги», визначає. що саме
орган державного управління
автомобільними дорогами

загального користування відповідає,
серед іншого, за стан автомобільних
доріг загального користування
відповідно до діючих норм та
фінансування; якість робіт з
проектування, будівництва,
реконструкції,

ремонту та утримання автомобільних
доріг загального користування; а також
за відшкодування збитків
користувачам автомобільних доріг

загального користування у порядку,
визначеному законом.

Пункт 11 Постанови КМ України від 30
березня 1994 р. N 198 «Про затвердження
Єдиних правил ремонту і утримання
автомобільних доріг, вулиць,
залізничних переїздів, правил
користування ними та охорони»
визначає, що власники дорожніх
об'єктів або уповноважені ними органи,
дорожньо-експлуатаційні організації
зобов'язані: відшкодовувати в
установленому законодавством порядку
збитки власникам транспортних засобів,
якщо дорожньо-транспортна пригода
сталася внаслідок незадовільного
утримання доріг, вулиць, залізничних
переїздів.

Органом управління Державної служби
автомобільних доріг України в
Дніпропетровській області є - служба
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області, яка є
юридичною особою (а.с. 77, 102-104).

Як вбачається з довідки Служби
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області автодорога
Т-04-19
П'ятихатки-Апостолове-Зеленодольськ,
км. 18+804 - км. 84+230 знаходиться на балансі
вказаної служби (а.с. 79), а тому саме
вказана служба, зобов'язана була
утримувати вказану дорогу у належному
стані, відповідно державних
стандартів.

Стаття 38 Постанови КМ України від 30.03.1994
року № 198 визначає, що основними
вимогами до
транспортно-експлуатаційного стану

дорожніх об'єктів є відповідність
контрольованих показників

окремих їх елементів і об'єктів у
цілому ДСТУ 3587. Згідно з п. 3.1.2 вказаного
ДСТУ гранична глибина окремих осідань,
вибоїн (ям) не повинна перевищувати 4 см.
для доріг 1-ІІІ категорії, 6 см. для решти
категорій, а враховуючи, що вказана
дорога віднесена до групи доріг
місцевого значення, її стан, за
наявності вибоїни з 5 см. до 9 см., що
зафіксовано в додатку до протоколу про
адміністративне правопорушення (а.с. 11),
не відповідає державному стандарту.

Як вбачається з договору підряду № 1-Уд
ДП «Дніпропетровський облавтодор» є
підрядником, який зобов'язується
виконувати послуги з експлуатаційного
утримання автомобільних доріг, в межах
виділених фінансових ресурсів та
згідно щомісячних планів завдань та
кошторисної документації, складених на
основі актів-дефектів (п. 1.4, 1.5 Договору)
(а.с. 94-96). З актів дефектів з січня по
серпень 2012 року вбачається, що ДП
«Дніпропетровський облавтодор» не
отримувало завдань на виконання
ремонтних робіт на ділянці
автомобільної дороги
П'ятихатки-Апостолове-Зеленодольськ - 32
км. 600 м. (а.с. 80-93).

У зв'язку з вище викладеним, суд
приходить до висновку, що
невідповідність ділянки дороги, де
мало місце ДТП, вимогам державних
стандартів є наслідком бездіяльності
відповідача, а відповідно суд
приходить до висновку, що ДТП сталася з
вини служби автомобільних доріг
Дніпропетровської області, яка і має
відшкодовувати шкоду завдану позивачу
своєю бездіяльністю.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України одним із
способів відшкодування шкоди завданої
майну є відшкодування збитків, при
цьому розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Як вбачається з акту виконаних робіт
від 19.10.2012 року між ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_5,
останнім була виконана робота по
ремонту вище вказаного автомобіля на
загальну суму 23962 грн. (а.с. 32, 39-40,177), яка
була сплачена ОСОБА_2 (а.с. 33), і яка не
перевищує орієнтовний розмір
відновлювального ремонту, визначений
ремонтною калькуляцією (а.с. 25, 200-201).

У зв'язку з вище викладеним, суд
приходить до висновку, що вказана сума
збитку підлягає стягненню з
відповідача в повному обсязі.

Що стосується вимог позивача про
відшкодування йому витрат понесених за
проведення авто товарознавчого
дослідження у сумі 600 грн. згідно
квитанції від 24.09.2012 року та витрат на
перевірку кутів розвал-сходження в
сумі 50 грн., суд вважає їх такими, що
підлягають задоволенню, оскільки
вказані витрати підпадають під
розуміння збитків, яке дається в п. 1 ч.2
ст. 22 ЦК України, адже це витрати, яких
ОСОБА_2 зазнав у зв'язку з пошкодженням
автомобіля, а саме витрати необхідні
для визначення розміру збитку
завданого пошкодженням автомобіля та
витрати необхідні для встановлення
можливості безпечної експлуатації
транспортного засобу, і необхідність
проведення вказаних витрат
знаходиться в прямому причинному
зв'язку з ДТП, яка виникла з вини
відповідача (а.с. 16, 214,215).

Що стосується вимог позивача про
відшкодування йому витрат в розмірі 59,76
грн., на виклик телеграмою представника
ДП «Дніпропетровській облавтодор» для
участі в товарознавчому досліджені
(а.с. 14-16,213), то суд вважає, що вказані
витрати не можуть бути стягнені з
відповідача, оскільки не є наслідком
винних дій відповідача, виклик
здійснювався не відповідача, а
представника третьої особи ДП
«Дніпропетровський облавтодор».

Отже, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню
матеріальна шкода в розмірі 24 612, 00 грн.
(23 962 грн. за ремонт автомобіля + 50 грн. за
розвал-сходження + 600 грн. за
автотоварознавче дослідження = 24 612, 00
грн.).

Право позивача на відшкодування
моральної шкоди завданої йому
пошкодженням автомобіля, передбачене
ст. 23, ч.3 ст. 386 та ст. 1167 ЦК України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає
покладення обов'язку відшкодувати
моральну шкоду на винну особу, тобто в
даному випадку на Службу автомобільних
доріг у Дніпропетровській області.

При визначенні розміру моральної
шкоди, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь ОСОБА_2, суд
враховує характер винних дій
відповідача, бездіяльність якого
призвела до неналежного стану
автомобільної дороги, що спричинило
ДТП і як наслідок шкоду позивачу,
наслідки цього правопорушення, які
виразилися у пошкодженні автомобіля
позивача та заподіянні йому у зв'язку з
цим незручностей, які виразилися в
позбавленні засобу пересування,
тривалість таких незручностей, яка
була незначно, оскільки автомобіль
було полагоджено вже 19.10.2012 року (а.с. 32,
33, 177,216), глибину душевних страждань
позивача, яка зумовлена тим, що він був
позбавлений засобу для пересування,
який щоденно використовував у
службових та особистих цілях.

Суд не приймає до уваги доводи
позивача в частині того, що він пережив
душевні страждання чекаючи евакуатор,
в зв'язку з ДТП погіршилося його
самопочуття, що відобразилося на
роботі та заробітку, що він не міг
відвідувати батьків похилого віку,
оскільки вказані факти нічим не
доведені.

З врахуванням вище викладеного,
виходячи з принципів розумності,
справедливості та співмірності, суд
вважає за необхідне стягнути на
користь позивача 1000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
якщо позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

При цьому, позивачем заявлено позовні
вимоги майнового характеру на загальну
суму 32671,76 грн. (23962 грн. за ремонт
автомобіля + 50 грн. за розвал-сходження +
59,76 грн. за телефонограму + 600 грн. за
автотоварознавче дослідження), тому
згідно п. п. 1, п.1 ч.1 ст. 2 Закону України
«Про судовий збір», мав сплатити
судовий збір в сумі 326,72 грн. Позивачем
сплачено судовий збір на суму 476,12 грн.
(229,40 грн., + 246,72 грн., а.с.1,2 ), але з
врахуванням положень п.1 ч.1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір», ч.1 ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
розподілити судові витрати між
сторонами виходячи з суми судового
збору 326,72 грн.

Оскільки позивачем заявлені вимоги на
суму 32671,76 грн., з яких задоволенню
підлягають вимоги на суму 25612 грн., що
складає 78,4% від загальної суми
заявлених вимог, то позивачу за рахунок
відповідача підлягає присудженню 256,2
грн. (326,72 грн. Х 78,4% /100%) в рахунок
відшкодування сплаченого судового
збору.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166-1167, 1194 ЦК
України, ст. 24 Закону України «Про
дорожній рух», ст.ст. 5, 7, 10, 11Закону
України «Про автомобільні дороги», та
керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 15, 16, 57, 60, 61, 88, 209,
213-215 ЦПК України, постановою Пленуму
ВСУ «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6,
постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року
№4 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування моральної шкоди», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до
Служби автомобільних доріг у
Дніпропетровській області, треті особи
Софіївський районний відділ
внутрішніх справ Управління
міністерства внутрішніх справ України
у Дніпропетровській області, Дочірнє
підприємство «Дніпропетровський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України», про стягнення матеріальної
та моральної шкоди завданої власнику
транспортного засобу внаслідок
неналежного утримання автомобільних
доріг, - задовольнити частково.

Стягнути з Служби автомобільних доріг
у Дніпропетровській області,
ідентифікаційний код 25843931,
розташованої за адресою: 49600, м.
Дніпропетровськ, вул. Леніна, буд. 24, на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1, 24 612 (двадцять чотири тисячі
шістсот дванадцять) гривень 00 копійок,
в рахунок відшкодування матеріальної
шкоди, 1000 (одну тисячу) гривень 00
копійок, в рахунок відшкодування
моральної шкоди, 256 (двісті п'ятдесят
шість) гривень 20 копійок, в рахунок
оплати судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: