Номер провадження: 22-ц/785/9757/14
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського
районного суду м. Одеси від 30 березня 2012
року про забезпечення позову у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Дочірнього підприємства «Жилбуд»
Відкритого акціонерного товариства
«Одеський домобудівельний комбінат»,
Відкритого акціонерного товариства
«Одеський домобудівельний комбінат»,
третя особа Управління капітального
будівництва при Одеській міській раді -
«Про визнання договору про співпрацю
по інвестуванню будівництва дійсним та
визнання права власності на квартиру»,
-

ВСТАНОВИЛА:

03.2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду із
зазначеним позовом, по якому просить
визнати дійсним договір № 29/19К від
26.12.2005 року про співпрацю по
інвестуванню будівництва житлових
будинків за адресою: АДРЕСА_2, укладений
між ОСОБА_4 - директором ДП «Жилбуд» ВАТ
«ОДБК» та ОСОБА_3, а також визнати за
позивачем право приватної власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Одночасно, позивачем була подана заява
про забезпечення позову, по якій
позивач просив накласти арешт на
вказану квартиру, а також заборонити
відповідачу та будь-яким іншим особам
проводити будь-які дії стосовно
зазначеної квартири.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 30.03.2012 року заява позивача
про забезпечення позову була
задоволена, накладений арешт на
квартиру АДРЕСА_1, шляхом опечатування.

24.10.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказану ухвалу суду, по якій
просить ухвалу районного суду
скасувати, постановити нову ухвалу,
якою відмовити у задоволенні заяви про
забезпечення позову, посилаючись на
порушення районним судом норм
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

За правилами ч. 2 п. 2 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право скасувати
ухвалу і постановити нову ухвалу.

При розгляді апеляційної скарги на
ухвалу суду першої інстанції, колегія
суддів всесторонньо і повно перевірила
законність і обґрунтованість ухвали на
основі ма теріалів справи, які
досліджувались судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 152 ЦПК
України позов забезпечується
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб, забороною вчиняти
певні дії.

Забезпечення позову - це заходи
цивільного процесуального припинення
дій, які можуть утруднити виконання
майбутнього рішення суду чи зробити
його виконання неможливим.

Заходи забезпечення позову носять
тимчасовий характер і зберігають свою
дію до фактичного виконання рішення
суду, яким закінчується вирішення
спору по суті.

Згідно до ст. 152 ЦПК України на будь-якій
стадії розгляду справи позов
забезпечується: накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; забороною вчиняти
певні дії; встановленням обов'язку
вчинити певні дії; забороною іншим
особам здійснювати платежі або
передавати майно відповідачеві чи
виконувати щодо нього інші
зобов'язання; зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту;
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

Серед видів такого забезпечення ст. 152
ЦПК України не передбачає вжиття судом
опечатування майна.

Оскільки у ЦПК України відсутня
правова норма, яка б надавала суду
повноваження в порядку, передбаченому
статтями 151-153 ЦПК України, вживати
такий захід забезпечення позову, як
опечатування майна, у зв'язку з
порушенням у суді цивільної справи,
тому судова колегія приходить до
висновку, що суд застосував зазначений
спосіб забезпечення позову з
порушенням норм ЦПК України, виходячи
за межі своїх процесуальних
повноважень.

Стаття 153 ЦПК України зазначає, що про
вжиття заходів забезпечення позову суд
постановляє ухвалу, в якій зазначає вид
забезпечення позову і підстави його
обрання, порядок виконання, розмір
застави, якщо така призначена.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у
п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову",
ухвала про забезпечення позову
постановляється в порядку, визначеному
ст. 209 ЦПК України, і повинна включати
мотивувальну частину, де поряд із
зазначенням мотивів, із яких суд (суддя)
дійшов висновку про обґрунтованість
припущення про те, що невжиття заходів
забезпечення може в майбутньому
утруднити чи зробити неможливим
виконання судового рішення, наводиться
посилання на закон, яким суд керувався
при постановлені ухвали.

Проте, районний суд, задовольняючи
клопотання позивача про забезпечення
позову, не навів в оскаржуваній ухвалі
мотиви прийняття такого рішення, не
зазначив, яким чином не прийняття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, не навів жодних
обставин та не послався на докази, які б
обґрунтовували припущення щодо
необхідності вжиття заходів по
забезпеченню позову.

В матеріалах справи відсутні докази
про те, що не прийняття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що апелянт ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право власності від
29.03.2012 року, виданого ВК ОМР, є власником
квартири, щодо якої були застосовані
заходи забезпечення позову.

Право власності апелянта на вказану
квартиру зареєстровано у КМ «ОМБТІ та
РОН» 09.04.2012 року.

Згідно зі ст. 312 ЦПК України, допущені
порушення норм процесуального права є
підставою для скасування ухвали та
постановлення нової ухвали.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає за необхідне заяву
позивача про забезпечення позову
залишити без задоволення.

Цивільний процесуальний закон не
зобов'язує суд при розгляді питань про
забезпечення позову перевіряти
обставини, які мають значення для
справи, а лише запобігає ситуації, при
якій може бути утруднено чи стане
неможливим виконання рішення у разі
задоволення позову. Види забезпечення
позову застосовуються для того, щоб
гарантувати виконання можливого
рішення суду, а таке рішення може бути
постановлено тільки у відповідно до
заявлених позовних вимог. Заходи
забезпечення позову повинні
застосовуватись лише у разі
необхідності та бути співмірними із
заявленими вимогами, оскільки
безпідставне забезпечення позову може
привести до порушення прав і законних
інтересів інших осіб.

Отже, колегія суддів вважає, що заходи
забезпечення позову, які застосовані
судом першої інстанції, суперечать
сенсу забезпечення і меті його
застосування. Мета застосування
заходів забезпечення позову полягає в
захисті інтересів учасника процесу, а
не в позбавленні (порушенні) прав інших
осіб.

Порушення районним судом зазначених
вимог є недотримання принципу
верховенства права, проголошеного
Конституцією України, та вимог ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо вирішення
справи судом, встановленим законом,
оскільки ухвала про забезпечення
позову прийнята судом поза межами його
компетенції, тому в розумінні цих норм
не можна вважати, що ухвала
постановлена районним судом на
законних підставах.

На підставі викладеного ухвала суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
постановленням нової ухвали про
залишення без задоволення заяви про
забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 312, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м.
Одеси від 30 березня 2012 року - скасувати.

Постановити у справі нову ухвалу, якою
заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову -
залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

10.12.2014 року
м. Одеса