У х в а л а

ІМенем УКраїни

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія АСКА», треті особи:
Міністерство доходів і зборів України,
Головне управління Міністерства
доходів і зборів у Львівській області,
про стягнення страхового
відшкодування, за касаційною скаргою
Шукатка Андрія Олеговича, який діє від
імені приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія АСКА», на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 1 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом. Зазначала, що з
4 вересня 1990 року по 21 листопада 2012 року
працювала у Державній податковій
службі у Львівській області. Наказом
від 21 листопада 2012 року № 93-0 звільнена
з роботи у зв'язку з виходом на пенсію
по інвалідності. Їй була встановлена 2
група інвалідності пожиттєво. У період
роботи вона була застрахована
відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну податкову службу» та
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 червня 1994 року № 349 за рахунок
коштів державного бюджету. 29 жовтня 2012
року між ДПС України та приватним
акціонерним товариством «Українська
акціонерна страхова компанія АСКА»
(далі - ПрАТ
«УАСК АСКА») було укладено договір
страхування. Оскільки захворювання, що
спричинило інвалідність і втрату 60 %
працездатності, настало під час
виконання нею службових обов'язків, 27
грудня 2012 року вона звернулась до
відповідача щодо виплати страхової
суми. Однак, відповідач не здійснив
виплату страхового відшкодування, тому
просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 28 жовтня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 1 квітня 2014 року заочне
рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення про
задоволення позову. Стягнуто з ПрАТ
«УАСК АСКА» на користь ОСОБА_3 страхове
відшкодування у розмірі 63 050 грн 40 коп.

Шукатко А.О., який діє від імені ПрАТ
«УАСК АСКА», звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржуване рішення
апеляційного суду скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що позивач з 4
вересня 1990 року по 21 листопада 2012 року
працювала в органах Державної
податкової служби. Наказом № 93-о від 21
листопада 2012 року звільнена з роботи з
посади головного державного
податкового ревізора-інспектора
відділу особливо важливих перевірок та
зустрічних перевірок управління
податкового контролю на підставі ст. 39
КЗпП України у зв'язку з інвалідністю.

29 жовтня 2012 року між ПрАТ «УАСК «АСКА»
та Державною податковою службою
України був укладений договір СД № 3126676
про закупівлю послуг зі страхування
посадових осіб державної податкової
служби України.

Відповідно до умов пункту 1.1 договору
його предметом є закупівля послуг з
обов'язкового соціального страхування
(страхування посадових осіб органів
державної податкової служби України)
відповідно до Порядку та умов
обов'язкового державного особистого
страхування посадових осіб органів
державної податкової служби,
затверджених постановою КМУ від 3
червня 1994 року № 349. Зобов'язання
виконавця по сплаті страхового
відшкодування згідно договору
розповсюджуються на страхові випадки у
проміжок часу з серпня 2008 року до 31
грудня 2012 року.

Згідно довідки МСЕК від 21 листопада 2012
року позивачу встановлено 2 групу
інвалідності безстроково та 60 % втрати
професійної працездатності.

27 грудня 2012 року позивач звернулась до
страхової компанії із заявою про
виплату страхової суми, яка
відповідачем отримана 29 грудня 2012 року,
але у її виплаті останній відмовив
листом від 29 січня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач вичерпав кошти, що
знаходяться на спеціальному рахунку
для виплат страхових платежів, їх
відсутність унеможливлює стягнення
коштів та виконання відповідачем
обов'язків страховика.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з
доведеності позовних вимог.

Однак з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції послався на ст. 18 Закону «Про
державну податкову службу в Україні»,
який втратив чинність з 19 листопада 2012
року відповідно до Закону України №
5083-VI від 5 липня 2012 року.

Спірні правовідносини регулюються
статтею 347 Податкового Кодексу України
(в редакції, яка була чинною на час їх
виникнення), відповідно до якої
посадові особи органів державної
податкової служби підлягають
обов'язковому державному особистому
страхуванню за рахунок коштів
державного бюджету на випадок загибелі
або смерті на суму десятирічної
заробітної плати за останньою посадою,
а у разі поранення, контузії, травми або
каліцтва, захворювання чи
інвалідності, що сталися у зв'язку з
виконанням службових обов'язків, - у
розмірі від шестимісячної до
п'ятирічної заробітної плати за
останньою посадою (залежно від ступеня
втрати працездатності). Порядок та
умови страхування посадових осіб
органів державної податкової служби
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Постанова Кабінету Міністрів України
від 3 червня 1994 року № 349 «Про
затвердження порядку та умов
обов'язкового державного особистого
страхування органів державної
податкової служби» була видана
відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні».
Пунктом 5 вказаної постанови
передбачена виплата страховиком
страхової суми, зокрема, у разі втрати
застрахованим працездатності в
результаті поранення, контузії, травми
або каліцтва, захворювання чи
інвалідності, що сталися під час
виконання службових обов'язків.

Вирішуючи спір апеляційний суд
наведеного не врахував, жодного
висновку про можливість застосування
до спірних правовідносин постанову КМУ
від 3 червня 1994 року № 349, яка була
видана на виконання вимог ст. 18 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні», та цього Закону, у зв'язку із
втратою ним чинності, не зробив.

Відповідно до п. 26 Положення про умови,
порядок та критерії встановлення
інвалідності, затвердженого
постановою КМУ від 3 грудня 2009 року №
1317, причинами інвалідності є: загальне
захворювання; інвалідність з
дитинства; нещасний випадок на
виробництві (трудове каліцтво чи інше
ушкодження здоров'я); професійне
захворювання; поранення, контузії,
каліцтва, захворювання: одержані під
час захисту Батьківщини, виконання
обов'язків військової служби
(службових обов'язків) чи пов'язані з
перебуванням на фронті, у
партизанських загонах і з'єднаннях,
підпільних організаціях і групах та
інших формуваннях, що визнані такими
згідно із законодавством, в районі
воєнних дій на прифронтових дільницях
залізниць, на спорудженні оборонних
рубежів, військово-морських баз та
аеродромів у період громадянської та
Великої Вітчизняної воєн або з участю у
бойових діях у мирний час; одержані під
час захисту Батьківщини, виконання
інших обов'язків військової служби,
пов'язаних з перебуванням на фронті в
інші періоди; одержані в районах
бойових дій у період Великої
Вітчизняної війни та від вибухових
речовин, боєприпасів і військового
озброєння у повоєнний період, а також
під час виконання робіт, пов'язаних з
розмінуванням боєприпасів часів
Великої Вітчизняної війни незалежно
від часу їх виконання; одержані у
неповнолітньому віці внаслідок
воєнних дій громадянських і Великої
Вітчизняної воєн та в повоєнний період;
пов'язані з участю у бойових діях та
перебуванням на території інших
держав; пов'язані з виконанням
службових обов'язків, ліквідацією
наслідків Чорнобильської катастрофи,
ядерних аварій, ядерних випробувань, з
участю у військових навчаннях із
застосуванням ядерної зброї, іншим
ураженням ядерними матеріалами;
одержані внаслідок політичних
репресій; пов'язані з виконанням
обов'язків військової служби або
службових обов'язків з охорони
громадського порядку, боротьби із
злочинністю та ліквідацією наслідків
надзвичайних ситуацій; захворювання:
отримані під час проходження
військової служби чи служби в органах
внутрішніх справ, державної безпеки,
інших військових формуваннях;
пов'язані з впливом радіоактивного
опромінення внаслідок Чорнобильської
катастрофи; одержані в період
проходження військової служби і служби
в органах внутрішніх справ, державній
пожежній охороні, органах і
підрозділах цивільного захисту,
Держспецзв'язку.

Відповідно до п. 24 Положення про
медико-соціальну експертизу
затвердженого постановою КМУ від 3
грудня 2009 року № 1317, форма документів,
що використовується у роботі комісій,
затверджується МОЗ.

На підтвердження причини захворювання
позивач надала довідку про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
застрахованого, видану МСЕК 21 грудня 2012
року, за формою 158/о, затвердженою
наказом МОЗ України від 19 травня 2003
року № 224.

Зазначений наказ втратив чинність
відповідно до наказу МОЗ України від 30
липня 2012 року № 576.

Наказом МОЗ України від 30 липня 2012 року
№ 577 затверджена нова форма довідки 158/о
та інструкція щодо її заповнення.

Видана позивачу довідка від 21 рудня 2012
року не відповідає наказу МОЗ України
від 30 липня 2012 року № 577, зокрема, в ній
не зазначено у зв'язку з чим
встановлено ступінь втрати
професійної працездатності у
відсотках (трудове каліцтво, травма)
відповідно до вимог інструкції.

З наданої позивачем довідки МСЕК від 21
листопада 2012 року вбачається, що їй
встановлена друга група інвалідності
причиною чого вказане загальне
захворювання.

З огляду на викладене, висновок
апеляційного суду про наявність
причинного зв'язку між захворюванням
позивача з виконанням нею службових
обов'язків під час проходження служби у
державному податковому органі, є
передчасним.

Вказані порушення норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, в зв'язку
з чим рішення апеляційного суду не може
вважатись законним і обґрунтованим та
в силу ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до цього суду.

При новому розгляді справи необхідно
врахувати наведене, а також з'ясувати,
чи не виник спір, за вирішенням якого
позивач звернулась до суду, з приводу
проходження нею публічної служби, а,
відповідно, в порядку якого
судочинства, - цивільного чи
адміністративного він підлягає
розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шукатка Андрія
Олеговича, який діє від імені
приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія АСКА», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 1 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
А.С. Олійник