№ 6-787-14
(№760-2899-14)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09. 12. 2014 року Солом'янський
районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді
Бобровника О. В.

при секретарі:
Мурга Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
подання головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві
Мурихіна Сергія Володимировича - про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України - громадянина України
ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2014 року головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві
Мурихін С.В. звернувся до суду із
поданням, в якому просив суд тимчасово
обмежити громадянина України ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі
України без вилучення паспортного
документа.

Подання вмотивовано тим, що на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві
знаходиться виконавче провадження №
32824056 по виконанню виконавчого листа
Центрального районного суду м.
Миколаєва № ц2-1500/09 від 09.06.2010 року,
виданого на виконання ухвали
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 30.11.2009 року, якою було
визнано мирову угоду між компанією
"Авангард Агро Трейд АГ" (постановою
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві від 19.07.2013 року назву
компанії змінено з "Авангард Шип’ярдс
Інтернешнл АГ" на "Авангард Агро Трейд
АГ") та ОСОБА_2 по цивільній справі №
ц2-1500/09 за позовом компанії "Авангард
Агро Трейд АГ" до ОСОБА_2 про стягнення
за договором поруки 548203,62 доларів США.

ОСОБА_2 в установлені строки умови
мирової угоди та ухвали суду від 30.11.2009
року, якою визнано мирову угоду, не
виконав, у добровільному порядку суму
боргу не сплатив.

19.06.2013 року ОСОБА_2 отримав постанову
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві від 11.06.2013 року про
відкриття виконавчого провадження.

У строк, наданий державним виконавцем
для добровільного виконання рішення
суду, ОСОБА_2 суму боргу не сплатив.

На думку державного виконавця,
тривале невиконання ОСОБА_2 без
поважних причин судового рішення -
ухвали Центрального районного суду м.
Миколаєва про затвердження мирової
угоди від 30.11.2009 р., свідчить про те, що
ОСОБА_2 ухиляється від виконання
рішення суду, а це в свою чергу,
призводить до порушення прав та
інтересів стягувача у виконавчому
провадженні.

В зв'язку із зазначеним державний
виконавець просив суд про задоволення
подання.

Ухвалою Солом'янського районного
суду м. Києва від 17. 03. 2014 року подання
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві Мурихіна С. В. - про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України гр. України ОСОБА_2
задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 17. 09. 2014 року, ухвалу Солом'янського
районного суду м. Києва від 17. 03. 2014 року
скасовано з передачею питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Головний державний виконавець ВПВР
УДВС ГУЮ у місті Києві Мурихін С. В. в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке міститься в
матеріалах справи, про причини неявки
суду не повідомив, жодних заяв чи
клопотань до суду не подавав.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 до
суду надійшла заява про розгляд справи
у його відсутність, через не можливість
бути присутнім в судовому засіданні, в
якій також зазначив, що представник
боржника заперечує проти задоволення
подання державного виконавця
посилаючись на те, що останнім не було
доведено факт ухилення боржника від
виконання рішення суду чи вимог
державного виконавця, в зв'язку з чим
просив суд відмовити в задоволенні
подання.

Представник стягувача Компанії
"Авангард Агро Трейд АГ" в судове
засідання не з'явилась про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, що підтверджується розпискою
про дату розгляду справи, яка міститься
в матеріалах справи, про причини неявки
суду не повідомив, жодних заяв чи
клопотань до суду не подавав.

Вивчивши та дослідивши матеріали
подання, об'єктивно оцінивши докази,
які містяться в справі, суд приходить
до наступного.

Судом встановлено, що 30.11.2009 року
Центральним районним судом м.
Миколаєва було прийнято ухвалу, якою
було визнано мирову угоду між
компанією "Авангард Агро Трейд АГ"
(постановою відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві від 19
липня 2013 року назву компанії змінено з
"Авангард Шип’ярдс Інтернешнл АГ" на
"Авангард Агро Трейд АГ") та ОСОБА_2 по
цивільній справі № ц2-1500/09 за позовом
компанії "Авангард Агро Трейд АГ" до
ОСОБА_2 про стягнення за договором
поруки 548203,62 доларів США.

За умовами укладеної між сторонами
мирової угоди та ухвали Центрального
районного суду м. Миколаєва про її
визнання: компанія "Авангард Агро Трейд
АГ" відмовляється від позовних вимог та
згодна на закриття провадження по
справі зі сплатою ОСОБА_2 на її користь
суми боргу в розмірі - 500 000 доларів США у
строк до 01.04.2010 року та у випадку її
сплати після 01.04.2010 року із
забов'язанням ОСОБА_2 сплатити на
користь компанії проценти в розмірі 10 %
річних від суми, що залишилася
несплаченою, а ОСОБА_2 згоден на
закриття справи та зобов'язусться
сплатити на користь компанії "Авангард
Агро Трейд АГ" в строк до 01.04.2010 року
суму боргу в розмірі 500000 доларів США, а
у випадку її сплати ним після 01.04.2010
року зобов'язується сплатити на
користь компанії проценти в розмірі 10 %
річних від суми, що залишилась
несплаченою.

09.06.2010 року Центральним районним судом
м. Миколаєва було видано виконавчий
лист № ц2-1500/09 на виконання ухвали
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 30.11.2009 року про визнання
вищезазначеної мирової угоди.

29.05.2012 року відповідно до п. 10 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» з Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції на адресу відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві
надійшов за місцем знаходження майна
боржника - ОСОБА_2, вищезазначений
виконавчий лист.

04.06.2012 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову у прийнятті до
провадження виконавчого документа) у
зв'язку із тим, що у виконавчому листі
від 09.06.2010 року № ц2-1500/09 відсутні заходи
примусового виконання (виконавче
провадження № 32824056).

06.06.2013 року на адресу відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві надійшла ухвала
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28.03.2013 року про
скасування вищезазначеної постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову у прийнятті до
провадження виконавчого документа) від
04.06.2012 року та зобов'язано відкрити
виконавче провадження № 32824056.

11.06.2013 року на підставі вказаного
виконавчого листа та на виконання
вимог ухвали Центрального районного
суду м. Миколаєва від 28.03.2013 року
відділом примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження, в
якій було надано боржнику 7-денний
строк для самостійного виконання
рішення суду з моменту винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

19.06.2013 року довірена особа ОСОБА_2
отримала постанову від 11.06.2013 року про
відкриття виконавчого провадження, що
підтверджується підписом на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення.

19.07.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві винесено постанову про
зміну назви стягувача у виконавчому
провадженні, а саме: з компанія
"Авангард Шип’ярдс Інтернешнл АГ" на
компанія "Авангард Агро Трейд АГ".

Вбачається, що у строк, наданий
державним виконавцем для
добровільного виконання рішення суду,
ОСОБА_2 зазначену вище суму боргу не
сплатив.

19.07.2013 року на адресу
місцезнаходження майна ОСОБА_2
державний виконавець направив
рекомендованою поштовою
кореспонденцією виклик, у якому
зобов'язав боржника 03.08.2013 року
з'явитися до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві
(виклик вих. № 1301/5 від 19.07.2013 року),
однак, боржник за поштовим листом не
з'явився.

11.10.2013 року державний виконавець
повторно направив ОСОБА_2
виклик-телеграму, у якій зобов'язав
останнього 23.10.2013 року з'явитися до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві, телеграма була надіслана
на адресу реєстрації місця проживання
ОСОБА_2, боржник не з'явився за
телеграмою до відділу поштового
зв'язку.

Вбачається, що 30.10.2013 року ОСОБА_2
з'явився до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві та
ознайомився із матеріалами
виконавчого провадження.

Державний виконавець у поданні
зазначає, що боржник усно повідомив про
те, що виконувати рішення суду та
сплачувати заборгованість перед
стягувачем не буде та не повідомив про
наявність поважних причин
неможливості виконати рішення суду.

До таких усних пояснень суд ставиться
критично, оскільки до суду не було
надано письмових доказів на
підтвердження зазначених пояснень
боржника.

В матеріалах виконавчого
провадження наявна відповідь з
Управління державної міграційної
служби України в Миколаївській області
(вих. № 9113 від 29.08.2013 року) на запит
державного виконавця, з якої
вбачається, що ОСОБА_2 має паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон серії АК № 696141, виданий 07.02.2006
року. Також, державним виконавцем
надано копії Наказу № 24 про
відрядження ОСОБА_2 з 25.04.2012 року по
04.05.2012 року до м. Санкт-Петербург та
копію Наказу № 24 про відрядження
ОСОБА_2 з 09.10.2012 року по 28.10.2012 року до м.
Москва. Враховуючи наявну в матеріалах
справи відповідь, державний виконавець
вважає, що боржник, маючи закордонний
паспорт може виїхати за межі України з
метою уникнення своїх зобов'язань за
рішенням суду.

Однак, слід зазначити, що з відповіді
Управління державної міграційної
служби України в Миколаївській області
на запит державного виконавця
вбачається лише те, що ОСОБА_2 виїжджав
за межі України двічі у короткочасні
відрядження, що пов'язані із роботою
боржника, при цьому повертаючись до
України в межах строку визначеному в
наказах про відрядження, тим самим не
порушуючи законодавство України.

Відповідно до ст.. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути
позбавлений права в будь-який час
повернутися в Україну.

Відповідно до ч. 1 ст. 5, ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень неупереджено, своєчасно, повно
вчиняти виконавчі дії. Вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

У разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право звертатися до
суду за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі України - до
виконання зобов'язань за рішенням (п. 18
ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Здійснення громадянами України
права на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і порядок
розв'язання спорів у цій сфері
правовідносин визначені Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках, якщо
він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань (п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»).

Разом з тим чинне законодавство не
містить визначення поняття "ухилення",
практика Конституційного Суду України
щодо його офіційного тлумачення
відсутня.

Отже, з погляду значення
словосполучення "ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1
ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Таким чином, особа, яка має
невиконані зобов'язання, не може
вважатися винною в ухиленні, поки не
буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню.

Зокрема, задоволення такого подання
можливе лише за умови "доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання".

Саме невиконання боржником
самостійно зобов'язань протягом
строку, про що вказує державний
виконавець в постанові про відкриття
виконавчого провадження, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків.

Разом з тим, державним виконавцем не
було надано до суду належних доказів на
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання своїх боргових
зобов'язань, а також доказів на
підтвердження того, що ним вжито всіх,
передбачених ЗУ «Про виконавче
провадження» заходів для виконання
рішення суду.

Окрім того, державним виконавцем не
було надано до суду доказів, які б
свідчили про те, що гр. ОСОБА_2 дійсно
має намір виїхати за межі України на
тимчасовий (довготривалий) час з метою
уникнення зобов'язань по виконанню
рішення суду про стягнення
заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
подання державного виконавця, в зв'язку
з чим приходить до висновку про відмову
в його задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 60, 377, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення чи протягом п'яти
днів з дня отримання копії ухвали,
постановленої без участі особи, яка її
оскаржує.

Суддя: