АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач : Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Желепи О.В.

Суддів: Кабанченко О.А., Болотова Є.В.

При секретарі: Мившуку В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дочірній
Банк Сбербанку Росії» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 10 листопада 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Дочірній
Банк Сбербанку Росії» про стягнення
грошових коштів за договором
банківського вкладу,-

заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом, який згодом уточнив, до
Публічного акціонерного товариства
«Дочірній Банк Сбербанку Росії»(далі
по тексту - АТ «Сбербанк Росії»), та в
якому просив стягнути з відповідача
суму банківського вкладу - 133582,81 долари
США. Посилався на те, що 13.12.2012 року між
сторонами укладено Договір №
2373/980/Р щодо обслуговування на
умовах пакету продуктів та послуг
«Стартовий» в рамках договору щодо
банківського обслуговування, на
підставі якого банк відкриває клієнту
поточний (мультивалютний) рахунок. Крім
того, 18.03.2014 року між сторонами укладено
договір № 2620/55/590839 про відкриття
вкладного рахунку (вклад «Ощадний»),
згідно якого загальна сума вкладу
становить 168546,81 долари США. Оскільки
зобов'язання за договором банківського
вкладу були виконані відповідачем лише
частково, а саме: банк відмовився
виплатити всю суму вкладу одним
платежем, наполягаючи на поверненні
грошових коштів частинами, позивач
звернувся до суду із зазначеними
вимогами.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 листопада 2014 року
позов задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з АТ «Сбербанк Росії» на
користь позивача залишкову суму
банківського вкладу в розмірі 133582,81
долари США, що за офіційним курсом НБУ
на день ухвалення рішення еквівалентно
1977025,59 грн.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у позові в повному обсязі.
Послався на порушення судом норм
процесуального права в частині відмови
в задоволенні клопотання відповідача
про залучення Національного банку
України до участі в справі як третьої
особи, що не заявляє самостійних вимог
по суті спору. Крім того, скаржник
зазначав, що банк жодним чином не
порушує права позивача, оскільки не
відмовляється повертати останньому
грошові кошти, а лише наполягає на
поверненні їх частинами з дотриманням
добових лімітів, встановлених
Постановою Національного банку
України №540 від 29.08.2014 року «Про
введення додаткових механізмів для
стабілізації грошово-кредитного та
валютного ринків України».

В апеляційному суді представник
відповідача доводи скарги підтримала.

Представник позивача
заперечувала проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість постановленого
рішення в цій частині, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.І, 2 ст. 1060 ЦК України,
договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад). За договором
банківського вкладу незалежно від його
виду банк зобов'язаний видати вклад або
його частину на першу вимогу вкладника,
крім вкладів, зроблених юридичними
особами на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження
права клієнта щодо розпоряджання
грошовими коштами, що знаходяться на
його рахунку, не допускається, крім
випадків обмеження права
розпорядження за рішенням суду у
випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що 13.12.2012 року
позивач уклав з відповідачем Договір №
2373/980/Р щодо обслуговування на
умовах пакету продуктів та послуг
«Стартовий» в рамках договору щодо
банківського обслуговування на
підставі якого банк відкриває клієнту
поточний (мультивалютний) рахунок №
2373.

29.08.2013 року позивач уклав з
відповідачем Договір № 263/55/486333,

відповідно до якого клієнт перераховує
з мультивалютного рахунку у доларах
США, а банк приймає на депозитний
рахунок кошти в сумі 20000 доларів США, з
процентною ставкою за вкладом 6,30%, зі
строком повернення 02.03.2014 року.

29.08.2013 року позивач уклав з
відповідачем Договір № 263/55/486349 про
відкриття депозитного рахунку (вклад
«Стабільний»), відповідно до якого
клієнт перераховує з мультивалютного
рахунку у доларах США, а банк приймає на
депозитний рахунок кошти в сумі 130000
доларів США, з процентною ставкою за
вкладом 7,40%, зі строком повернення
31.08.2014 року.

18.03.2013 року позивач уклав з
відповідачем Договір № 2620/55/590839 про
відкриття вкладного рахунку (вклад
«Ощадний»), відповідно до якого клієнт
перераховує з мультивалютного рахунку
у доларах США, а банк приймає на
вкладний рахунок кошти в сумі 103119,70
доларів США, з процентною ставкою 2%
річних.

25.09.2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про повернення
вкладу.

Згідно виписки по особовому рахунку
від 06.11.2014 року сума заборгованості
складає 133582,81 доларів США.

Станом на день розгляду справи
відповідач кошти не повернув.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Європейський суд з прав людини у справі
Z0LOТАS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (Nо 2) зазначив
наступне: «Суд зазначає, що на підставі
статті 830 Цивільного кодексу, якщо
особа, яка кладе суму грошей у банк,
передає йому право користування нею, то
банк має її зберігати і, якщо він
використовує її на власну користь,
повернути вкладнику еквівалентну суму
за умовами угоди. Отже, власник рахунку
може добросовісно очікувати, аби вклад
до банку перебував у безпеці, особливо
якщо він помічає, що на його рахунок
нараховуються відсотки. Закономірно,
він очікуватиме, що йому повідомлять
про ситуацію, яка загрожуватиме
стабільності угоди, яку він уклав з
банком, і його фінансовим інтересам,
аби він міг заздалегідь вжити заходів з
метою дотримання законів і збереження
свого права власності. Подібні довірчі
стосунки невід'ємні для банківських
операцій і пов'язаним з ними правом.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини»: «суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію про захист
прав людини та основоположних свобод
та практику Європейського суду з прав
людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права».

Відмовляючись повернути кошти, які
належать на праві власності Позивачу,.
Відповідач порушує положення
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та ст.1 Першого
Протоколу, підписаного та
ратифікованого Україною, яка у
відповідності до ст.5 цього ж протоколу,
є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному:

У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41
Конституції України.

Але, в порушення цих норм, позивач
позбавлений права користуватися своїм
майном. В даному випадку його майном є
грошові кошти, які відповідач отримав
від позивача на умовах строковості та
платності, та до цього моменту не
повернув.

Дослідивши наявні в справі докази,
колегія суддів приходить до висновку,
що обставини справи, які суд вважав
встановленим є доведеними.

Висновки суду про наявність підстав
для задоволення позову відповідає цим
обставинам та вимогам Закону.

Доводи скарги про не залучення судом в
якості третьої особи Національного
банку України на правильність
висновків суду не впливають.

Посилання представника банку на те, що
грошові кошти знаходяться на рахунку
позивача і останній має можливість їх
отримувати відповідно до лімітів
встановлених національним банком,
колегія не приймає, так як погоджується
з висновками суду, щодо порушення прав
позивача на вільне розпорядження своїм
майном, та право останнього отримати
власні грошові кошти в повному обсязі ,
а не з врахуванням обмежень, які
встановлені нормативним актом,
(постановою національного банку
України) який має меншу юридичну силу,
ніж правові норми наведені судом, які
не допускають таких обмежень.

Таким чином, суд першої інстанції повно
встановив обставини, що мають значення
для даної справи. Висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Суд при винесенні рішення правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, п.1 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дочірній
Банк Сбербанку Росії» відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: