Провадження № 2/344/3867/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Бойчука О.В.

секретар
Кондратів Х.І.,

за участю: позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Бажан О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
про стягнення невиплаченого
одноразового заохочення за сумлінну
працю та з нагоди 50-річчя від Дня
народження в розмірі одного
середньомісячного заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним
позовом до державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
про стягнення невиплаченого
одноразового заохочення за сумлінну
працю та з нагоди 50-річчя від Дня
народження в розмірі одного
середньомісячного заробітку.

Представник відповідача у судовому
засіданні вимоги позову не визнала.

Позивач позов підтримав в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві та суду пояснив, що відповідно до
колективного договору та чинного
трудового законодавства має право на
отримання такої виплати. Просив суд
позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечила з підстав, викладених у
письмовому запереченні та додатковому
письмовому запереченні, та суду
пояснила, що відсутність у
підприємства достатньої кількості
коштів приводить його керівництво до
необхідності виконання важливіших,
пріоритетніших пунктів колективного
договору, ніж пункт 4. Це ремонт
приміщень, оздоровлення працівників,
фінансування їх життєво необхідних
соціальних сфер. Реальні фінансові
можливості підприємства не дають змоги
виплачувати кошти по усім пунктам
договору, а тому керівництво обирає
найпотрібніші витрати, оскільки має на
це право. Просила у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази, надані суду
сторонами на підтвердження їхніх вимог
та заперечень, об'єктивно та всебічно
з'ясувавши таким чином обставини
справи, суд дійшов висновку, що із
встановлених обставин справи
випливають трудові правовідносини, а
також про наявність підстав для
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог чи
заперечень, крім випадків наявності
підстав для звільнення від
доказування, передбачених статтею 61
ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як вбачається з записів у
трудовій книжці позивача та визнається
сторонами, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
працював в державному міському
підприємстві
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» з
13.10.1997 року (а.с. 4).

З наведених обставин слідує, що 22
квітня 2013 року йому виповнилося 50
років. Доказів, які б підтверджували
накладення на ОСОБА_1 дисциплінарних
стягнень за час роботи на підприємстві,
тобто несумлінність його праці, суду не
представлено.

Відповідно до частини 1 статті 23
Загальної декларації прав людини,
кожна людина має право на працю, на
вільний вибір роботи, на справедливі і
сприятливі умови праці та на захист від
безробіття.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про колективні договори і угоди»,
умови колективних договорів і угод,
укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються,
та сторін, які їх уклали.

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про
оплату праці», оплата праці
працівників підприємства здійснюється
в першочерговому порядку. Всі інші
платежі здійснюються підприємством
після виконання зобов'язань щодо
оплати праці.

До структури заробітної плати, за
змістом норм ч. 3 ст. 2 Закону України
«Про оплату праці», входять інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Пунктом 4 Розділу 4 «Соціальні пільги та
гарантії, соціальне страхування
тилово-побутового, культурного,
медичного обслуговування, організації
оздоровлення і відпочинку
працівників» Колективного договору
державного міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» у
2012-2014 роках, сторони домовились спільно
формувати, розподіляти кошти на
соціальні, культурно-масові заходи і
житлове будівництво та використання їх
виходячи з пріоритетів і реальних
фінансових можливостей підприємства
на, зокрема, 30, 40, 50-річчя від Дня
народження у розмірі
середньомісячного заробітку за
попередній місяць, ветеранам
підприємства за безперервну сумлінну
працю: 20,25,30,35,40 років в розмірі одного
середньомісячного заробітку (а.с. 6).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Суд вважає, що представником
відповідача не надано суду належних
доказів, які б підтвердили скрутне
матеріальне становище державного
міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»,
як виключну підставу для відмови
працівникам у виконанні умов
колективного договору щодо
заохочувальних виплат. Посилання
представника відповідача на сплив
тримісячного строку, впродовж якого
позивача має право на звернення до суду
з даним позовом суд вважає
безпідставним, оскільки, відповідно до
ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю
України, у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком. З огляду на
зазначені положення та вимогу позивача
про стягнення структурних елементів
заробітної плати, суд вважає, що право
ОСОБА_1 на звернення до суду з даним
позовом не обмежене жодними строками.

Враховуючи досліджені вищенаведені
обставини щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог та
відсутність спростувань цих обставин,
керуючись конституційним принципом
верховенства права, оцінивши всебічно,
повно та об'єктивно всі наявні у справі
докази окремо та у сукупності,
застосовуючи відповідні норми
матеріального права, утверджуючи та
забезпечуючи права людини і
основоположні свободи сторін,
враховуючи принципи справедливості та
неупередженості, суд вважає
встановленою наявність в даний час
порушення відповідачем цивільного
права позивача на виплату
невиплаченого одноразового заохочення
за сумлінну працю та з нагоди 50-річчя
від Дня народження в розмірі одного
середньомісячного заробітку та
виплату невиплаченого одноразового
заохочення за сумлінну працю, а тому
позов про стягнення цих заохочень
підлягає до задоволення із врахуванням
положень ч. 1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України, і
висновком, відповідно до якого розмір
середньомісячного заробітку повинен
розраховуватися за попередній час від
дати, якої стосується відповідне
одноразове заохочення.

У відповідності до ч. 3 ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України судові витрати з відповідача
на користь держави слід стягнути у
мінімальному розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, частини 1
статті 23 Загальної декларації прав
людини, ст.ст. 8, 24, 43, 124 Конституції
України, ст.ст. 15, 16, 629 Цивільного
кодексу України, ч. 2 ст. 233 Кодексу
законів про працю України, ст.ст. 2, 15
Закону України «Про оплату праці», ч. 1
ст. 5 Закону України «Про колективні
договори і угоди», керуючись нормами
цивільного процесуального
законодавства, зокрема, ст.ст. 10, 11, 60, 61,
88, 179, 197, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
про стягнення невиплаченого
одноразового заохочення за сумлінну
працю та з нагоди 50-річчя від Дня
народження в розмірі одного
середньомісячного заробітку -
задовольнити.

Стягнути з державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»,
, місцезнаходження: вул.
Б.Хмельницького, буд. № 59 «а», м.
Івано-Франківськ, на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний № НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1 невиплачене
одноразове заохочення за сумлінну
працю та з нагоди 50-річчя від Дня
народження в розмірі одного
середньомісячного заробітку.

Стягнути з державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»,
, місцезнаходження: вул.
Б.Хмельницького, буд. № 59 «а», м.
Івано-Франківськ, в спеціальний фонд
Державного бюджету України з
зарахуванням на рахунок 0002,
отримувач коштів - УДК у м.
Івано-Франківську, код за ЄДРПОУ - 37952250,
банк отримувача - ГУДК України в
Івано-Франківській області, код банку
отримувача (МФО) - 836014, код класифікації
доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ суду
02891693, 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга, подана
після закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
О.В.Бойчук