У х в а л а

24 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д. суддів:
Дем'яносова М.В., Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Черненко В.А. розглянувши
заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 вересня 2014 року в справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «БТА Банк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство «БТА Банк» (далі - ПАТ «БТА
Банк») звернулось до суду з указаним
позовом, в якому просило звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, вартістю 1 268 339 грн 23
коп., що належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_2 та

ОСОБА_1, шляхом набуття права власності
банком у рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором від 7 грудня 2006 року;
припинити спільну часткову власність
відповідачів на вказану квартиру та
визнати на неї право власності за
банком; виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з
указаної квартири.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 7
грудня 2006 року між відкритим
акціонерним товариством «БТА Банк»
(правонаступником якого є ПАТ «БТА
Банк») та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір зі змінами від 7
лютого 2009 року, за умовами якого
останньому надано грошові кошти у
розмірі 121 тис. доларів США з кінцевим
терміном повернення 7 грудня 2021 року зі
сплатою 13 % річних за користування
кредитом. Того ж дня у забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором між банком та
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено договір
іпотеки, за умовами якого останні
передали в іпотеку банку належну їм на
праві спільної часткової власності
квартиру АДРЕСА_1. Зазначало, що станом
на

1 листопада 2012 року розмір
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором становить 168 349,59 доларів США,
а також

1 787 813 грн 43 коп. штрафних санкцій.
Вказувало, що 25 лютого 2013 року
відповідачам та третій особі була
направлена письмова вимога про
усунення порушень та добровільне
звільнення житлового приміщення.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 24 грудня

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

13 лютого 2014 року, позов ПАТ «БТА Банк»
задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки:
квартиру АДРЕСА_1, 2/3 частини якої
належать ОСОБА_1, а

1/3 - ОСОБА_2, шляхом визнання права
власності на зазначену квартиру за ПАТ
«БТА Банк».

Припинено право спільно часткової
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
зазначену квартиру.

Визнано за ПАТ «БТА Банк» право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із
зазначеної квартири.

Встановлено початкову ціну предмета
іпотеки на рівні не нижчому за звичайні
ціни на цей вид майна на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 вересня 2014
року касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 відхилено, рішення судів першої
та апеляційної інстанції залишено без
змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом
України ухвали суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема ст. ст. 252, 256, 257 ЦК України.

Заявник, на підтвердження викладених у
заяві доводів, додала копію ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 травня 2013 року,
постановлену за результатом
розгляду,на її думку, аналогічної
справи, де по-іншому застосовані ті
самі норми матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України», під судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення :

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковим є те,
щоб цими рішеннями, що набрали законної
сили, був вирішений спір по суті та в
них судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовані одні й ті самі
норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня

2011 року «Про судову практику
застосування статей 353-360 ЦПК України»
під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту доводів, наведених заявником,
в обґрунтування заяви та наданої нею
копії ухвали суду касаційної інстанції
не вбачається наявних ознак, які згідно
з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами
для перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 вересня 2014
року у зв'язку з неоднаковим
застосуванням судами ст. ст. 252, 256, 257 ЦК
України, зокрема, правовідносини є
подібними, але різні фактичні
обставини справи.

Оскільки неоднакового застосування
норм матеріального права не було, а
виникли питання щодо доведення вимог,
що є питанням процесуального права і
вони не є підставою для допуску до
провадження, то в задоволенні заяви
слід відмовити.

За таких підстав у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного
акціонерного товариства «БТА Банк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, за заявою ОСОБА_1 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 вересня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д.
Луспеник

Судді:
М.В. Дем'яносов

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко