У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І.,
Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О.,
Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення індексації із
заробітної плати, компенсації втрати
частини заробітної плати, стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4,
яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 15 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «МК
«Азовсталь» (далі - ПАТ «МК
«Азовсталь»), у якому зазначав, що з 04
вересня 1969 року по 12 січня 2009 року він
працював у ПАТ «МК «Азовсталь». Із
березня 2003 року при виплаті йому
заробітної плати не проводилася
індексація.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд стягнути з відповідача на
свою користь суми індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини заробітної плати за період з 01
березня 2003 року по 12 січня 2009 року у
сумі 222 грн 84 коп., середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 13 січня 2009 року по 19 лютого
2014 року в сумі 319 479 грн 83 коп., у рахунок
відшкодування моральної шкоди 1 тис.
грн та витрати на правову допомогу в
розмірі 1 тис. грн.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 11
червня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ «МК «Азовсталь» на
користь ОСОБА_3 заборгованість з
індексації заробітної плати та
компенсації за затримку виплати за
період з 01 березня 2003 року по 12 січня 2009
року в розмірі 222 грн 84 коп. з
утриманням із вказаної суми при
виплаті передбачених законом податків
і обов'язкових платежів і зборів.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Донецької області від 15 серпня
2014 року рішення Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
11 червня 2014 року в частині відмови у
стягненні суми середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, відшкодування моральної
шкоди та витрат на правову допомогу
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про часткове задоволення
позову.

Стягнуто з ПАТ «МК «Азовсталь» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 13 січня 2009 року по 19 лютого
2014 року в сумі 1 348 грн, у рахунок
відшкодування моральної шкоди - 100 грн
та витрати на правову допомогу в
розмірі 100 грн, всього - 1 548 грн.

У решті рішення суду залишено без
змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
яка діє в інтересах ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ухвалене у справі рішення
апеляційного суду просить змінити,
задовольнивши позов у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Ухвалюючи рішення про стягнення
заборгованості з індексації
заробітної плати та компенсації за
затримку її виплати в розмірі 222 грн 84
коп., суд першої інстанції виходив із
того, що наявність такої
заборгованості підтверджується
наданим відповідачем розрахунком та не
заперечується позивачем.

У цій частині рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку не
переглядалося та не оскаржується у
касаційній інстанції, тому на предмет
законності та обґрунтованості судом
касаційної інстанції не перевіряється.

Відмовляючи в задоволенні позову
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, суд першої інстанції
виходив із того, що позивачем
пропущений строк звернення до суду з
такими вимогами, встановлений ст. 233
КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні іншої
частини позову, суд першої інстанції
виходив із того, що позивачем у суді не
доведено обставини, на які він
посилався як на обґрунтування таких
вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
стягненні суми середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
та моральної шкоди та ухвалюючи в цій
частині нове рішення про часткове
задоволення позову, апеляційний суд
виходив із того, що на порушення
приписів ст. 116 КЗпП України відповідач
не провів із позивачем повний
розрахунок із заробітної плати при
його звільненні. Визначаючи розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за період з 13
січня 2009 року по 19 лютого 2014 року в сумі
1 348 грн, апеляційний суд виходив із
відсоткового співвідношення між
загальним розміром виплаченої
заробітної плати за спірний період в
сумі 35 766 грн 02 коп. та невиплаченої
суми заробітної плати у вигляді
індексації з компенсацією в розмірі 222
грн 84 коп.

Проте з висновками судів в частині
вирішення спору про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні повністю
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що з 04 вересня
1969 року по 12 січня 2009 року ОСОБА_3
працював у ПАТ «МК «Азовсталь».

За вказаний період позивачу
нараховувалась та виплачувалась
заробітна плата.

Відповідно до наданого
відповідачем розрахунку, з яким
погодився позивач, загальна сума
індексації заробітної плати і
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з несвоєчасністю
виплати за період з березня 2003 року по
січень 2009 року становить 222 грн 84 коп.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач
посилався на те, що при його звільненні
з ним не було проведено повного
розрахунку із заробітної плати,
зокрема не виплачено суму індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини заробітної плати. Посилаючись
на приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України,
просив стягнути з відповідача на свою
користь 222 грн 84 коп. заборгованості з
індексації заробітної плати та
компенсації за затримку виплати, 319 479
грн 83 коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, а
також відшкодувати моральну шкоду та
витрати на правову допомогу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівнику сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на корить працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Результат аналізу наведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що передбачений частиною
першою статті 117 КЗпП України обов'язок
роботодавця щодо виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні настає за умови
невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі обставини,
як невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Невиконання роботодавцем вимог ст.
116 КЗпП України є триваючим
правопорушенням, тому звільнений
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного
Кодексу й моментом припинення
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи
нове рішення про часткове задоволення
позову, апеляційний суд виходив із
того, що відповідач фактично не
розрахувався з позивачем при його
звільненні, тому строки для звернення
до суду з вимогою про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку для позивача не спливли.
Визначаючи розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 13 січня 2009
року по 19 лютого 2014 року в сумі 1 348 грн,
апеляційний суд виходив із
відсоткового співвідношення між
загальним розміром виплаченої
заробітної плати за спірний період в
сумі 35 766 грн 02 коп. та невиплаченої
суми заробітної плати у вигляді
індексації з компенсацією за затримку
у її виплаті в розмірі 222 грн 84 коп.

У той же час, на порушення приписів
ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не
звернув уваги на те, що затримка у
виплаті заробітної плати позивачу при
його звільненні мала місце і розмір
невиплаченої заробітної плати не
оспорюється сторонами, тому з
урахуванням приписів ст. ст. 116, 117 КЗпП
України відповідач повинен виплатити
працівникові середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

При цьому мотивів, з яких
апеляційний суд виходив, визначаючи
розмір середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні у
відсотковому співвідношенні між
загальним розміром виплаченої
заробітної плати та сумою невиплаченої
заробітної плати у вигляді індексації
та компенсації, не навів.

Порушення судом при розгляді
справи норм процесуального права (ст.
ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому ухвалене рішення
апеляційного суду в частині вирішення
спору про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, моральної шкоди та
витрат на правову допомогу не може
вважатись законним і обґрунтованим та
в силу ст. 338 ЦПК України в цій частині
підлягає скасуванню із передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Виходячи із розпорядження голови
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14
«Про визначення територіальної
підсудності справ», виданого
відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції», підсудність розгляду справи
визначено апеляційному суду Донецької
області, розташованому у м. Маріуполі
Донецької області.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Донецької області від 15 серпня 2014 року
в частині вирішення спору про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
моральної шкоди та витрат на правову
допомогу скасувати, справу в цій
частині направити на новий розгляд до
апеляційного суду Донецької області,
розташованому у м. Маріуполі Донецької
області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. П. Гончар

Судді:
В. І. Амелін

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко