У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Леванчука А.О., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання договору іпотеки недійсним за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з вказаним позовом, посилаючись
на те, що рішенням Цюрупинського
районного суду Херсонської області від
17 квітня 2009 року визнано недійсним
договір купівлі-продажу житлового
будинку з господарськими та побутовими
спорудами, який розташований по
АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_5, діючим від
імені ОСОБА_3, та ОСОБА_4 Вказаним
рішенням встановлено, що зазначений
договір є фіктивним, а право власності
на вказаний будинок знову було
оформлено на позивачку. Проте ОСОБА_4
отримала кредит та передала вказаний
будинок в іпотеку банку. Вважає, що
оскільки вказаний будинок як предмет
іпотеки більше не належить
відповідачці ОСОБА_4 і ніколи їй
фактично не належав, а у неї як власника
відсутнє волевиявлення на передачу
свого майна в іпотеку, то будинок не
може бути предметом іпотеки, і спірний
договір суперечить чинному
законодавству.

У зв'язку з цим просила суд визнати
недійсним договір іпотеки, укладений 23
травня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ
«ПриватБанк», скасувати заборону
відчуження майна у зв'язку з укладанням
між відповідачами вказаного договору
іпотеки шляхом виключення відповідних
записів з Єдиного реєстру заборон
відчуження нерухомого майна та з
Державного реєстру іпотек; судові
витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 12 червня 2014
року позов задоволено. Визнано
недійсним договір іпотеки, укладений
23 травня 2008 року між ОСОБА_4 та
ПАТ КБ «ПриватБанк»; скасовано
заборону відчуження майна, накладену у
зв'язку з укладанням між відповідачами
вказаного договору іпотеки шляхом
виключення відповідних записів з
Єдиного реєстру заборон відчудження
нерухомого майна та з Державного
реєстру іпотек. Вирішено питання про
судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 16 вересня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволенні
позову. Вирішено питання судового
збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із того, що в силу
ч. 1 ст. 236 ЦК України на момент
укладення договору іпотеки ОСОБА_4 не
була власником спірного майна, а
договір іпотеки укладено у порушення
ст. 5 Закону України «Про
іпотеку», оскільки предмет іпотеки не
належав іпотекодавцю на праві
власності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону
України «Про іпотеку» ОСОБА_3 набула
статус іпотекодавця і має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором на тих умовах, що
існували до набуття нею права
власності на предмет іпотеки.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що 23 травня 2008 року
між ОСОБА_3, як продавцем, та ОСОБА_4, як
покупцем, укладено нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1.

Цього ж дня між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ
«Приватбанк» укладено договір іпотеки,
предметом якого є вказаний вище
житловий будинок з господарськими та
побутовими спорудами. Цей договір
забезпечує виконання ОСОБА_4
зобов'язання за кредитним договором
від 23 травня 2008 року у сумі 26 985 доларів
США (а. с. 43-45).

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України,
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Рішенням Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 17 квітня 2009
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 07 липня 2009 року, у справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним - визнано недійсним договір
купівлі-продажу вказаного вище
житлового будинку, який був укладений 23
травня 2008 року між продавцем ОСОБА_5,
діючим від імені ОСОБА_3, та покупцем
ОСОБА_4 (а. с. 9,10).

Вказаними рішеннями встановлено, що
при укладенні договору купівлі-продажу
вказаного житлового будинку позивач та
відповідач ОСОБА_4 діяли без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювались даним договором, тобто
уклали фіктивний договір з метою
отримання кредиту нібито для придбання
житла, за що ОСОБА_4 пообіцяла ОСОБА_6 2
тис. доларів США.

Апеляційний суд, відмовляючи у
задоволенні позову, посилаючись на
ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про
іпотеку», виходив із того, що після
визнання договору купівлі-прожажу
недійсним мав місце перехід права
власності від ОСОБА_4 до ОСОБА_3, тому
остання набула статусу іпотекодавця і
має всі його права і несе всі його
обов'язки за іпотечним договором на тих
умовах, що існували до набуття нею
права власності на предмет іпотеки.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону, у разі
переходу права власності (права
господарського відання) на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою. Особа, до якої перейшло
право власності на предмет іпотеки,
набуває статус іпотекодавця і має всі
його права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.

При цьому апеляційний суд не правильно
застосував вказані норми
матеріального права до вказаних
правовідносин, оскільки, як
встановлено рішенням Цюрупинського
районного суду Херсонської області від
17 квітня 2009 року, договір
купівлі-продажу вказаного вище
житлового будинку, який був укладений 23
травня 2008 року між продавцем ОСОБА_5,
діючим від імені ОСОБА_3, та покупцем
ОСОБА_4, є фіктивним, не створив ніяких
правових наслідків, є недійсним з
моменту його укладення, та внаслідок
ухвалення рішення суду про його
недійсність не відбулося переходу
права власності на нерухоме майно, а
відбулося лише поновлення права
власності позивачки на спірний
будинок.

Тобто, суд першої інстанції,
посилаючись на ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК
України, дійшов обгрунтовного висновку
про наявність правових підстав для
задоволення позову.

Оскільки апеляційним судом скасоване
законне і обґрунтоване рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове
рішення з неправильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, тому рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню із
залишенням у силі помилково
скасованого рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 16 вересня 2014 року
скасувати, рішення Цюрупинського
районного суду Херсонської області від
12 червня 2014 року залишити в
силі.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Леванчук

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко