Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2014 року
м. Бар

Барський районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого, судді Хитрука
В.М.

при секретарі Грабчак І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бар Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа без самостійних
вимог Служба у справах дітей Барської
районної державної адміністрації, про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні житлом,
вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 свої вимоги до
суду мотивувала тим, що вона є
власником житлового будинку АДРЕСА_1. У
будинку зареєстрована відповідач
ОСОБА_2 з неповнолітніми дітьми, яка з
2012 року добровільно покинула будинок
та проживає в іншому місці. Добровільно
знятися з реєстраційного обліку
відповідач не бажає. Її реєстрація
перешкоджає позивачу розпоряджатися
будинком, отримувати субсидію та
призводить до сплати комунальних
послуг в збільшеному розмірі. Тому,
позивач просила суд позбавити ОСОБА_2
та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування
житловим приміщенням у вказаному
будинку.

У зустрічному позові до суду
ОСОБА_2 свої вимоги мотивувала тим, що з
09 листопада 2001 року вона перебувала у
зареєстрованому із ОСОБА_6 шлюбі, який
розірвано рішенням Барського
районного суду від 28.10.2013 року. За
згодою власниці будинку, ОСОБА_1, вона
була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
з 13.10.2010 року разом з трьома
неповнолітніми дітьми. Таким чином,
ОСОБА_2, вселилась у будинок, як член
сім'ї, на законних підставах. Між нею та
ОСОБА_6 склались стійкі неприязні
стосунки, в результаті яких ОСОБА_2
разом із дітьми, було виселено із
будинку. На даний час ОСОБА_2 проживає в
будинку по АДРЕСА_2. Причина не
проживання є поважною, оскільки
поведінка наймачки ОСОБА_1 є
неправомірною, так як вона робить
неможливим проживання з нею в одному
будинку. Крім того, неприпустимо
зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно жилих приміщень. Тому, ОСОБА_2
просила суд усунути перешкоди у
користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом
вселення ОСОБА_2 та її дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні позивач
за первісним позовом ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_7 свої позовні вимоги
підтримали повністю та наполягали на
їх задоволенні. Зустрічний позов
ОСОБА_2 не визнали повністю,
заперечували проти його задоволення.

Відповідачка за первісним
позовом ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 не
визнала, заперечувала проти його
задоволення. Свої позовні вимоги за
зустрічним позовом підтримала
повністю та наполягала на їх
задоволенні. Суду пояснила, що ОСОБА_1
її не виселяла, не виганяла, перешкод
для вселення не чинила. Протягом двох
років ОСОБА_2 не намагалася повернутися
до будинку та не мала наміру на
вселення. В одній кімнаті будинку
відсутнє опалення.

Представник органу опіки та
піклування - служби у справах дітей
Барської районної державної
адміністрації ОСОБА_8 у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову ОСОБА_1 про
позбавлення неповнолітніх дітей права
користування житловим приміщенням,
оскільки їх мати ОСОБА_2 не може
гарантувати своїм дітям права на інше
житло.

Свідок ОСОБА_9 у судовому
засіданні пояснив, що він з дружиною та
двома дітьми зареєстрований в будинку
АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_1.
ОСОБА_2 разом з дітьми добровільно
покинула вказаний будинок та проживає
в іншому місця більше двох років.
Жодного разу не поверталася та питання
про вселення не ставила. ОСОБА_1 її не
виселяла, не виганяла, перешкод для
вселення не чинила.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні
пояснила, що вона тимчасово проживала у
будинку АДРЕСА_1, власником якого є
ОСОБА_1. ОСОБА_2 разом з дітьми
добровільно покинула вказаний будинок.
Жодного разу не поверталася та питання
про вселення не ставила. ОСОБА_1 її не
виселяла, не виганяла, перешкод для
вселення не чинила. В одній кімнаті
будинку відсутнє опалення.

Свідок ОСОБА_11 у судовому
засіданні пояснила, що ОСОБА_2 покинула
будинок АДРЕСА_1 через неприязні
стосунки з чоловіком ОСОБА_6. Власник
будинку ОСОБА_1 її не виселяла, не
виганяла, перешкод для вселення не
чинила.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_2 змусив покинути
будинок АДРЕСА_1 її чоловік ОСОБА_6.
Власник будинку ОСОБА_1 її не виселяла,
не виганяла, перешкод для вселення не
чинила. ОСОБА_2 жодного разу не
намагалася повернутися.

Суд, заслухавши пояснення
позивача та відповідача за первісним
позовом, пояснення позивача та
відповідача за зустрічним позовом,
представника третьої особи без
самостійних вимог Служби у справах
дітей Барської районної державної
адміністрації, свідків, дослідивши та
оцінивши матеріали справи, вважає, що
позов ОСОБА_1 доведений та
обґрунтований і його необхідно
задовольнити в повному обсязі, в позов
ОСОБА_2 не доведений та не
обґрунтований і задоволенню не
підлягає. До такого висновку суд дійшов
з наступного.

Так, ОСОБА_1 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 14.07.2004 року.

Відповідно до ст. 150 ЖК України та
ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у
приватній власності житловий будинок,
квартиру, користуються ним для
особистого проживання і проживання
членів сім`ї.

У вказаному будинку зареєстровані
колишня невістка ОСОБА_2 та її
неповнолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
домовою книгою.

ОСОБА_2 з 09 листопада 2001 року перебувала
у зареєстрованому із ОСОБА_6 шлюбі. На
підставі рішення Барського районного
суду Вінницької області від 28.10.2013 року
шлюб припинено, шляхом його розірвання.

02.06.2012 року ОСОБА_2 добровільно покинула
місце реєстрації разом з
неповнолітніми дітьми, не проживає у
вказаному будинку та добровільно не
бажає знятися з реєстраційного обліку,
що підтверджується актом обстеження
матеріально-побутових умов комісії
Барської міської ради від 09.07.2014 року та
здобутими у судовому засіданні
показами свідків.

ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми
проживає у будинку по АДРЕСА_2
Вінницької області. Жодного разу
повернутися та вселитися в будинок
ОСОБА_1 за місцем колишнього проживання
ОСОБА_2 не намагалася. Власник будинку
ОСОБА_1 її не виселяла, не виганяла,
перешкод для вселення не чинила.

Реєстрація відповідачки ОСОБА_2
створює для позивача ОСОБА_1 перешкоди
в користуванні житлом та позбавляє
права вільно володіти, користуватися
та розпоряджатися власним майном.
Позивач позбавлена можливості
оформити субсидію на
житлово-комунальні послуги.

Договір найму жилого приміщення
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався.
Згоди на користування жилим
приміщенням ОСОБА_1 не надавала.

Статтею 391 ЦК України передбачено,
що власник має право вимагати усунення
будь-яких перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України
з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником. Член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Аналогічні положення містяться в
п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», де вказано, що якщо особа була
відсутньою понад встановлені строки
без поважних причин, то суд вправі
визнати його таким, що втратив право на
житлову площу.

Позивачем ОСОБА_1 виконано
всі можливі та передбачені законом
умови для добровільного зняття з
реєстрації ОСОБА_2 та її неповнолітніх
дітей.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі заяви особи,
запиту органу реєстрації за новим
місцем проживання особи, остаточного
рішення суду (про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, визнання особи безвісно
відсутньою або померлою), свідоцтва про
смерть.

Згідно висновку районної комісії
з питань захисту прав дитини Барської
районної державної адміністрації № 14
від 12.09.2014 року є недоцільним визнання
малолітніх дітей такими що втратили
право користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Враховуючи рекомендаційний
характер вказаного висновку, приймаючи
до уваги те, що неповнолітні діти разом
з матір'ю ОСОБА_2 з 2012 року не проживають
в спірному будинку, покинули його
добровільно, мають інше місце
проживання в АДРЕСА_2, тобто
забезпечені житлом, суд вважає, що у
випадку позбавлення ОСОБА_2 та її
неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, права користування
вказаним житловим приміщенням, не
будуть порушені права та законні
інтереси дітей. Крім того, комісією з
питань захисту прав дитини прийнято
вказаний висновок без виклику на
засідання власника житлового будинку
ОСОБА_1, без врахування її думки та
інтересів, без виїзду на місце з метою
обстеження умов проживання у будинку,
адже в одній з кімнат будинку відсутнє
опалення, що унеможливить проживання
дітей.

Під дію Закону України "Про основи
соціального захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей" та Закону України
"Про охорону дитинства" неповнолітні
діти ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не
підпадають, оскільки не є
безпритульними та їх права та законні
інтереси не порушені.

Вимога ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1 є неправомірною, оскільки вона
не є власником вказаного будинку. Крім
того, з показів самої ОСОБА_2 та свідків
встановлено, що ОСОБА_1 не чинила жодних
перешкод в користуванні ОСОБА_2 та її
дітьми житловим будинком, не виселяла
їх та не чинила перешкод для вселення.

Посилання ОСОБА_2 на ст.. 71 ЖК України є
помилковим, оскільки вказана норма
регулює правовідносини користування
житловим приміщенням в будинках
державного та громадського житлового
фонду.

У відповідності до ст.ст. 79,88 ЦПК
України підлягають до стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею
судові витрати, які складаються із
судового збору в сумі 243,60 грн., оскільки
вони підтвердженні квитанцією від
31.07.2014 року та витрат на правову
допомогу у розмірі 500 грн., оскільки
вони підтвердженні квитанцією від
04.09.2014 року № 1924, а загалом 743,60 грн.

Вимога ОСОБА_2 про стягнення
судових витрат задоволенню не
підлягає, оскільки відповідно до ст.. 88
ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

За таких обставин суд, керуючись
ст. ст. 5, 10, 60, 212, 213 ЦПК України, ст. 150, ст.
167 ЖК України, ст. ст. 328, 334, 386, 391, ЦК
України, Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні»,

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Позбавити ОСОБА_2 та її
неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, права
користування житловим приміщенням у
будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 743,60 грн. понесених судових
витрат.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні
житлом та вселення - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення, а
неприсутніми особами в той же строк з
дня отримання копії рішення, шляхом
подачі апеляційної скарги в
Апеляційний суд Вінницької області
через Барський районний суд
Вінницької області.

Суддя: