У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційними скаргами
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 7 лютого
2014 року, ухвалу та рішення апеляційного
суду Хмельницької області від 12 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним вище позовом, посилаючись на
те, що 24 жовтня 2007 року між ОСОБА_3
та банком укладено кредитний договір,
за умовами якого банк надав, а ОСОБА_3
отримав у кредит кошти у розмірі 10 тис.
грн, зі сплатою 30% річних на суму
залишку заборгованості, з терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Оскільки ОСОБА_3 не виконує
взяті на себе кредитні зобов'язання,
тому станом на 31 липня 2013 року за ним
утворилася заборгованість у розмірі 37
232 грн 34 коп. Просили позов
задовольнити.

Рішенням Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 7 лютого
2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 12 511 грн 81 коп, вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 12 червня
2014 року рішення Славутського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 7 лютого 2014 року в частині
відмови у задоволенні вимог про
стягнення заборгованості за кредитним
договором від 24 жовтня 2007 року станом
на 15 липня 2008 року у розмірі 9 925 грн 13
коп. скасовано і провадження в цій
частині закрито.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 12 червня
2014 року рішення міськрайонного суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 16 090 грн
45 коп, вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційних скаргах ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення в частині
відмови у задоволенні позову та
закриття провадження у справі та
передати справу в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов виходив із того, що
жодна із сторін не проінформувала іншу
сторону про зупинення дії договору, а
отже він автоматично пролонгувався та
є дійсним на даний час. Внаслідок
неналежного виконання відповідачем
умов договору щодо повернення суми
кредиту разом з відсотками утворилася
кредитна заборгованість, яку банк має
право стягнути з боржника. Разом з тим,
банк пропустив строк позовної давності
щодо вимог про стягнення тіла кредиту,
процентів, комісії та процентної
складової штрафу, що були нараховані
станом на 24 жовтня 2010 року, а стягненню
підлягають проценти, нараховані у
період з 24 жовтня 2010 року по 31 липня 2013
року у розмірі 12 405 грн 94 коп., та штрафу
у розмірі 105 грн 87 коп.

Скасовуючи рішення районного суду в
частині відмови у задоволенні вимог
про стягнення заборгованості за
кредитним договором станом на 15
липня 2008 року у розмірі 9 925 грн 13 коп. та
закриваючи провадження у справі в цій
частині, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що судовим наказом
Славутського міськрайонного суду
Хмельницької області від 9
вересня 2008 року стягнуто з ОСОБА_3 на
користь банка заборгованість за
кредитним договором станом на 15 липня
2008 року у розмірі 9 925 грн 13 коп. Таким
чином, банк повторно звернувся з
вимогами про стягнення заборгованості
станом на 15 липня 2008 року і щодо таких
вимог набрало законної сили судове
рішення.

Ухвалюючи нове рішення про часткове
задоволення позову, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що оскільки
умовами договору боржник виконує
зобов'язання частинами, тому воно
вважається виконаним належним чином
після виконання останньої частини в
обумовлений договором строк. У цьому
разі позовну давність за позовом, що
випливає з факту невиконання
зобов'язання, слід обчислювати з дня
закінчення строку виконання
зобов'язання в цілому, а не з дня
закінчення окремого строку виконання
якоїсь частини зобов'язання. Оскільки
банк звернувся з позовом 24 жовтня 2013
року, тому з урахуванням вимог ст. 257 ЦК
України задоволенню підлягають вимоги
про стягнення коштів за період з 24
жовтня 2010 року по 31 липня 2013 року.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами установлено, що 24 жовтня 2007 року
між ПАТ КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_3 було укладено
договір, за умовами якого ПАТ КБ
«ПриватБанк» надало відповідачу
кредит у розмірі 10 тис. грн
установленого ліміту на платіжну
картку зі сплатою 30 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Договір
складається із заяви кредитора,
тарифів надання кредиту, умов і правил
надання банком послуг та правил
користування платіжною карткою.

Також установлено, що судовим наказом
Славутського міськрайонного суду
Хмельницької області від 9 вересня 2008
року стягнуто з ОСОБА_3 на користь банка
заборгованість за кредитним договором
станом на 15 липня 2008 року у розмірі 9 925
грн 13 коп.

За таких обставин, ухвала суду
апеляційної інстанції про залишення
вимог в частині відмови у задоволенні
вимог про стягнення заборгованості за
кредитним договором станом на 15 липня
2008 року у розмірі 9 925 грн 13 коп.
та закриття провадження в цій частині є
правильною.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується із судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанції
про часткове задоволення позову.

Останній платіж за умовами договору
ОСОБА_3 здійснив 22 червня 2010
року, після чого грошові зобов'язання
за договором ним не виконувались.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів, зо
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.
Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Таким чином, оскільки ухвалене судове
рішення (судовий наказ) про дострокове
стягнення заборгованості за кредитним
договором, тому нарахування
комісійних, неустойки тощо поза
строком дії кредитного договору
законом не передбачено.

Оскільки суди не звернули належної
уваги на вказані обставини, у порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не
врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшли передчасного висновку про
часткове задоволення позову,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 7 лютого
2014 року, та рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 12 червня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької
області від 12 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко