У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М., суддів:
Висоцької В.С.,
Умнової О.В., Гримич М.К.,
Фаловської
І.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа - Головне управління
юстиції у м. Києві, про розірвання
договору довічного утримання, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 21 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 12
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 28 грудня 2010 року
між сторонами укладено договір
довічного утримання, відповідно до
умов якого він передав у власність
відповідача належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_1, а
відповідач зобов'язувався довічно
повністю утримувати позивача на умовах
цього договору, а саме шляхом
забезпечення харчуванням, побутовими
послугами, пресою, медикаментами, а
також надавати матеріальну допомогу у
розмірі 500 грн. щомісячно. Крім цього,
відповідач зобов'язався забезпечити
позивача житлом шляхом збереження його
права безоплатного довічного
проживання у відчужуваній квартирі.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 12
березня 2014 року, позов задоволено.
Розірвано договір довічного утримання
від 28 грудня 2010 року, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення місцевого та ухвалу
апеляційного судів, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та просить
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України, має право скасувати рішення
суду першої інстанції і ухвалити
рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції погодився з
висновками місцевого суду, що з грудня
2011 року відповідач взагалі не надав
позивачу будь-якої допомоги і останній
залишився в безпорадному стані. ОСОБА_7
не виконував належним чином
зобов'язання за договором довічного
утримання, що в силу п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК
України є підставою для розірвання
цього договору.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції повністю
погодитися не можна.

Установлено, що 28 грудня 2010 року між
сторонами укладено договір довічного
утримання, посвідчений державним
нотаріусом п'ятої Київської державної
нотаріальної контори (а.с. 11 - 12).

Згідно з умовами даного договору
ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 у власність
належну йому на праві власності
квартиру АДРЕСА_1, а останній
зобов'язувався довічно утримувати
позивача, на умовах цього договору.

Крім того, відповідач зобов'язувався
надавати ОСОБА_6 щомісячне матеріальне
забезпечення, сума якого визначена
сторонами у розмірі 500 грн., та поховати
останнього.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 08 грудня 2011 року,
яке набрало законної сили, в
задоволенні позову ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про розірвання договору
довічного утримання відмовлено.

Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором
довічного утримання (догляду) одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
(або) доглядом довічно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України
договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду
на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений
принцип змагальності сторін у
цивільному судочинстві. Відповідно до
ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог статей 57, 60 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
всупереч вимогам статей 213, 214, 303, 315 ЦПК
України зазначеного не врахував, не
з'ясував та не зазначив у рішенні, якими
належними й допустимими доказами
підтверджений факт невиконання
відповідачем зобов'язань за вказаним
договором в період після набрання
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 08 грудня 2011 року
законної сили, зокрема показаннями
свідків чи іншим; не перевірив доводи
апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 є
сином позивача та спадкоємцем всього
його нерухомого майна, що він підтримує
зв'язок з батьком, не відмовлявся і не
відмовляється від зобов'язання за
вказаним договором, а навпаки
турбується життям та здоров'ям
позивача, що розірвання договору
довічного утримання призведе до
скасування заборони відчуження
квартири та відразу потягне за собою
посягання третіх осіб на спірну
квартиру; та в ухвалі не зазначив
конкретні обставини і факти, що
спростовують такі доводи.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, ухвала
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12
березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М. Колодійчук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська