У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Олійник А.С.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 09 квітня 2014 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 03 вересня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду із
позовом до ОСОБА_6 та з урахуванням
уточнених позовних вимог просило
стягнути із відповідача
заборгованість в сумі 52 562,90 грн, яка
виникла за порушення умов кредитного
договору №ZPS0GK48520301, укладеного 09 лютого
2006 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 09 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Запорізької
області від 03 вересня 2014 року, в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить судові рішення
першої та апеляційної інстанції
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
пропущено строк позовної давності для
звернення до суду з позовом про
стягнення боргу за споживчим кредитом.

Проте повністю погодитися з висновками
судів не можна з таких підстав.

Судами встановлено, що 09 лютого 2006 року
між ПриватБанком та ОСОБА_6
укладений кредитний договір № ZPS0GK48520301
(далі - Договір), за умовами якого
останній були надані грошові кошти у
розмірі 182 310 грн, з яких на придбання
нерухомості - 154 500 грн, 27 810 грн на сплату
страхових платежів у випадках та
згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3,
2.2.7 договору, зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 1% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом і
винагорода за надання фінансового
інструменту у розмірі 0,00% від суми
виданого кредиту у момент надання
кредиту, щомісяця в період сплати
комісії у розмірі 0,55% від суми виданого
кредиту, комісії за довгострокове
погашення кредиту відповідно до п. 3.11
договору, на строк до 09 лютого 2026 року
включно (а.с. 10-11 т. 1).

Відповідно до п.1.1 кредитного договору
відповідач зобов'язаний в період з 9 по
16 число кожного місяця виплачувати
банку кошти в сумі 2568,91 грн для
погашення заборгованості за кредитом,
що складається з заборгованості по
кредиту, відсоткам, винагороди та
комісії.

Згідно п.3.2 договору, при порушенні
відповідачем зобов'язань по погашенню
кредиту, передбачених п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3.
кредитного договору, відповідач
сплачує відсотки за користування
кредитом у подвійному розмірі на
місяць, нараховані від суми
непогашеної в строк заборгованості за
кредитом.

Пунктом 4.1 кредитного договору
передбачено, що відповідач за
порушення термінів оплати відсотків
зобов'язаний сплатити пеню в розмірі
0,15% від суми простроченого платежу.

З метою забезпечення виконання умов
згаданого кредитного договору,
10 лютого 2006 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладений
іпотечний договір №55, предметом якого
є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 12-13 т. 1).

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором
№ ZPS0GK48520301 від 09 лютого 2006 року
відповідачем було внесено на рахунок
ЗАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в
розмірі 152 733,36 грн, що підтверджується
копіями прибутковим касовим ордером
№ від 28 грудня 2006 року та
меморіальними ордерами від 28 грудня 2006
року, 29 грудня 2006 року, від 09 січня 2007
року (а.с. 80-86 т. 1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції в порушення
ст.ст. 212-215 ЦПК України, належним чином
не визначився з характером спірних
правовідносин, не звернув належної
уваги на надані сторонами докази, не
перевірив їх належність в їх
сукупності, зокрема, дійшовши висновку,
що позивачем при зверненні до суду
пропущений строк позовної давності, не
з'ясував чи виконала відповідач всі
свої зобов'язання за кредитним
договором. Взявши до уваги висновки
судово-економічної експертизи від 27
листопада 2013 року, не звернув уваги, що
такі висновки були зроблені за період з
моменту укладення кредитного договору
до зарахування відповідачем грошових
коштів в рахунок погашення існуючої
станом на 29 грудня 2006 року
заборгованості, при цьому не з'ясувавши
чи мала місце заборгованість за
кредитним договором після відчуження
відповідачем предмету іпотеки.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що оскільки умовами договору
(графіком погашення кредиту)
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Крім того, суду першої інстанції при
новому розгляді слід звернути увагу на
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Колегія суддів вважає, що судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій повинні бути скасовані, а
справа направлена на новий розгляд до
суду першої інстанції, який повинен
урахувати зазначене та вирішити справу
з урахуванням викладених обставин.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 09 квітня 2014 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 03 вересня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:

Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
А.С. Олійник