Справа №521/7453/14-ц
Провадження №2/521/4926/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Плавича І.В.,

при секретарі -
Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
власністю, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на
розгляді цивільна справа за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні власністю, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_3.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та
пояснюючи підстави звернення до суду
позивач ОСОБА_1 посилався на ті
обставини, що він є власником
нежитлових приміщень за адресою:
АДРЕСА_1. В травні 2014 року позивачем
було виявлено, що нежитлові приміщення
були самовільно зайняті та
використовуються ОСОБА_2 для
розміщення тварин.

У зв'язку із неможливістю позасудового
врегулювання спору та відмовою
добровільно звільнити самовільно
зайняті приміщення з боку ОСОБА_2,
позивач ОСОБА_1 звернувся з даним
позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 у відкрите
судове засідання з'явилась, від імені
та в інтересах особи заявлені вимоги
підтримала, просила суд позов
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
відкрите судове засідання з'явився, від
імені та в інтересах особи заявлені
вимоги не визнав, просив суд в
задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 у відкрите судове
засідання не з'явився, повідомлявся
судом про розгляд даної цивільної
справи, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги
пояснення сторін, дослідивши письмові
докази, які були представлені суду та
забезпечені в процесі розгляду справи,
надавши правовідносинам, що виникли
між сторонами належну правову оцінку,
суд приходить до висновку про
задоволення вимог ОСОБА_1 - виходячи з
наступного.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що на підставі рішення
Господарського суду Одеської області
по справі №12/4-09-42 від 06 березня 2009 року,
ОСОБА_1 є власником нежитлових
приміщень за адресою: АДРЕСА_1.

Судове рішення в установленому законом
порядку було зареєстроване, що
підтверджується витягами про державну
реєстрацію прав КП «Одеське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості» №№
34999896, 34999477, 34999860, 34999595, 34999425, 34999320 від 30
липня 2012 року.

Технічна характеристика об'єкту
нерухомого майна наводиться в
Технічному паспорті, складеному
повноважними особами КП «БТІ» Одеської
міської ради під реєстровим
№113неж-157№3994 від 26 вересня 2013 року.

Однак нежитлові приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 були самовільно зайняті ОСОБА_2
та використовуються для розміщення
тварин (коней, поні, кроликів), що
належать відповідачеві, про що
свідчить акт комісії Дільниці №7 КП
«ЖКС «Черьомушки» від 07 серпня 2014 року.

Позивач ОСОБА_1 звертався до
Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області, про що свідчать
зокрема протокол прийняття заяви про
вчинене кримінальне правопорушення
від 05 травня 2014 року, пояснення від 05
травня 2014 року. Згідно висновку про
відсутність ознак кримінального
провадження від 07 травня 2014 року,
складеного УІМ Малиновського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області,
завершено перевірку заяви ОСОБА_1 та
рекомендовано звернутись до суду.

Як свідчить договір дарування від 25
червня 2014 року, реєстровий №448, та
договір дарування від 25 червня 2014 року,
реєстровий №444, що посвідчені
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
ОСОБА_1 відчужив нежитлові приміщення
літ. «А» та літ. «А1» за адресою: АДРЕСА_1,
на користь ОСОБА_3

Факт зайняття спірних приміщень не
заперечувався стороною відповідача та
знайшов своє підтвердження при
судовому розгляду справи.

Заперечуючи проти позову в цілому,
ОСОБА_2 посилався, в тому числі, на
пропуск ОСОБА_1 строків звернення до
суду, у зв'язку з чим від сторони
надійшла заява про застосування
строків позовної давності. В
обґрунтування відповідних вимог
ОСОБА_2 свідчив, що спірні приміщення
зайняті та використовуються ним з 2009
року.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Як наводить ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ч.1 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно пояснень сторони позивача, про
факт самовільного зайняття спірних
приміщень, ОСОБА_1 стало відомо в травні
2014 року. Суд не може погодитись із
обґрунтованістю вимог ОСОБА_2,
відмовляє в задоволенні заяви про
застосування строків позовної
давності та забезпечує ОСОБА_1 право на
доступ до суду для розгляду заявлених
позовних вимог по суті.

Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна. В той же час,
відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, а також має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ч.ч.1,2 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном. В силу ст.
392 ЦК України, власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

В силу ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року та практику Європейського суду з
прав людини як джерело права.

Як зазначено в п.п. 19, 22 Рішення
Європейського суду з прав людини про
справі «Кечко проти України» (Заява №
63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна
фізична особа має право мирно володіти
своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше як в
інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права. Судом
роз'яснено, що поняття «власності», яке
міститься в першій частині статті 1
Протоколу №1 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950, має
автономне значення, яке не обмежене
власністю на фізичні речі і не залежить
від формальної класифікації в
національному законодавстві: деякі
інші права та інтереси, наприклад,
борги, що становлять майно, можуть
також розглядатись як «майнові права»,
і, таким чином, як «власність» в цілях
вказаного положення. Питання, що
потребує визначення, полягає в тому, чи
мав відповідно до обставин справи,
взятих в цілому, заявник право на
матеріальний інтерес, захищений
статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland,
№ 31443/96, пар. 98).

Суд погоджується, що позиція
відповідача в спорі свідчить про
невизнання майнових прав ОСОБА_1 на
відповідні нежитлові приміщення, у
зв'язку з чим право власності особи
підлягає захисту.

В силу ст. 23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, як зобов'язує процесуальний
закон, суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням особи, виключно
в межах заявлених вимог та не вправі на
власний розсуд виходи за рамки цих
вимог чи змінювати осіб, до яких такі
вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Однак в силу ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може погодитись із доведеністю
тих обставин, на які посилається
сторона позивача в обґрунтування
заявлених вимог про відшкодування
моральної шкоди, у зв'язку з чим суд
відмовляє в задоволенні даних вимог.

Згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Таким чином суд вважає обґрунтованим
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму оплаченого судового збору - в
розмірі 121,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні власністю,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні нежитловими приміщеннями
за адресою: АДРЕСА_1 - шляхом
зобов'язання ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайнятті приміщення.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму оплаченого судового збору у
розмірі 121,80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: