АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Шклярук Д. С. Доповідач - Котушенко
С.П. Категорія 53
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Індустріального
районного суду м.Дніпропетровська від
03 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ДАК-Енергетика» про
зміну формулювання та дати звільнення,
стягнення вихідної допомоги та
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «ДАК-Енергетика»
про зміну формулювання та дати
звільнення, стягнення вихідної
допомоги та заробітної плати за час
вимушеного прогулу. Позивач вказував
на те, що з 22 лютого 2012 року він
працював у відповідача на посаді
комірника. З лютого 2014 року на
підприємстві почали порушувати норми
КЗпП України, про що він електронним
листом від 15 квітня 2014 року повідомив
генерального директора ТОВ, а 17 квітня
та 19 травня того ж року направив заяви
у формі електронних листів про
розірвання трудового договору за ч.3
ст.38 КЗпП України, на що отримав
відмову, оскільки необхідний оригінал
заяви. 20 травня 2014 року він подав
відповідачеві оригінал заяви про
звільнення. Пізніше він довідався, що 03
червня 2014 року його було звільнено з
роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП
України.

Посилаючись на безпідставність свого
звільнення з роботи за прогули, позивач
просив змінити вказане формулювання
звільнення на звільнення з роботи за ч.3
ст.38 КЗпП України, стягнути на його
користь з відповідача вихідну допомогу
згідно зі ст.44 КЗпП України, заробітну
плату за час вимушеного прогулу в
розмірі 9 300,00 грн. та судові витрати по
справі.

Рішенням Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення та
ухвалення нового про задоволення його
позову в повному обсязі.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів не
вбачає передбачених законом підстав
для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи видно та
встановлено судом, що 22 лютого 2012 року
ОСОБА_2 було прийнято на роботу в ТОВ
«ДАК-Енергетика» комірником відділу
постачання та ЗЕД (а.с.48). В той же день з
ним було укладено договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність (а.с.44).

15 квітня 2014 року відповідач видав наказ
№ДАК-08 про скорочення штату
працівників, в тому числі й посади, яку
займав позивач, про що він був
попереджений в той же день (а.с.42,43).

20 травня 2014 року позивач подав
відповідачеві заяву про розірвання з 19
травня того ж року трудового договору
за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з
порушенням власником КЗпП України
(а.с.49) і починаючи з 20 травня 2014 року на
роботу не виходив, будучи попередженим
про проведення інвентарізації
товаро-матеріальних цінностей, участі
в ній не приймав.

Наказом №Ктр-60/ОС від 03 червня 2014 року
ОСОБА_2 було звільнено з роботи на
підставі п.4 ст.40 КЗпП України за
прогули без поважних причин (а.с.53).

У відповідності з п.4 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу, в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня без
поважних причин.

Згідно з ч.3 ст.235 КЗпП України у разі
визнання формулювання причин
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне за собою
поновлення працівника на роботі, орган,
який розглядає трудовий спір,
зобов'язаний змінити формулювання і
вказати в рішенні причину звільнення у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства та з посиланням
на відповідну статтю (пункт) закону.

Встановивши, що позивач вчинив прогули
без поважних причин, що
підтверджується відповідними актами,
та відмовився надавати пояснення своєї
відсутності на роботі, у зв'язку з чим
відповідач звільнив його з роботи, суд
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач мав право на звільнення у
визначений ним строк за поданою 20
травня 2014 року заявою, не можуть бути
підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України
працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

В своїй заяві про розірвання трудового
договору за ч.3 ст.38 КЗпП України
позивач посилався на порушення
власником КЗпП України, не вказавши які
саме порушення трудового законодавста
були допущені відповідачем, що
позбавило останнього змоги вирішити
питання про задоволення чи відмову у
задоволенні заяви.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає
матеріалам справи та вимогам закону, що
регулює зазначені правовідносини,
підстав для його скасування не
встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального
районного суду м.Дніпропетровська від
03 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів

Головуючий суддя
Котушенко С.П.

Судді
Петренко І.О.

Романюк М.М.