АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2331/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді Баса
О.Г.,

суддів - Карпусь С.А., Федорової Н.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 та

його представника - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його
представника на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 22 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
вселення, зобов'язання вчинити дії та
стягнення моральної шкоди.

в с т а н о в и л а:

31 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вищевказаним позовом. В його
обґрунтування зазначив, що рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від
13.11.2005 року шлюб між ним і ОСОБА_3 було
розірвано. Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 22.03.2006 року за
ним було визнано право власності на 31/100
частини квартири АДРЕСА_1. На зазначену
частину квартири 09.02.2007 року було
виготовлено технічний паспорт за
реєстраційним номером 9942. На даний час
у цій квартирі проживають колишня
дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4, які
чинять йому перешкоди у її
користуванні. Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 21.11.2007 року
ОСОБА_3 зобов'язано не чинити йому
перешкод в користуванні АДРЕСА_1 та
надати два ключі від вхідних дверей
цієї ж квартири. Добровільно
виконувати зазначене рішення суду
ОСОБА_3 відмовилася. Він звернувся до
міського відділу ДВС Хмельницького
міськрайонного управління юстиції з
виконавчим листом. Відповідно до
вимоги державного виконавця від 15.04.2008
року ОСОБА_3 зобов'язано передати йому
два ключі від квартири. 22.04.2008 року у
присутності двох понятих вона виконала
цю вимогу, про що державним виконавцем
було складено акт. Однак, 24.04.2008 року він
не зміг потрапити до квартири, оскільки
ОСОБА_3 змінила замки і передані йому
ключі не підходили до них.

На даний час він також не може вільно
користуватися квартирою, проживати в
ній, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
допускають до неї.

________________________________________________________________________
____________________

Доповідач у першій інстанції Продан
Б.Г. Провадження №
22-ц/792/2331/14

Суддя-доповідач Федорова Н.О.
Категорія № 43

Такими діями відповідачі завдали йому
моральної шкоди, яка виражається у
душевних стражданнях, головних болях,
болях у серці, підвищенні
артеріального тиску, погіршенні сну та
нервових стресах. Завдану моральну
шкоду оцінює у 5 000 гривень.

А тому, просив суд вселити його у
квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у
користуванні цією квартирою;
зобов'язати ОСОБА_3 передати йому ключі
від вхідних дверей; стягнути з
відповідачів моральну шкоду в сумі 5 000
гривень.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 22 жовтня
2014 року закрито провадження у справі в
частині позовних вимог про
зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 22 жовтня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Непогоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 та його представник
подали апеляційну скаргу, у якій
просять скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Рішення суду вважають, таким, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та неповним з'ясуванням обставини, що
мають значення для справи.

Зазначають, що судом не взято до уваги
висновок працівників
Південно-Західного відділу міліції
Хмельницького міського відділу УМВС
України в Хмельницькій області від
02.09.2014 року, яким встановлено, що ключі,
які ОСОБА_3 передала ОСОБА_1, не
підходять до вхідних дверей квартири.
Не враховано судом й акти, складені
комісією дільниці № 2
«Житлово-експлуатаційного об'єднання»
від 13.07.2007 року та від 04.12.2010 року, які
також підтверджують неможливість
відкрити вхідні двері переданими
ключами.

Вважають, що суд не врахував вимоги
ст.ст. 361, 391 ЦК України, відповідно до
яких ОСОБА_1, як власник, має право
вільно користуватися та
розпоряджатися своїм майном, та
вимагати усунення перешкод у
здійсненні цього права. Згідно ж ч. 3 ст.
386 ЦК України він має право вимагати
відшкодування завданої йому моральної
шкоди.

Ухвала суду від 22 жовтня 2014 року, якою
закрито провадження у справі в частині
позовних вимог про зобов'язання не
чинити перешкоди у користуванні
квартирою, не оскаржується.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заперечення на
апеляційну скаргу, у якій просять
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Рішення суду вважають таким, що
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а
апеляційну скаргу необґрунтованою та
безпідставною.

Вважають, що ОСОБА_1 на підтвердження
своїх позовних вимог щодо наявності
перешкод у користуванні квартирою не
надав жодного належного та допустимого
доказу.

Що стосується акту від 13.07.2007 року,
складеного комісією дільниці № 2
«Житлово-експлуатаційного об'єднання»,
то він не може бути взятий судом до
уваги, оскільки складений за один рік
до того, коли позивач не зміг потрапити
до квартири.

Висновок працівників
Південно-Західного відділу міліції
Хмельницького міського відділу УМВС
України в Хмельницькій області від
02.09.2014 року суд також обґрунтовано не
прийняв до уваги, оскільки він був
поданий під час розгляду справи, а не до
початку, тобто з порушенням вимог ст. 131
ЦПК України.

Крім того, оскільки позов ОСОБА_1 до них
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та стягнення моральної шкоди
уже розглядався судом і рішенням
апеляційного суду Хмельницької
області від 20.09.2012 року був залишений
без задоволення, то обставини, які
встановлені зазначеним рішенням,
повторному доказуванню не підлягають.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник підтримали
апеляційну скаргу з мотивів, які в ній
зазначені. Окрім того, позивач пояснив,
оскільки він є співвласником квартири,
то має право в ній проживати. Однак
потрапити до неї він не має можливості
через перешкоди, які чиняться
відповідачами. Мирним шляхом
врегулювати спір також не може,
оскільки останні цього не бажають.

Відповідачі у судове засідання не
з'явились, згідно письмових заяв
просили справу розглядати у їх
відсутність.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріалами справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
неправильне застосування норм
матеріального права.

Суд першої інстанції встановив та ці
обставини оспорені не були, що з 07.09.1985
року по 13 жовтня 2005 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 перебували між собою у
зареєстрованому шлюбі. Від даного
шлюбу в останніх народився син ОСОБА_4.
Вказане підтверджується даними
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області (а.с. 17) та
іншими матеріалами справи.

Після розірвання шлюбу між подружжям в
судовому порядку було поділено майно,
зокрема квартира та будинок.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 22 березня 2006
року за ОСОБА_1 визнано право власності
на 31/100 частин квартири АДРЕСА_1.
Відповідно відповідачка ОСОБА_3 є
власником 69/100 частин зазначеної
квартири. У ній також зареєстрований та
проживає їх спільний син ОСОБА_4

Вказане підтверджується даними
виписки про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 09.02.2007 року,
виданої Хмельницьким БТІ (а.с. 10) та
даними рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 21 листопада 2007
року (а.с. 4), наявними у матеріалах
справи.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 5 лютого
2010 року визнано право власності на ?
частину будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, інша
? частина будинку залишена у власності
ОСОБА_1 (а.с. 24).

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 21 листопада 2007 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 було
задоволено частково. Зобов'язано
останніх не чинити ОСОБА_1 перешкод у
користуванні квартирою, співвласником
якої він є, а ОСОБА_3 - передати ОСОБА_1
два ключі від вхідних дверей квартири
(а.с. 5).

На виконання вищевказаного рішення
суду ОСОБА_3, у присутності державного
виконавця та двох понятих, 22.04.2008 року
передала ОСОБА_1 два ключі від квартири.
У момент їх передачі вони підходили до
вхідних дверей та ними можна було їх
відчинити. Вказане підтверджується
даними акту державного виконавця від
22.04.2008 року (а.с. 11).

Постановою державного виконавця
міського відділу Державної виконавчої
служби від 22 квітня 2008 року виконавче
провадження по виконанню
вищевказаного рішення суду від 21.11.2007
року було закінчено. Дана обставина
встановлена рішенням апеляційного
суду Хмельницької області від 20.09.2012
року (а.с. 25, 26) та додатковому
доказуванню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову про
вселення ОСОБА_1 до квартири,
співвласником якої він є, та в інших
позовних вимогах, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не довів суду
чинення йому перешкод у користуванні
квартирою, а також того, що останній 16
березня 2012 року намагався відчинити
двері та не зміг цього зробити саме
тими ключами, які йому були передані 22
квітня 2008 року відповідачкою на
виконання рішення суду.

Проте, з такими висновками погодитись
неможливо.

Так, частиною 4 статті 9 ЖК України
передбачено, що ніхто не може бути
обмежений у праві користування
житловим приміщенням інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законом.

Статтею 47 Конституції України
закріплений принцип непорушності
конституційного права на житло,
зокрема, ніхто не може бути примусово
позбавлений житла, інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.

Держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст.
386 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Отже, відповідно до положень норм ст.ст.
16, 391, 386 ЦК України власник вправі
звернутися до суду з вимогою про захист
порушеного права будь-яким способом, що
є адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Проте, вирішуючи спір, суд у порушення
вимог ст.ст. 212, 214 ЦПК України на
зазначені вимоги закону уваги не
звернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що
переданими на виконання рішення суду
відповідачкою ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1
ключами із номерами ІС711107U та ІС410324U,
згідно вимог державного виконавця від
22.04.2008 року, на даний час неможливо
відчинити вхідні двері квартири
АДРЕСА_1. Вказане підтверджується
даними висновку ДІМ ПЗВМ ХМВ УМВС
України в Хмельницькій області (а.с. 50),
поясненнями позивача та його
представника, що в розумінні ч. 2 ст. 57
ЦПК України є джерелами доказів.

Інших доказів, на спростування
вказаного, суду надано не було. Зокрема,
передання відповідачами будь-яких
інших ключів позивачу для вселення у
квартиру у судовому засіданні доведено
не було, в тому числі і під час розгляду
зазначеної справи.

Вказане свідчить про порушення
відповідачами ч.ч. 2, 6 ст. 13 ЦК України та
про створення перешкод позивачу
вселитися до спірної квартири.

Враховуючи вищевикладене, є всі
підстави для відновлення порушених
прав ОСОБА_1 та задоволення його позову
про вселення, зобов'язання
відповідачки передати йому ключі від
квартири.

Що стосується позовних вимог про
стягнення моральної шкоди, то
апеляційний суд виходить з того, що
вселення позивача до належної йому
квартири є достатньою сатисфакцією
відновлення його порушених прав, а тому
в цій частині позову слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
порушенням норм матеріального права
через неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
а тому воно підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
часткове задоволення позову.

Судові витрати відповідно до вимог ч. 3
ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню
з кожного з відповідачів в дохід
держави пропорційно до задоволеної
частини вимог, оскільки позивача, як
інваліда першої групи, згідно з законом
звільнено від їх оплати (а.с. 18).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його
представника задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 22 жовтня
2014 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 передати ключі від
квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кожного
по 121 гривні 80 копійок судового збору на
користь держави.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Н.О. Федорова