№ 207/3883/14-ц
№ 2/207/1617/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року Баглійський районний
суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у складі:

судді: Литвинчука
В.П.

при секретарі:
Єрмаковій Н.П.

з участю адвоката: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м.
Дніпродзержинську справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на 2/3 частини квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
права власності на 1/2 частини квартири.

У вересні 2014 року позивачка уточнила
позовні вимоги та просила суд визнати
за нею право власності на 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1.

В обгрунтування пред*явлених позовних
вимог вказала, що з відповідачем вона
шлюб уклала 17 липня 1999 року. Від шлюбу
вони мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.
25 липня 2006 року шлюб між ними був
розірваний. Однак, сімейні стосунки між
ними продовжувались до початку 2014 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4.
У теперішній час між ними виникло
питання про розподіл майна, придбаного
у період шлюбу. Ними 09 березня 2000 року, у
період шлюбу, була придбана квартира
АДРЕСА_1. Квартира складається із двух
прохідних кімнат площею 14,9м.кв. та
11,9м.кв. Загальна площа квартири складає
42,3м.кв., а жила - 26,8м.кв.
Правовстановлюючі документи на
квартиру зареєстровані на ім*я
відповідача. Добровільно розділити
квартиру відповідач не бажає. У
квартирі вони проживають разом зі
своїми малолітніми дітьми. Квартира
ними була придбана за її особисті
кошти, отримані від продажу квартири у
м. Дніпропетровську, яка належала їй та
її нині покійному батьку. Сума грошей,
які вона отримала від батька за продану
квартиру значно перевищувала суму
грошей за яку була придбана нині спірна
квартира. Квартира у м.
Дніпропетровську ними була продана за
6.000 доларів США і батько їй дав 2.700
доларів США. Саме за ці кошти і була
придбана нині спірна квартира.
Враховуючи вказану обставину, та
інтереси малолітніх дітей, які
проживають з нею, просить відступити
від рівності часток та визнати за нею
право власності на 2/3 частини квартири,
а за відповідачем на 1/3 частину.
Відповідач ніяких особистих
заощаджень не мав. Окрім того,
відповідач постійно погрожує їй
вигнанням із квартири разом з
малолітніми дітьми, не визнає за нею
право власності на частину квартири.
Коштів на утримання дітей не надає.
Вважає, що нею строк позовної давності
для пред*явлення настоящого позову не
пропущений. Просить позов
задовольнити.

Представник позивачки також вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вказав, що квартира сторонами була
придбана у період шлюбу. Сторони від
шлюбу мають двох малолітніх дітей.
Вказав, що після формального
розірвання шлюбу у 2006 році сторони не
припиняли шлюбних стосунків та до
початку 2014 року проживали однією
сім*єю, зареєстровані та проживають у
спірній квартирі. Разом з тим, у
теперішній час відповідач не визнає за
позивачкою власності на квартиру.
Згідно з чинним законодавством частка
майна дружини може бути збільшена,
якщо з нею проживають діти. Окрім того,
квартира сторонами була придбана за
гроші, виручені від продажу квартири,
яка належала позивачці з її покійним
батьком - 2.700 доларів США. Гроші, які
позивачка отримала від батька значно
перевищують суму коштів за які була
придбана спірна квартира. Вважає, що
при таких обставинах позов підлягає
задоволенню.

Відповідач пред*явлений позов не
визнав та пояснив, що, перебуваючи у
шлюбі з позивачкою, вони придбали нині
спірну квартиру. Покійний батько
позивачки дав гроші, але він не знає яку
суму. Батьком гроші позивачці були
передані особисто. Ці гроші позивачка
передала на зберігання його батьку, але
скільки він також не знає. Пізніше
позивачка йому сказала, що частини
грошей у неї вже немає. Він же мав свої
заощадження у сумі 1.000 доларів США і
вони вирішили придбати квартиру.
Квартиру вони придбали за 1.700 доларів
США. У 2006 році вони розлучились. Після
розлучення позивачка завагітніла і
народила сина. З квітня 2014 року
позивачка проживає у селі зі своїм
співмешканцем. Вказав, що позивачкою
строк позовної давності не пропущений,
вважає та не заперечує про визнання за
позивачкою права власності на 1/2
частину квартири.

Суд, вислухавши сторони, представника
позивачки, свідка, дослідивши
матеріали цивільної справи, вважає, що
позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Так, свідок ОСОБА_5 пояснила, що
позивачка дочка її нині покійного
чоловіка, який помер у 2010 році. У 1999 році
позивачка вийшла заміж. У цьому ж році
вона з нині покійним чоловіком продали
квартиру, яка знаходилась у
Дніпропетровську, за 6.000 доларів США і
половину, 2.700 доларів США, віддали
позивачці. Гроші віддавали у
присутності свідків і позивачка
написала їм розписку в їх отриманні. За
ці гроші сторонами була придбана нині
спірна квартира. Відповідач на час
придбання квартири ніяких особистих
заощаджень не мав.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу
України: "Майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
поважної причини /навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо/ самостійного
заробітку /доходу/. Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об*єктом права спільної сумісної
власності подружжя".

У судовому засіданні було встановлено,
що шлюб сторони уклали 17 липня 1999 року.

У судовому засіданні також було
встановлено, що 19 листопада 1999 року
позивачкою від батька за продану у м.
Дніпропетровську квартиру було
отримано 2.700 доларів США, що
стверджується розпискою оригінал якої
був досліджений у судовому засіданні.

09 березня 2000 року, тобто в період шлюбу
та через 04 місяці після отримання
позивачкою 2.700 доларів від батька,
сторонами була придбана нині спірна
квартира за 12.987 гривень, що
стверджується договором
купівлі-продажу та що на той час було
еквівалентно 1.700 доларам США.

Вказану обставину у судовому засіданні
підтвердила свідок та відповідач.

Таким чином, фактично спірна квартира
сторонами була придбана за особисті
кошти позивачки. Сума коштів, які
позивачка отримала від батька, значно
перевищує суму коштів, за які була
придбана спірна квартира.

Суд не приймає до уваги пояснення
відповідача у тій частині, що він мав
особисті заощадження у сумі 1.000 доларів
США, які, з його слів, також були
витрачені на придбання квартири. Цьому
відповідачем суду не було надано
доказів.

Згідно зі ст.68 Сімейного Кодексу
України: "Розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу".

При цьому, відповідно до ст. 69 Сімейного
Кодексу України: "Дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу".

У судовому засіданні було встановлено,
що добровільно розділити квартиру
відповідач не бажає.

Відповідно до ч.2 ст.70 Сімейного Кодексу
України: "При вирішенні спору про поділ
майна суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема якщо
один із них не дбав про матеріальне
забезпечення сім*ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім*ї. За рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти...., що розмір аліментів,
які вони одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

У судовому засіданні також було
встановлено, що після розірвання шлюбу
сторони не припиняли шлюбних стосунків
та до початку 2014 року проживали однією
сім*єю.

Вказана обставина була підтверджена
відповідачем.

У судовому засіданні також було
встановлено, що між сторонами ніякої
домовленості щодо володіння спільним
сумісним майном не існувало. Також у
судовому засіданні було встановлено,
що сторонами шлюбного договору
укладено не було.

У судовому засіданні було встановлено,
що з весни 2014 року сторони проживають
окремо.

У судовому засіданні було встановлено,
що малолітні діти проживають з
позивачкою, виховуються нею та
знаходяться на її утриманні.
Відповідач матеріальної допомоги на їх
утримання не надає.

При таких обставинах суд вважає за
можливе відступити від засади рівності
часток подружжя у майні та, враховуючи
інтереси малолітніх дітей, визнати за
позивачкою право власності на 2/3
частини спірної квартири. Ці обставини
мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
вважає, що понесені позивачкою судові
витрати у вигляді судового збору
підлягають стягненню з відповідача на
її користь.

Керуючись ст.,ст.60, 68, 69, 70 Сімейного
Кодексу України, ст.,ст. 6-14, 60, 212-218 ЦПК
України, суд.-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на 2/3 частини
квартири - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
2/3 частини квартири № 6 загальною
площею 42,3м.кв. та жилою площею 26,8м.кв. у
будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3
частини квартири № 6 загальною площею
42,3м.кв. та жилою площею 26,8м.кв. у будинку
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
понесені судові витрати - 566 гривень 50
копійок.

Рішення може бути оскаржено на протязі
10 днів з моменту його оголошення до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Баглійський районний суд
м. Дніпродзержинська.

Суддя: / Литвинчук
В.П.