У х в а л а

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,
Горелкіної Н.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті
особи: Дергачівський РВ ГУ ДМС України
в Харківській області, Служба у справах
дітей Дергачівської районної
державної адміністрації, про усунення
перешкод у користуванні жилим
приміщенням, вселення, визначення
порядку користування житловим
приміщенням, виселення та скасування
реєстрації,

за касаційною скаргою
ОСОБА_11 на заочне рішення
Дергачівського районного суду
Харківської області від 17 січня 2014 року
та рішення апеляційного суду
Харківської області від 9 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
про усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням, вселення,
визначення порядку користування
житловим приміщенням, виселення та
скасування реєстрації.

Посилався на те, що в 1982
році, йому та його родині виконавчим
комітетом Дергачівської Ради
депутатів трудящих було виділено
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2. Спільне
життя з дружиною ОСОБА_6 не склалося,
тому за рішенням суду шлюб між ними
було розірвано. Рішенням
Дергачівського районного суду
Харківської області від 28 липня 2011 року
визнано недійсним в Ѕ частин свідоцтво
про право власності на квартиру
АДРЕСА_1, видане комісією по
приватизації державного житлового
фонду КП «Солоницевські теплові
мережі» на ім'я ОСОБА_5 На підставі
цього рішення позивач зареєструвався у
спірній квартирі та ним було здійснено
приватизацію належної йому Ѕ частин
вказаної квартири. Згодом він дізнався,
що у квартирі, без його згоди,
зареєструвалися ОСОБА_9, ОСОБА_11,
ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Відповідачі
чинять йому перешкоди у користуванні
спірним житлом, тому він просив
зобов'язати останніх не чинити йому
перешкод у користуванні квартирою,
вселити його у квартиру, визначити
порядок користування квартирою та
скасувати реєстрацію відповідачів та
виселити їх.

Заочним рішенням
Дергачівського районного суду
Харківської області від 17 січня 2014 року
позовні вимоги задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_4 в
користуванні належної йому на праві
власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.
Вселено ОСОБА_4 до належної йому на
праві власності 1/2 частини квартири.
Визначено порядок користування
квартирою. Виділено ОСОБА_4 в
користування житлову кімнату площею 11,5
кв. м. Виділено ОСОБА_5 в користування
кімнату площею 16,3 кв. м. Залишено в
спільному користуванні ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 кухню площею 8,0 кв. м, коридор
площею 5,9 + 1,9 кв. м, туалет площею 1,10 кв. м
вбудовану шафу площею 0,6 + 0,6 кв. м, ванну
кімнату площею 2,50 кв. м. Виселено
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житла. Скасовано реєстрацію
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 в квартирі

АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного
суду Харківської області від 9 вересня

2014 року заочне рішення Дергачівського
районного суду Харківської області від
17 січня 2014 року в частині виселення та
скасування реєстрації

ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_1 та стягнення
судових витрат скасовано. Та ухвалено в
цій частині нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_8 про виселення з житлового
приміщення та скасування її реєстрації
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі
ОСОБА_13 просить скасувати оскаржувані
судові рішення та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги неправильним
застосуванням судами норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачі, які не є
власниками квартири, чинять позивачу
перешкоди у користуванні спірною
квартирою та не надають йому змоги
проживати в ній.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
позовних вимог до ОСОБА_8 про виселення
та скасування її реєстрації в спірній
квартирі, та ухвалюючи в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що ОСОБА_14 є
донькою співвласника квартири ОСОБА_5,
а тому згоди позивача на її вселення не
потрібно.

Відповідно до ч. ч. 1, 3
ст. 358 ЦК України право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою. Кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Отже, рішення суду
першої інстанції в частині позовних
вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є законним та
обґрунтованим, а суд апеляційної
інстанції, у відповідності ст. ст. 212, 214
ЦПК України, перевіривши всі докази по
справі, вірно дійшов висновку про
скасування рішення суду першої
інстанції в частині позовних вимог до
ОСОБА_8

Таким чином,
перевіривши матеріали справи, доводи
касаційної скарги, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про
відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
апеляційного суду Харківської області
від 9 вересня 2014 року, яким частково
скасовано рішення Дергачівського
районного суду Харківської області від
17 січня 2014 року.

Доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332
ЦПК України суд касаційної інстанції
при попередньому розгляді справи
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_11 відхилити.

Рішення апеляційного
суду Харківської області від 9 вересня
2014 року, яким частково скасовано
рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 17 січня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, треті особи: Дергачівський РВ
ГУ ДМС України в Харківській області,
Служба у справах дітей Дергачівської
районної державної адміністрації, про
усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням, вселення, визначення
порядку користування житловим
приміщенням, виселення та скасування
реєстрації, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді:

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

Н.А. Горелкіна