АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8342/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Доповідач - Колтунова
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 04» грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Київського районного
суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИЛА:

14 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності на квартиру.

В обґрунтування позову зазначила, що 07
червня 2001 року нею було придбано за
договором купівлі-продажу квартиру
АДРЕСА_1.

На час придбання зазначеної квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_1 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, однак
сторони проживали окремо у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин.

В придбаній квартирі АДРЕСА_1 позивач
проживає разом з дітьми: сином - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та донькою - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказану квартиру нею було придбано за
власні кошти, частину яких позичено у
родичів, а іншу частину отримано від
продажу належної їй на праві власності
1/3 частки квартири АДРЕСА_2.

Також, 27 квітня 2001 року сторонами по
справі було продано за договором
купівлі-продажу сумісну квартиру
АДРЕСА_3, вартість якої становила 6916,00
грн., з яких відповідачу належало 1 402,00
грн., що становить 20,27 %, а позивачу 5 514,00
грн., що становить 79,73%.

ОСОБА_2 належну йому частку грошових
коштів від продажу сумісної квартири
АДРЕСА_3, витрачено на придбання
транспортного засобу - автомобілю ВАЗ -
21043.

Відповідачем на придбання квартири
АДРЕСА_1 грошові кошти не надавалися,
зважаючи на що, ОСОБА_1 просила суд
визнати за нею право власності на цю
квартиру.

16 вересня 2014 року представником ОСОБА_2
- ОСОБА_5 подано заперечення на позов, в
якому зазначено, що відповідач проти
позову заперечує, оскільки придбана у
період шлюбу квартира є спільною
сумісною власністю подружжя. Посилання
позивача на те, що відповідач по справі
на час придбання спірної квартири не
працював, не відповідають дійсності. На
підтвердження чого надано копію
трудової книжки, з якої вбачається, що
останній перебував у трудових
відносинах з ТОВ «ІнтерАМІ», зважаючи
на що, мав власний дохід і можливість
ним розпоряджатися. Виходячи з чого,
просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 23 жовтня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на
квартиру відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну
скаргу, в якій просить суд рішення
скасувати, ухвалити нове, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.
При цьому посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом першої інстанції під
час ухвалення рішення неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи. Так, судом під час ухвалення
рішення не було взято до уваги факту
доведеності позивачем фінансової
спроможності придбати самостійно за
власні грошові кошти спірну квартиру.
Відповідачем по справі не надано
доказів на підтвердження фінансової
спроможності придбання квартири. Також
зазначено, що рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 11 червня
2012 року встановлений факт припинення
шлюбних відносин і ведення сумісного
господарства з листопада 2011 року. Під
час розірвання шлюбу між сторонами
спір про поділ майна був відсутній.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримувала.

ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_5
проти задоволення апеляційної скарги
заперечували.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та обговоривши
наведені в скарзі доводи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання права
власності на квартиру, суд першої
інстанції виходив із того, що спірна
квартира АДРЕСА_1 придбана в період
шлюбу сторін по справі.

При розгляді справи позивачем не було
надано доказів, які свідчать про те, що
дана квартира була придбана за її
власні особисті грошові кошти.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що правові
підстави для задоволення позову та
визнання за позивачем права власності
на квартиру відсутні.

Колегія суддів погоджується з даними
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується
письмовими доказами та не оспорюється
сторонами, що вони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 23 березня 1996
року.

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкає з позивачкою по
справі.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 11 червня 2012 року шлюб між
сторонами розірвано (а.с. 51).

Набравшим законної сили рішенням
встановлено, що шлюбні відносини між
сторонами припинені з листопада 2011
року (а.с. 51).

З матеріалів справи вбачається, що за
договором купівлі - продажу від 15 липня
1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали в
рівних частках кожний двокімнатну
ізольовану квартиру АДРЕСА_3 (а.с.14).

Доводи ОСОБА_1 відносно того, що дана
квартира була придбана в основному за
грошові кошти, отримані нею від продажу
44/100 часток квартири АДРЕСА_2, були
предметом розгляду в суді першої
інстанції та їм було надано належної
оцінки.

Суд першої інстанції правильно виходив
з того, що договором купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_3 від 15 липня 1998 року
були визначені частки вказаної
квартири, що належали на праві
власності кожній стороні (а.с. 14).

Посилання позивачки в апеляційній
скарзі на ті обставини, що для
придбання вищевказаної квартири були
вкладені грошові кошти в сумі 4943,00 грн.,
які отримано від реалізації квартири
АДРЕСА_2, не можуть бути визнані
правовою підставою для задоволення
апеляційної скарги, оскільки договір
купівлі - продажу від 15 липня 1998 року,
яким встановлено, що частки сторін в
праві власності на квартиру АДРЕСА_3 є
рівними, недійсним не визнаний.

За таких обставин, відсутні правові
підставі для висновку про те, що частка
ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_3 складала 79,73%,
а частка ОСОБА_2 - 20,27%, як вказує позивач
в позовній заяві.

З матеріалів справи вбачається, що за
договором купівлі - продажу від 07
квітня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
продали, в рівних частках кожний,
квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 15-16).

Оскільки частки сторін в даній
квартирі були рівними, то сторони мали
рівні права на суму 6916,00 грн., отриману
від реалізації даної квартири (а.с. 15).

Як вбачається з матеріалів справи, 07
червня 2001 року ОСОБА_1 придбала за
договором купівлі - продажу квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин,
власність набута подружжям під час
шлюбу є їх спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування та
розпорядження цим майном.

При розгляді справи не було надано
належних та допустимих доказів, які б
свідчили, що дана квартира була
придбана за рахунок особистих грошових
коштів ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що дана
квартира була придбана нею особисто, в
період, коли вони з ОСОБА_2 не проживали
однією сім'єю, не доведені.

Рішенням Київського районного суду
міста Харкова від 11 червня 2012 року про
розірвання шлюбу сторін встановлено,
що сімейні відносини між сторонами
припинені з листопада 2011 року (а.с. 51).

Доводи ОСОБА_1 відносно того, що частина
даних грошових коштів на придбання
спірної квартири нею отримана в борг
від брата, не свідчить про те, що дані
кошти були її особистими грошовими
коштами, оскільки якщо договір займу
був укладений в період шлюбу сторін,
грошові кошти були використані в
інтересах сім'ї, то вказані боргові
зобов'язання є спільними для подружжя.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
були предметом розгляду в суді першої
інстанції, їм надана належна оцінка,
висновків суду вони не спростовують.

У зв'язку з чим, колегія суддів не
вбачає правових підстав для скасування
рішення суду та задоволення
апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, ч.1
ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 23 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: