АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Мазурик О.Ф.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою
через представника ОСОБА_2, на заочне
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 11 липня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

у червні 2013 року ПАТ «ОТП Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому
просило стягнути з останніх солідарно
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 878 636, 79 доларів США, що
еквівалентно 7 022 943, 86 грн., посилаючись
на невиконання позичальником та
поручителями своїх зобов'язань за
кредитним договором щодо внесення
щомісячних платежів в рахунок
погашення кредиту та нарахованих
відсотків.

Справа № 756/7970/13Апеляційне
провадження № 22-ц-796/14457/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Маринченко М.М.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай
Л.Д.Заочним рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 11.07.2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 878 636, 79 доларів США, що
еквівалентно 7 022 943, 86 грн. та 166 047, 71 грн..
Солідарно з ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість
за кредитним договором у розмірі 878 636, 79
доларів США, що еквівалентно 7 022 943, 86
грн. та 166 047, 71 грн.. Солідарно з ОСОБА_3
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП
Банк» заборгованість за кредитним
договором у розмірі 878 636, 79 доларів США,
що еквівалентно 7 022 943, 86 грн. та 166 047, 71
грн.. Солідарно з ОСОБА_3 стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 878 636, 79 доларів США, що
еквівалентно 7 022 943, 86 грн. та 166 047, 71 грн..
Солідарно з ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість
за кредитним договором у розмірі 878 636, 79
доларів США, що еквівалентно 7 022 943, 86
грн. та 166 047, 71 грн.. Вирішено питання
щодо стягнення судових витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 10.11.2014 року заяву ОСОБА_1 про
перегляд заочного рішення залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 через представника подала
апеляційну скаргу, у якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким у позові до неї
відмовити, а в іншій частині справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, про
розгляд справи вона не була
повідомлена належним чином, що
позбавило неї можливості надати свої
заперечення. На час підписання
договору поруки вона за станом здоров`я
майже нічого не чула і не бачила і
договір не читала. Позивач до травня 2013
року не повідомляв неї про виникнення
заборгованості, а на час пред`явлення
позову порука була припинена, оскільки
пройшло більше 6 місяців з часу її
виникнення. Крім того, позивачем надано
сфальшовану довідку про сплату
позичальником 0,01 доларів США, оскільки
її син час проведення оплати в період з
25.12.2012 року по 27.02.2013 року перебував за
межами України.

У судовому засіданні представник
позивача Храновський В.М. просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Інші сторони у судове засідання не
з`явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомили, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у їх відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна
скаргапідлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до кредитного договору №
ML-003/153/2007 від 11.07.2007року, додаткового
договору № ML-003/153/2007/1 від 14.09.2007 року,
додаткового договору № ML-003/153/2007/2 від
25.09.2007 року, додаткового договору № 3
від 08.06.2011 року та додатку № 1 до
додаткового договору № 3 від 08.06.2011
року, укладених між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП
Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП
Банк», позичальнику надано кредит на
споживчі цілі у розмірі 800 000 доларів
США трьома траншами з встановленням
плаваючої процентної ставки за
користування кредитом в розмірі 5,99 %
річних та FIDR .

За умовами договору (з урахуванням
додаткових договорів) датою
остаточного повернення кредиту є 11.07.2027
року, розмір щомісячного платежу, який
включає в себе суму нарахованих
процентів та суму кредиту, яка підлягає
сплаті щомісячно, становить 10 970,09
доларів США.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за даним кредитним
договором 11.07.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк»
та ОСОБА_1 було укладено договір поруки
№ SR-003/153/2007/1, до якого надалі вносилися
зміни відповідно до додаткових
договорів поруки № 1 від 10.04.2009 року, № 2
від 05.11.2010 року, № 3 від 08.06.2011 року.

Цього ж дня договір поруки № SR-003/153/2007/3
було укладено між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_4, до якого надалі вносилися зміни
відповідно до додаткових договорів
поруки, а також укладено договір поруки
№ SR- 003/153/2007/4 між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_5 та № SR- 003/153/2007/4 між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_11, з подальшими змінами,
які викладені у додаткових договорах
до договорів поруки, підписаних
сторонами.

За умовами договорів поруки поручителі
зобов'язалися відповідати перед банком
за повне та своєчасне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором.

01.10.2012 року банк направляв позичальнику
досудову вимогу із зазначенням розміру
заборгованості та просив достроково
погасити всю суму боргу у зв'язку з
порушенням графіку погашення кредиту,
проте така вимога останнім виконана не
була.

29.05.2013 року вимоги про необхідність
погашення заборгованості за кредитним
договором були направлені також
поручителям, однак заборгованість
залишилась непогашеною.

Відповідно до розрахунку
заборгованості станом на 27.05.2013 року у
ОСОБА_3 перед банком утворилась
заборгованість в розмірі 878 636,79 доларів
США, що еквівалентно 7 022 943, 86 грн., з яких
заборгованість по кредиту - 752 594,24
доларів США, заборгованість по
відсоткам - 126 042,55 доларів США та пеня -
166 047, 71 грн..

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, виходив з того, що
банк виконав взяті на себе зобов'язання
за договором з урахуванням всіх змін і
доповнень до нього, а позичальник та
поручителі належним чином не виконали
умов кредитного договору та договорів
поруки.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином і
відповідно до умов договору.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов`язок
позичальника повернути позику
частинами, то у разі прострочення
чергової частини позикодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася та сплати процентів.

Судом встановлено та це не
заперечується апелянтом, що основне
зобов`язання не виконано. Графік
погашення кредиту шляхом внесення
щомісячних платежів позичальником
порушено, а відтак суд першої
інстанції дійшов правильних висновків
про законність позовних вимог щодо
стягнення простроченої
заборгованості, штрафних санкцій,
передбачених умовами кредитного
договору та про дострокове стягнення
всієї суми кредиту.

Розрахунок заборгованості апелянтом
не оскаржується.

За таких обставин рішення в частині
стягнення заборгованості з
позичальника колегія суддів вважає
законним та обґрунтованим.

Вирішуючи питання про солідарне
стягнення заборгованості з боржника та
поручителів суд першої інстанції
виходив з приписів ст.ст. 553, 554 ЦК
України, згідно з якими за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. У разі порушення
боржником зобов`язання забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
відповідальність поручителя.

Разом з тим, суд не звернув уваги на
положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно з
якою порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладання
договору поруки.

З матеріалів справи вбачається, що
01.10.2012 року банк направляв позичальнику
досудову вимогу із зазначенням розміру
заборгованості та просив достроково
погасити всю суму боргу у зв'язку з
порушенням графіку погашення кредиту
протягом наступних 30 календарних днів,
що слідують за останнім днем строку
порушення зобов`язань (а.с. 10 т.1).

Відповідно до наданого банком
розрахунку на час направлення вимоги
останній платіж на виконання умов
договору позичальником було здійснено
09.07.2012 року. Надалі будь - яких платежів
ні позичальник, ні поручителі на
погашення заборгованості не вносили.
Щодо сплати 0,01 доларів США 24.01.2013 року
представник позивача у судовому
засіданні пояснив, що банк самостійно
провів списання таких коштів та ці
кошти відповідачами не вносилися.

Таким чином банк відповідно до
положень ст. 1050 ЦК України та пункту 1.9
кредитного договору скористався
правом на повернення кредиту
достроково, чим змінив дату виконання
основного зобов`язання.

Суд не врахував, що за умови
пред`явлення банком боржнику вимог про
дострокове виконання зобов`язання з
повернення кредиту, змінюється в
односторонньому порядку строк
виконання основного зобов`язання й
порука припиняється, якщо кредитор не
пред`явить вимоги до поручителя
протягом шести місяців від зміненої
дати виконання основного зобов`язання.

Про солідарне стягнення
заборгованості з поручителів позивач
звернувся до суду з позовом лише у
червні 2013 року, тобто з пропуском
шестимісячного строку від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання, а відтак порука
припинилася.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у постановах Верховного
Суду України від 23.05.2012 року № 6-33 цс12,
від 24.09.2014 року № 106цс14, які згідно зі ст.
360-7 ЦПК України є обов`язковою для
застосування всіма судами України,
кредитор має заявити вимоги до
поручителів протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов`язання, а при зміні
банком строку виконання основного
зобов`язання, до зміненого строку.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у постанові Верховного Суду
України від 17.09.2014 року № 6-53 цс14
пред`явлення вимоги до поручителя слід
розуміти як пред`явлення кредитором у
встановленому законом порядку
позовної вимоги, а не будь - якої іншої
вимоги до поручителя.

Відтак пред`явлення банком вимоги до
поручителів 29.05.2013 року (а.с. 11-14 т.1) не
має правового значення для визначення
шестимісячного строку, після спливу
якого строк поруки припиняється.

До того ж, з часу порушення
позичальником обов`язку щодо сплати
щомісячних платежів до дня
пред`явлення позову пройшло більше
десяти місяців.

Відповідно до договорів поруки строк
цих договорів визначено до повного
виконання боргових зобов`язань за
кредитним договором. Проте, такі умови
договору поруки не свідчать про те, що
договором установлено строк
припинення поруки у розумінні ст. 251, ч. 2
ст. 559 ЦК України, оскільки строк
визначається роками, днями, місяцями,
днями або годинами.

Не врахувавши зазначених положень
закону та правових висновків,
викладених у постановах Верховного
Суду України суд першої інстанції
дійшов помилкових висновків про
задоволенні позову до поручителів.

Оскільки порука на час пред'явлення
позову була припинена, рішення в
частині задоволення позову до
поручителів підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення в цій
частині про відмову в позові.

Вимоги апеляційної скарги про
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції суперечать
положенням ст. 307 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 11 липня 2014 року в
частині задоволення позову Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовити.

У зв`язку з чим абзац 7 резолютивної
частини рішення викласти в наступній
редакції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» судовий збір у розмірі 3 441
грн.

Абзац 8, 9, 10,11 резолютивної частини
рішення виключити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді