Номер провадження: 22-ц/785/8993/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 26 березня 2014
року по цивільній справі за позовом ТОВ
„Юг-Пласт" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У серпні 2013 року директор ТОВ
„ЮГ-ПЛАСТ" - Бородай Т.М. звернувся до
Приморського районного суду м.Одеси з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості у розмірі 66 185,80 грн. та
суму сплаченого судового збору,
мотивуючи це тим, що 13 вересня 2011 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Юг-Пласт" та
товариством з обмеженою
відповідальністю «СКФ» була укладена
угода № 1, відповідно умов якої сторони
підтвердили, що сума заборгованості за
Договором оренди № 22 від 22.10.2007 року,
який укладений між Сторонами, станом на
13.09.2011 року складає 355 605,03 гривень,
включаючи усі штрафні санкції за
Договором.

Згідно п.2 Угоди № 1 був
встановлений наступний порядок
погашення заборгованості: 225 000 грн. - в
строк до 13.09.2011 року (п.2.1 Угоди ця сума
була сплачена в строк), решта суми - 130
605,03, ТОВ „СКФ" повинно було сплатити в
строк до 13.09.2012 року (п. п. 2.2, 2.3 Угоди).

Згідно п.2.3 Угоди № 1, гарантом
оплати ТОВ „СКФ" в строк до 13.09.2012 року
суми 130605,03 грн. є фізична особа - ОСОБА_2.

14.09.2011 року між ТОВ „ЮГ-ПЛАСТ",
фізичною особою ОСОБА_2 та ТОВ „СКФ"
був підписаний договір поруки.

Згідно п.2.2 Угоди № 1, ТОВ „СКФ" в
строк до 13.09.2012 року сплатив на користь
ТОВ „ЮГ-ПЛАСТ" лише 75450,19 грн. Решта
грошей не сплачено.

Таким чином, на цей час
заборгованість ТОВ „СКФ" перед ТОВ
„ЮГ-ПЛАСТ" становить 55154,84 грн. та штраф
у розмірі 20 % від суми, сплата якої
прострочена, що становить 11030,96 грн.

У зв`язку з наведеним, позивач
просить стягнути зазначену
заборгованість з поручителя ОСОБА_2

Рішенням Приморського районного
суду м.Одеси від 26 березня 2014 року позов
ТОВ „ЮГ-ПЛАСТ" задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Юг-Пласт"
суму у розмірі 66 185 (шістдесят шість
тисяч сто вісімдесят п'ять) гривень 80
копійок та судовий збір в розмірі 661
(шістсот шістдесят одна) гривня 86
копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся
до апеляційного суду Одеської області
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 26 березня 2014
року та ухвалити нове, яким відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі та постановити окрему
ухвалу відносно керівництва
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юг-Пласт",
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при ухвалення рішення норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено,
матеріалами справи підтверджується,
що:

- 13 вересня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Юг-Пласт"
та товариством з обмеженою
відповідальністю «СКФ» була укладена
угода № 1, п.1 якої сторони підтвердили,
що сума заборгованості за Договором
оренди № 22 від 22.10.2007 року, який
укладений між Сторонами, станом на
13.09.2011 року складає 355 605,03 гривень,
включаючи усі штрафні санкції за
Договором;

- 14 вересня 2011 року між фізичною особою -
ОСОБА_2 (Поручитель), товариством з
обмеженою відповідальністю «ЮГ-ПЛАСТ»
(Кредитор), Товариством з обмеженою
відповідальністю «СКФ» (Боржник) в
особі генерального директора ОСОБА_2,
укладений договір поруки, відповідно
до умов якого Поручитель зобов'язався
відповідати перед кредитором за
виконання Боржником усіх грошових
обов'язків передбачених угодою № 1 від
13.09.2011 року, укладеною між Кредитором та
Боржником. (п.1.1Договору);

- станом на 08 серпня 2013 року після
сплати суми заборгованості в розмірі 75
450,19 гривень борг ТОВ «СКФ» перед ТОВ
«ЮГ-ПЛАСТ» складає 55154,84 гривень (130605,03
грн. -75450,19 грн.) (а. с. 6) та з урахуванням
штрафу у розмірі 20 % від суми, сплата
якої прострочена, - 11030,96 грн., загальна
сума, що підлягає стягненню становить
66185 грн. 80 коп. (55154,84 + 11030,96).

Ухвалюючи рішення щодо задоволення
позову про стягнення заборгованості,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки позичальник істотно порушив
норми Закону та умови угоди № 1, не
виконавши взяті на себе зобов'язання
щодо повернення коштів, ці грошові
кошти підлягають стягненню, в порядку
ст.555 ЦК України та згідно п.6 Угоди № 1, з
поручителя. 23 грудня 2013 року
представник відповідача звертався до
суду з заявою про відкладення розгляду
справи для надання доказів щодо
погашення заборгованості, проте
зазначені документи до теперішнього
часу (26.032014 року) не надані суду.

Такий висновок суду відповідає
матеріалам справи і заснований на
законодавстві.

Як вбачається зі змісту укладеної
13.09.2011 року між ТОВ "Юг-Пласт" та ТОВ
«СКФ» угоди № 1 був встановлений
наступний порядок погашення
заборгованості: 225 000 грн. - в строк до
13.09.2011 року (п.2.1 Угоди ця сума була
сплачена в строк), решта суми - 130 605,03,
ТОВ „СКФ" повинно було сплатити в строк
до 13.09.2012 року (п. п. 2.2, 2.3 Угоди). Згідно
п.2.3 Угоди № 1, гарантом оплати ТОВ „СКФ"
в строк до 13.09.2012 року суми 130605,03 грн. є
фізична особа - ОСОБА_2. Для юридичного
оформлення реалізації цього пункту
угоди, , сторони і особисто ОСОБА_2
домовилися підписати в строк до 14.09.2011
року договір поруки.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За клопотанням представника
відповідача, суд першої інстанції
оголошував перерву у судовому
засідання для надання відповідачу
можливості представити докази про
оплату заборгованості позивачу.
Протягом трьох місяців після
оголошення перерви та постановлення
оскаржуваного рішення, доказів про
оплату заборгованості відповідачем
надано не було.

При таких обставинах, судова колегія
погоджується з рішенням суду першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
час ухвалення районним судом
оскаржуваного рішення заборгованість
була повністю погашена ТОВ «СКФ» 11.11.2013
року в межах виконавчого зведеного
провадження згідно виконавчого листа
2-а -8984/09/1570 в сумі 379700,94 грн., з яких 270277
грн. 90 коп. безпосередньо ТОВ
«Юг-Пласт» не можуть бути взятими до
уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

З представленого платіжного доручення
не вбачається, що дані кошти спрямовані
ТОВ «СКФ» на погашення заборгованості
ТОВ «Юг-Пласт» за угодою № 1 від 13.09.2011
року. Додання довідки ТОВ «СКФ» за
підписом гендиректора ОСОБА_2, який
одночасно виступає поручителем за
даною заборгованістю і є особою, в
інтересах якої подано апеляцію на
рішення суду, яким з нього стягнуто, як
з поручителя, заборгованість на
користь ТОВ «Юг-Пласт», сама по собі не
є належним доказом погашення
заборгованості перед позивачем.
Первинних документів про надходження
грошових коштів ТОВ «Юг-Пласт» від ТОВ
«СКФ» або від ОСОБА_2, як поручителя, до
апеляційної скарги не додано. Також не
надано акту звірки між ТОВ «Юг-Пласт»
та ТОВ «СКФ» з участю ОСОБА_2, з якого б
вбачалося погашення заборгованості
перед кредитором.

Разом з тим, в засіданні судової
колегії представником позивача надані
заперечення проти апеляційної скарги з
доданням копії рішення
господарського суду Одеської області
від 23.04.2012 року, залишеного без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 31.05.2012 року,
про стягнення з ТОВ СКФ на користь ТОВ
«Юг-Пласт» заборгованості за
договором оренди за № 170 від 30.12.2010 року
76676,10 грн. орендної плати., 3477,66 грн. пені,
7668,10 грн. штрафу, 176094 грн. неустойки та
6351,53 грн. судового збору, а всього на
загальну суму 20277,90 грн.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 23.07.2012 року касаційну
скаргу ТОВ «СКФ» на постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 31.05.2012 року повернуто боржнику,
а справу до господарського суду
Одеської області.

Як зазначається зі змісту апеляційної
скарги, ТОВ «СКФ» перерахувало ТОВ
«Юг-Пласт» 11.11.2013 року в межах зведеного
виконавчого провадження 270277,90 грн., що
також підтверджено з доданої до
апеляційної скарги довідки ТОВ «СКФ»
за підписом гендиректора ОСОБА_2

Тобто 270277,90 грн. сплачені ТОВ «СКФ» на
користь ТОВ «Юг-Пласт» в межах
відкритого виконавчого провадження є
сумою заборгованості за іншим
договором і не стосується предмету
позову у справі рішення по якій
переглядається в апеляційному порядку.

Доказування існування
заборгованості є обов`язком кредитора
(позивача), в той час, як доведення про
її відсутність покладається на
боржника (відповідача).

Як вже зазначалося, за клопотанням
представника відповідача, суд першої
інстанції оголошував перерву у
судовому засіданні для надання
відповідачу можливості представити
докази про оплату заборгованості
позивачу. Проте протягом трьох місяців
після оголошення перерви та
постановлення оскаржуваного рішення,
доказів про оплату заборгованості
відповідачем надано не було.

Не надано належних доказів про оплату
заборгованості до ухвалення
оскаржуваного рішення районного суду,
і суду апеляційної інстанції.

Інших належних доводів в апеляційній
скарзі не наведено.

В засіданні судової колегії ОСОБА_2
подав письмові пояснення, у яких
заперечував свій підпис у договорі
поруки та заявив, що під час розгляду
справи в суді першої інстанції його
представник ОСОБА_5 не узгоджував з
ними правову позицію, коли не
заперечував укладення договору поруки
ОСОБА_2 Така сама ситуація склалася з
представником ОСОБА_3, який готував
апеляційну скаргу та також не навів
доводів, що ОСОБА_2 не підписував
договір поруки.

Представник ТОВ «Юг-Пласт» в засіданні
судової колегії пояснив, що договір
поруки, укладення якого тепер стало
заперечуватися ОСОБА_2 підписаний ним
не лише, як поручителем фізичною
особою, але і як генеральним директором
ТОВ «СКФ» - безпосереднього боржника,
що ОСОБА_2 не заперечується, оскільки
він стверджує, що ТОВ «СКФ» повністю
розрахувалося з ТОВ «Юг-Пласт» і ніякої
заборгованості не існує.

Представником позивача надано копію
рішення

При таких обставинах, судова колегія
критично оцінює показання ОСОБА_2 щодо
не укладення ним договору поруки і
фальсифікації його підпису і вважає, що
така позиція вперше заявлена
відповідачем в суді апеляційної
інстанції, обумовлена намаганням
уникнути цивільної відповідальності
за невиконання зобов`язання
покладеного договором поруки.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, внаслідок чого
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

У
Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 26 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова