Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/5009/14
Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів:
Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

при секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та кредит» на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 12 вересня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» в особі Філії
«Запорізьке регіональне управління»
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3, про тлумачення умов
правочину,-

ВСТАНОВИЛА :

13 травня 2014 року ПАТ „Банк
„Фінанси та Кредит" в особі філії „ЗРУ"
ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит"
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4
про тлумачення умов договору.

У позовній заяві посилалось на
те, що 20 вересня 2007 року між ВАТ „Банк
„Фінанси та Кредит", правонаступником
якого є ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит",
та ОСОБА_3 був укладений договір про
відкриття кредитної лінії №9-44554-097К,
згідно з умовами якого остання
отримала кредитні кошти в сумі 36 800
доларів США на строк до 20 вересня 2022
року зі сплатою 14% річних.

20 вересня 2007 року у
забезпечення виконання зобов'язання за
кредитним договором між Банком та
ОСОБА_2 було укладено договорі поруки
№9-4554-097П.

В пункті 1.1 договору
поруки визначено, що поручитель
зобов'язується перед кредитором
відповідати у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов'язань за договором про відкриття
кредитної лінії №9-4554-097К від 20 вересня
2007 року, укладений між кредитором та
ОСОБА_3

На думку позивача в пункті 1.1
договору поруки встановлено строк,
відповідно до якого поручитель
зобов'язується відповідати перед
кредитором, а саме до 20 вересня 2022 року.

На підставі викладеного
позивач просив суд витлумачити пункт 1.1
договору поруки №9-4554-097П, укладеного 20
вересня 2007 року між ВАТ „Банк „Фінанси
та Кредит", правонаступником якого є
ПАТ Банк „Фінанси та Кредит", та ОСОБА_2,
в частині визначення дати дії поруки до
20 вересня 2022 року. Судові витрати
покласти на відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 12
вересня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ
«Банк «Фінанси та кредит» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам, допущені
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 12 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду Запорізької області
доповіь судді, вислухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у відповідності
до статті 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308
ЦПК України передбачено, що за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін, якщо визнає, що його
постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення зх. Одних
лите формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відсутні передбачені законом підстави
для тлумачення п. 1.1 договору поруки
№9-4554-097П від 20 вересня 2007 року у частині
визначення дати дії цього договору.

Вказаний висновок відповідає
фактичним обставинам справи,
узгоджується з нормами матеріального
права.

Згідно статті 213 ЦК України зміст
правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами). На вимогу однієї
або обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину. При тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів. Якщо буквальне значення слів
і понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Таким чином тлумачення змісту
правочину можливе за наявності спору,
тобто коли сторони мають різне
уявлення щодо свого волевиявлення або
волевиявлення іншої сторони. Метою
тлумачення правочину є з'ясування того,
що в ньому дійсно виражено, а не того, що
малося на увазі.

За замістом статті 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як а
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються пр. розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Судом встановлено, що 20 вересня 2007 року
між ПАТ КБ "Банк "Фінанси та Кредит" та
ОСОБА_5 був укладений договір про
відкриття кредитної лінії № 9-44554-097К, за
яким позичальник отримала кредит в
сумі 36 800 доларів США, за умови сплати 14,0
% річних, зі строком повернення до 20
вересня 2022 року.

На забезпечення виконання боржником
зобов'язань за договором про відкриття
кредитної лінії від 20 вересня 2007 року №
9-4554-097К, 20 вересня 2007 року між ПАТ КБ
"Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_2
укладено договір поруки № 9-4554-097П.

Згідно до п. 1.1 договору поруки
поручитель зобов'язувався перед
кредитором відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за договором про
відкриття кредитної лінії від 20
вересня 2007 року № 9-4554-097К, відповідно до
якого боржникові наданий кредит
строком до 20 вересня 2022 року. У пункті 6.2
договору поруки зазначено, що цей
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та діє до
повного виконання сторонами прийнятих
на себе зобов'язань.

Частиною 4 статті 559 ЦК України
передбачено, що порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
судам роз'яснено, що при вирішенні
таких спорів суд має враховувати, що
згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

У червні 2013 року ОСОБА_2 зверталася до
суду з позовом до ПАТ Банк „Фінанси та
Кредит" про визнання припиненим
договору поруки № 9-4554-097П від 20 вересня
2007 року, який був задоволений рішенням
апеляційного суду Запорізької області
від 14 травня 2014 року. При цьому в
рішенні зазначалося, що у пункті п.п.
4.1,4.2 договору поруки було передбачено
право банку вимагати дострокового
повернення кредиту, сплати процентів у
випадку невиконання боржником умов
договору.

Поручитель зобов'язаний не пізніше 2-х
банківських днів з моменту
повідомлення його кредитором
(письмового або телетрансмісійного)
про невиконання боржником прийнятих на
себе зобов'язань сплатити грошову суму,
яку вимагає кредитор, шляхом її
перерахування на рахунок кредитора
будь-яким способом, вказаним
кредитором.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 договору
поруки, порука припиняється із
припиненням зобов'язання, що
забезпечується нею. Порука також
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання зобов'язання за кредитним
договором не заявив вимоги до
поручителя. Порука припиняється з
інших підстав, передбачених чинним
законодавством України.

У рішенні апеляційного суду
Запорізької області від 14 травня 2014
року також зазначалося, що у зв'язку з
наявністю у позичальника простроченої
заборгованості, відповідно до вимог
частини 2 статті 1050 ЦК України та п. п.
3,1.,3.2.,4.1.,4.2 договору поруки № 9-4554-097П від
20 вересня 2007 рок, банк 16 березня 2009 року
направив ОСОБА_2 письмову вимогу про
дострокове повернення в повному обсязі
суми кредиту, процентів за
користування кредитом та суми
нарахованої пені протягом 3-х
банківських днів з моменту отримання
цієї вимоги. Вимогу поручителю вручено
21 березня 2009 року, що підтверджується
поштовим повідомлення. У такий спосіб
банк змінив строк погашення кредиту та
визнав строк виконання зобов'язання
таким, що настав і зобов'язаний був
пред'явити вимогу протягом наступних
шести місяців від дня встановлення
нового строку повернення кредиту. До
Ленінського районного суду міста
Запоріжжя з позовом до поручителя банк
звернувся тільки 07 червня 2010 року,
тобто після встановленого законом та
п.п.5.1,5.2 договору поруки № 9-4554-097П
шестимісячного строку для звернення
кредитора до поручителя з вимогою про
повернення кредиту. Отже, відповідно до
частини 4 статті 559 ЦК України порука
припинилась ( а. с. 32-36 ).

Суд першої інстанції повно, всебічно
перевірив надані докази і, з
урахуванням фактичних обставин справи
та положень частини 3 статті 61 ЦПК
України, дійшов правильного висновку,
що позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» про тлумачення пункту 1.1
договору поруки № 9-4554-097П від 20 вересня
2007 року задоволенню не підлягають.

Підстав для скасування вказаного
рішення колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що справа вирішена
неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: