справа № 278/3184/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2014
року

м. Житомир

Житомирський районний суд
Житомирської області в складі
головуючого судді Грубіяна Є.О.,
секретаря Максименко М.С., розглянув
цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Оліївської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області, Житомирської
районної державної адміністрації
Житомирської області про визнання
недійсними розпоряджень, рішень, актів,
договорів, визнання права власності та
прав забудовника, третя особа на
стороні позивача без самостійних вимог
прокуратура Житомирського району
Житомирської області та зустрічний
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні власністю,
виселення, треті особи на стороні
позивача без самостійних вимог ОСОБА_3
та ОСОБА_2, третя особа на стороні
відповідача служба у справах дітей
Житомирської районної державної
адміністрації Житомирської області, --

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась із позовом,
який в ході усього розгляду справи
чисельними заявами уточнювала,
змінювала та доповнювала. За наслідком,
судовому розгляду, підлягала заява
ОСОБА_1 від 13 жовтня 2014 року (а.с.1 т.3).
Даним позовом було заявлено
чотирнадцять вимог наступного змісту:

1.Визнати недійним розпорядження
голови Житомирської районної
державної адміністрації від 24.02.2004 року
№ 64 з додатком в частині передачі
безоплатно земельної ділянки № 7
площею 0,10 га на території Оліївської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області ОСОБА_2;

2.Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
для ведення особистого селянського
господарства серії "ЯА № 892977",
кадастровий номер :08:001:0139,
виданий на ім'я ОСОБА_2;

3.Визнати недійсним рішення сьомої
сесії 5-го скликання Оліївської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області від 9.02.2007 року
"Про затвердження проекту землеустрою
щодо зміни цільового призначення
земельної ділянки ОСОБА_2Й.";

4.Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії "ЯГ № 297930" для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
знаходиться в с. Оліївка Житомирського
району Житомирської області, площею 0,10
га, кадастровий номер :08:001:0139;

5.Визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки площею 0,10 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована за
адресою: с. Оліївка Житомирського
району Житомирської області, житловий
масив "Крошенський", будинок № 7,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 14
вересня 2007 року;

6.Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії "ЯГ № 799493" площею 0,1000 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, виданий на ім’я
ОСОБА_3, яка розташована в с. Оліївка
Житомирського району Житомирської
області, житловий масив "Крошенський",
будинок № 7, кадастровий номер
:08:001:0139;

7.Визнати незаконним розпорядження
голови Житомирської районної
державної адміністрації від 25.12.2008 року
№ 1504 в частині затвердження актів
державної приймальної комісії про
введення в експлуатацію житлового
будинку ОСОБА_3 за адресою: с. Оліївка
Житомирського району Житомирської
області, житловий масив "Крошенський",
будинок № 7;

8.Визнати незаконним рішення
виконавчого комітету Оліївської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області від 30.01.2009 року в
частині погодження на передачу у
приватну власність житлового будинку
№ 7 за адресою: с. Оліївка Житомирського
району Житомирської області, житловий
масив "Крошенський";

9.Визнати недійсним свідоцтво про право
власності серії "САВ 060858" на право
власності на житловий будинок № 7
розташований за адресою: с. Оліївка
Житомирського району Житомирської
області, житловий масив "Крошенський";

10.Визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки площею 0,1000 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка знаходиться за
адресою с. Оліївка Житомирського
району Житомирської області,
укладеного 15.04.2013 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, та скасувати державну
реєстрацію прав на нерухоме майно;

11.Визнати недійсним договір дарування
житлового будинку № 7, який знаходиться
за адресою: с. Оліївка Житомирського
району Житомирської області, житловий
масив "Крошенський", укладеного 15.04.2013
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та скасувати
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно;

12.Визнати за ОСОБА_1 право власності на
всі будівельні матеріали використані
на будівництві в житловому будинку № 7,
що розташований за адресою: с. Оліївка
Житомирського району Житомирської
області, житловий масив "Крошенський";

13.Визнати за ОСОБА_1 право забудовника
житлового будинку № 7, що розташований
за адресою: с. Оліївка Житомирського
району Житомирської області, житловий
масив "Крошенський";

14.Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок № 7, що розташований
за адресою: с. Оліївка Житомирського
району Житомирської області, житловий
масив "Крошенський".

В обґрунтування заявленого позову
позивач та її представник пояснювали
суду наступне. За час шлюбу позивач із
чоловіком та відповідачем у справі
ОСОБА_2 збудували спірний будинок на
земельній ділянці. Дані об’єкти
нерухомості, на переконання позивача, є
спільним сумісним майном, набутим за
час шлюбу, тому чоловік позивача, за
відсутності правових підстав, продав
його ОСОБА_4 За таких обставин, та
враховуючи надані суду докази, просила
суд задовольнити заявлені вимоги.

ОСОБА_4 звернувся із власним позовом до
ОСОБА_1, яким просив суд ухвалити
рішення про усунення перешкод в
користуванні його власністю – спірним
будинком, шляхом виселення з нього
даного відповідача разом із
малолітніми дітьми. Заявлені вимоги
обґрунтовував наступним. Придбав
спірний будинок у ОСОБА_3 на законних
підставах. Договір був зареєстрований
у нотаріуса. Однак, потрапити до
будинку не може через те, що в даному
будинку, без реєстрації проживає
ОСОБА_1 з трьома дітьми, яка своїми
діями не дає можливості йому, як
власнику, користуватись належним
майном.

ОСОБА_2, який діє від себе та від імені
ОСОБА_3, позов ОСОБА_1, не визнав, а позов
ОСОБА_4 підтримав і в обґрунтування
такої позиції повідомив суду наступне.
Дійсно став власником земельної
ділянки на якій в подальшому був
збудований будинок. Однак, отримав у
власність земельну ділянку в порядку
безкоштовної приватизації.

Таке майно не може вважатись спільним
сумісним, на переконання даного
відповідача. Будинок, в свою чергу, був
збудований матір'ю даного відповідача
і за кошти останньої, що також свідчить
про відсутність підстав вважати і таке
майно спільним сумісним. ОСОБА_2, в
судовому засіданні не заперечував факт
придбання ОСОБА_1, за гроші родини,
меблів та здійснення деякого
оздоблення будинку.

Представник сільської ради, в судовому
засіданні, вимог не визнав та повідомив
суду, що всі оспорювані ОСОБА_1 рішення
були прийняті на підставі та в порядку
чинного, на час їх винесення,
законодавства. Аналогічну позицію, в
судовому засіданні, зайняла і
представник Житомирської районної
державної адміністрації.

Представник служби у справах дітей
Житомирської районної державної
адміністрації позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1
не визнав та просив слухання справи
проводити у відсутність представника
(а.с.167 т.1).

Заслухав пояснення учасників розгляду,
проаналізував матеріали справи на
підставі доказів поданих сторонами,
заслухав показання свідків, допитаних
за клопотанням обох сторін, суд
встановив наступні фактичні обставини
справи.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 22 липня 1998
року без зміни прізвищ (а.с.10 т.1). По день
розгляду справи шлюб не розірвано і
даний факт не оспорювався сторонами.
Від шлюбу подружжя має троє дітей:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-13).

Спірний житловий будинок був введений
в експлуатацію 25 грудня 2008 року і
належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право власності виданого 30 січня 2009
року виконавчим комітетом Оліївської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області (а.с.14 т.1).

Рішенням виконавчого комітету
Оліївської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області № 39 від 19 квітня 2001 року
Блатієвському (так записано в рішенні)
ОСОБА_8 було надано із земель запасу в
тимчасове користування на 1 рік
земельну ділянку для ведення
городництва із укладенням договору на
право тимчасового користування площею,
0,10 га. Рішенням тієї ж ради від 6
листопада 2003 року Блажневському (так
записано в рішенні) ОСОБА_8 було
передано у приватну власність земельну
ділянку № 7 площею 0,10 га (а.с.67 т.1).

Розпорядженням голови Житомирської
районної державної адміністрації (далі
скорочено голови ЖРДА) № 64 від 24 лютого
2004 року було безоплатно передано у
власність, в тому числі ОСОБА_2,
земельну ділянку № 7 площею 0,10 га для
ведення особистого селянського
господарства на території Оліївської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області (а.с.64 т.1).

Рішенням Оліївської сільської ради від
25 жовтня 2006 року було надано дозвіл
ОСОБА_2 на розробку проекту відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель (а.с.77 т.1).

Рішенням Оліївської сільської ради від
9 лютого 2007 року було затверджено
проект землеустрою щодо зміни
цільового призначення земельної
ділянки ОСОБА_2 площею 0,10 га з ведення
особистого селянського господарства
на будівництво житлового будинку
господарських будівель і споруд в
межах с. Оліївка, за агроколеджом,
ділянка № 7 (а.с.78 т.1).

14 вересня 2007 року ОСОБА_2 подарував
ОСОБА_3 земельну ділянку №7 площею 0,10
га, що в с. Оліївка з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд (а.с.143
т.1).

Позивач ОСОБА_1 та її представник не
змогли надати суду докази, які б
підтверджували наявність забудов на
час дарування даної земельної ділянки
(абзац третій пункту 4 договору
дарування) і тим самим підтвердити
обґрунтованість власних тверджень про
нікчемність даного правочину.

Рішенням виконавчого комітету
Оліївської сільської ради від 18 жовтня
2007 року було надано дозвіл ОСОБА_3 на
будівництво індивідуального житлового
будинку і господарських будівель на
земельній ділянці площею 0,10 га, що в с.
Оліївка район "Крошенський", вулиця
Народицька, ділянка № 7 (а.с.186 т.1).

Акт виносу в натурі осей будівель і
споруд забудовника ОСОБА_3 був
здійснений 7 листопада 2007 року (а.с.188
т.1).

Рішенням виконавчого комітету
Оліївської сільської ради № 128 від 24
грудня 2008 року було присвоєно адресу, в
тому числі, житловому будинку ОСОБА_3,
як село Оліївка, житловий масив
"Крошенський", будинок № 7 (а.с.137 т.1).

Розпорядженням голови ЖРДА № 1504 від 25
грудня 2008 року було затверджено
поданий акт, в тому числі ОСОБА_3, про
прийняття в експлуатацію
індивідуального житлового будинку
останньої, що в с. Оліївка, житловий
масив "Крошенський", будинок № 7 (а.с.65
т.2).

15 квітня 2013 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_4
спірний житловий будинок та земельну
ділянку під ним (а.с.40-49 т.1; а.с.80-83 т.1;
а.с.4-78 т.2).

ОСОБА_4 звертався в правоохоронні
органи з приводу незаконного
проникнення в спірний житловий будинок
і з даного приводу було внесено
відомості в ЄРДР, а в подальшому
провадження у справі було закрито
(а.с.96-101 т.2).

ОСОБА_1 приймала участь у меблюванні
спірного будинку та оздоблюванні
деяких житлових приміщень. Даний факт
був визнаний сторонами та не
спростовувався. Крім цього, дані
обстави підтверджуються і наданими
суду письмовими доказами (а.с.102-127 т.2;
а.с.175-194 т.2; а.с.201-204 т.2; а.с.208-244 т.2;).

Надані докази, на переконання суду,
підтверджують факт придбання ОСОБА_3,
будівельних матеріалів, таких як : 5
серпня 2008 року 1250 штук цегли (а.с.18,27 т.4),
20 серпня 2008 року 500 штук цегли (а.с.21,24
т.3); 2 липня 2008 року 5 000 штук цегли
(а.с.28,29,61,62 т.3); залізобетонних виробів 1
грудня 2007 року (а.с.30 т.3); плити
перекриття - 30 листопада 2007 року, 25,28
лютого 2008 року (а.с.31,34,44,50 т.3); 23 жовтня
2007 року, 30 листопада 2007 року, 13 грудня 2007
року, товарного бетону (а.с.20,35,38,40,47,49 ,60
т.3); 18, 29 грудня 2008 року матеріалів для
електромережі (а.с.19,22,51,52,53,55,56 т.3), 17
січня 2008 року щебінь (а.с.23,59 т.3),
матеріали для опалення 26 листопада 2008
року (а.с.58 т.3).

Сторони не заперечували, що на
фотознімках, доданих позивачем,
зображено спірний будинок (а.с.195-199 т.2).

Допитані судом свідки дали наступні
показання.

Свідок ОСОБА_9, який є батьком ОСОБА_1,
повідомив наступне. В свій час працював
в ЖРДА і в 2006 році пішов на пенсію. Був
ініціатором отримання спірної
земельної ділянки. В подальшому, давав
кошти на будівництво спірного будинку,
однак на зведення будівлі йшли і кошти
родини дочки та зятя. В подальшому
дізнався, що будинок проданий зятем, а
дочка не може в нього потрапити. Під час
будівництва не цікавився на кого
оформлений будинок і коли він вводився
в експлуатацію.

Свідок ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дали
показання які схожі між собою і
наступного змісту. Будинок будували
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для себе і вперше
бачили і дізнались про будинок в той
час коли ОСОБА_1 була вагітна дівчатами.
Джерело фінансування будівництва
свідкам точно не відомо.

Правовідносини між сторонами
врегульовані наступними положеннями
норм матеріального права.

Особистою приватною власністю
чоловіка є, серед іншого, земельна
ділянка, набута ним за час шлюбу
внаслідок приватизації земельної
ділянки, що перебувала у його
користуванні, або одержана внаслідок
приватизації земельних ділянок
державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, або одержана із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених Земельним
кодексом України (п. 5 ч. 1 ст. 57 СК
України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу) (ч. 1 ст. 60 СК України).

Право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації (частини 1
– 2 ст. 331 ЦК України, чинних на час
введення будинку в експлуатацію та
отримання свідоцтва про право
власності на будинок).

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. (ст. 10
ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК
України). Кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства (ст. 15 ЦК
України).

Проаналізував надані сторонами докази
у їх сукупності, норми матеріального
права та роз'яснення викладені у п. 18-1
ПП ВСУ № 7 від 16 квітня 2007 року разом із
змінами та доповненнями відповідно до
ПП ВСУ № 2 від 19 березня 2010 року, якими
витлумачені дані правовідносини, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову ОСОБА_1
та наявність підстав для задоволення
позову ОСОБА_4, виходячи з наступного.

Доказів, які б підтверджували
протиправність отримання у власність
земельної ділянки ОСОБА_2, переходу
прав власності на ОСОБА_3, як і
отримання у власність будинку, суду не
надано, їх переконливість перед судом
не доведена та мало того, направленими
позовами, за усіма редакціями (а.с.6-8 т.1;
а.с.36-39 т.1; а.с.169-172 т.2; а.с.1 т.3), навіть не
обґрунтовано ні позивачем ні її
представником адвокатом ОСОБА_13 в чому
саме полягало порушення норм
матеріального закону при вчиненні
оспорюваних і зазначених дій з
посиланням на конкретну кодифікацію.

Відсутність в матеріалах справи
договору оренди земельної ділянки, що
декларувався рішенням Оліївської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області № 39 від 19 квітня
2001 року, не дають підстав вважати про
порушення вимог закону, чинних у свій
час і вимагали б задовольнити вимоги
ОСОБА_1, адже процесуальним законом
визначено, що тягар доказування
заявлених вимог покладається на його
автора і суд лише сприяє в реалізації
таких прав. Не надання даного договору
суду позивачем, як і відсутність
беззаперечних даних про те, що такий
правочин не укладався, не дають
достатніх підстав вважати про такі
порушення вимог закону взагалі, та в
тому числі які б давали підстави
задовольняти вимоги у цій частині.

Разом з тим, суд, проаналізував
встановлені фактичні обставини справи
та норми матеріального права, чинного
на час виникнення спірних
правовідносин, і приходить до висновку,
що при отриманні земельної ділянки у
власність ОСОБА_2, та переходу прав
власності на ОСОБА_3, щодо спірної
земельної ділянки, порушень допущено
не було і такі дії визнавати недійсними
підстав не має (вимоги 1 – 11). Посилання
представника ОСОБА_1 на ту обставину, що
під час дарування земельної ділянки на
ній було розпочато будівництво не
доведено документально. Крім цього, на
запитання головуючого адвокат ОСОБА_13
дала відповідь, що документів
підтверджуючих такий факт не має.

Одночасно, клопотання представника
ОСОБА_4 про застосування наслідків
пропуску строку позовної давності для
звернення до суду із даними вимогами не
підлягає до задоволення адже позов є
безпідставним.

Посилання позивача на ту обставину, що
зазначене майно, належність якого
оспорюється, було отримано у власність
під час шлюбу і є спільним сумісним,
спростовується зазначеним в даному
рішенні доказами та нормами
матеріального права. Разом з тим, вимог
про визнання спірного майна спільним
сумісним, суду не заявлялось взагалі.
Визнавати право власності за ОСОБА_1 на
будівельні матеріали використані на
будівництві спільного будинку, з
визнанням за нею прав забудовника і
взагалі прав власності на весь будинок
(вимоги під пунктами 11 – 14) є надуманим
і таким, що не відповідають правовим
підставам заявленого позову,
враховуючи характер порушеного даним
позивачем спору.

Суд вважає, пояснення та позицію ОСОБА_2
та ОСОБА_3, ґрунтовними та такими, що
підтверджується встановленим, щодо
того, що саме за кошти останньої
здійснювалось будівництво спірного
житлового будинку, та, відповідно
голослівними пояснення та позицію
ОСОБА_1, що саме за кошти її батька
ОСОБА_9 та родини здійснювалось
будівництво. До такого висновку суд
прийшов на підставі наступного.

Правовстановлюючі документи на
земельну ділянку, дозволи на початок
будівельних робіт та інші пов’язані з
ним документи, надані ОСОБА_2, в тому
числі про витрати на будівництво
фундаментів, стін та даху,
підтверджують його зведення та
фінансування за кошти ОСОБА_3 Одночасно
документів про витрати на таке
будівництво ОСОБА_9 надано не було. Не
змогли пояснити і відсутність таких
документів в судовому засіданні ані
позивач, ані її представник за
первісним позовом. Так само, логічно та
послідовно, а також підтверджується
відповідними і вищезазначеними
письмовими доказами пояснення і
позиція ОСОБА_2 про участь ОСОБА_1 у
витратах лише на меблювання та деяке
оздоблення будинку, тобто після
створення майна (введення його в
експлуатацію та проведення реєстрація
власності).

Враховуючи такі та встановлені
фактичні обставини справи за
дослідженими доказами, а також
приймаючи до уваги визначену
законодавством необхідність 80%
готовності будинку для здачі його в
експлуатацію суд і зробив висновок про
те, що будинок був збудований за кошти
ОСОБА_3 і мав належати саме їй на час
його приймання комісією. Відповідно,
факт належності будинку ОСОБА_1, або
родині ОСОБА_3 та ОСОБА_1 – сумнівний, та
такий, що не підтверджується
дослідженими доказами і не може бути
прийнятий судом до уваги при прийнятті
даного рішення.

Суд не приймає показання свідків до
уваги і не враховує при ухваленні
рішення в частині повідомленого про те,
хто саме будував будинок, з наступних
підстав. Джерело отримання
фінансування на будівництво свідки
точно не зазначали (крім ОСОБА_9К.), як і
не знали хто саме в дійсності є
забудовником. Надані письмові докази
про понесені витрати на будівництво
ОСОБА_3, які співпадають із датами
проведених будівельних робіт, від його
початку до введення в експлуатацію, на
переконання суду, беззаперечно
підтверджують саме її відношення до
створення даного об’єкту нерухомості.
Суд вважає, що показання свідків про
побачене, за відсутності дійсних
відомостей про забудовника та про
джерело отримуваних коштів, не є
об’єктивною інформацією належності
майна.

Судом встановлено, що будинок
завершений будівництвом і введений в
експлуатацію 25 грудня 2008 року. Всі
свідки, окрім ОСОБА_9, повідомили, що
дізнались про будівництво будинку під
час вагітності дівчатами ОСОБА_1 За
таких обставин, дані свідки дізнались
про даний факт на завершальній стадії
будівництва, безпосередньо перед
введенням його в експлуатацію. Останнє,
на переконання суду, вкотре
підтверджує ґрунтовність наголошеної
позиції ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В свою чергу показання свідка ОСОБА_9
про особисто його участь у
фінансуванні будинку і прийняття ним
безпосередньої участі у проектуванні
будівлі, на переконання суду, не
підтверджується іншими і зазначеними
доказами та не може бути покладена в
основу даного рішення, адже
співставляючи показання свідка ОСОБА_9,
який зацікавлений у вирішенні даного
спору на користь дочки, із зазначеними
письмовими доказами, які спростовують
його твердження, суд бере за основу
письмові докази.

Не приймається судом до уваги і не
враховується при прийнятті рішення
розписка про отримання в борг 2 березня
2007 року ОСОБА_9 грошей в сумі 30 тисяч
доларів США (а.с.205 т.2). Такий висновок
суд зробив на підставі наступного. На
час отримання зазначених грошей в борг,
як повідомили і не спростовували
сторони у справі, в родині ОСОБА_3 і
Нестерук були добрі стосунки. ОСОБА_9
повідомив, що в процес будівництва він
не втручався, а дав лише гроші. Усім
процесом будування, з його показань,
займався ОСОБА_2 і ОСОБА_1 В розписці
зазначено, що у випадку
непередбачуваних обставин, гроші
позикодавцю буде віддавати дочка
(дослівно). Такими і непередбачуваними
обставинами, як повідомив ОСОБА_9
власними показаннями, могла бути
хвороба або не платоспроможність
останнього. Аналізуючи викладене, слід
дійти висновку, що за наявності
доброзичливих стосунків між тестем і
зятем, на час отримання грошей в борг,
та переслідуючи мету, як зазначив даний
свідок, допомогти будувати власне
помешкання, тягар повернення коштів, з
незазначених суду обставин,
покладається лише на дочку без
залучення зятя, якому, власне та в свою
чергу, і віддавались кошти. Крім цього,
розписка з'являється у справі через 1
рік і три місяці тривалого її слухання,
в тому числі різним складом суду. Проте,
предмет спору був відомий із самого
початку. Законом визначено стислий
строк подачі доказів у справі – лише до
початку слухання справи по суті.
Системний аналіз зазначених фактичних
обставин справи у сукупності з іншими
дослідженими судом доказами, дає
підстави вважати про сумнівність
даного доказу, що також вимагає не
приймати його до уваги при прийнятті
даного рішення.

Лист особистого характеру (а.с.207 т.2) про
надання фундаментних блоків ОСОБА_2 в
2007 році, за відсутності підтверджуючих
фінансових документів та без показань
свідка, який є автором листа, суд не
сприймає як доказ.

Позов ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні зазначеними об’єктами
нерухомості підлягає до задоволення
адже в судовому засіданні було
встановлено, що останній є законним
власником будинку, а проживання в
будинку ОСОБА_1, як виходить із суті
пред’явленого позову та наданих
доказів, заважає йому користуватись
власністю.

Враховуючи, що заявлені вимоги ОСОБА_4
підлягають до повного задоволення,
понесені ним судові витрати підлягають
до стягнення з відповідача ОСОБА_1 в
розмірі 229,40 гривень (а.с.87 т.1) на
підставі положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 57, 60 СК, ч.ч. 1, 2 ст. 331, ст. ст. 10,15, 60
ст. ст. 212 - 215 ЦПК України, суд, --

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди
ОСОБА_4 у користуванні будинком № 7
житлового масиву "Крошенський" в с.
Оліївка Житомирського району
Житомирської області шляхом виселення
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із
зазначеного житлового будинку.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
судові витрати за розгляд даної справи
в розмірі 229,40 гривень.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення строку на апеляційне
оскарження. Рішення може бути
оскаржено шляхом подання апеляційної
скарги до апеляційного суду
Житомирської області через
Житомирський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Є.О. Грубіян