Провадження № 2/752/507/14
08.12.2014 року Голосіївський районний суд
міста Києва в складі головуючого судді
Фролова М.О., за участі секретаря
Титоренка А.М. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
введені в експлуатацію прибудови,-
у липні 2013р. ОСОБА_1 (надалі - позивач)
звернувся в Голосіївський районний суд
міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (надалі
- відповідач), треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про визнання права власності на
введені в експлуатацію прибудови.
Позивач зазначив, що в період з 1965 року
по 1966 рік він разом із батьком ОСОБА_5 та
матір'ю ОСОБА_6 спільною працею та за
спільні кошти здійснили самовільне
будівництво за адресою будинку
АДРЕСА_1, а саме: прибудову літ «а»
(коридор 2-1, кухня 2-2), прибудову літ «А1»
(житлова кімната 2-3), позначених згідно
технічного паспорту на будинок № 4 від
22.05.2013р. При цьому в 1968р. за адресою
будинку № 4 ОСОБА_5 самовільно розпочав
будівництво прибудови «а1» (кухня 1-2) у
спорудженні якої позивач прийняв
участь. Крім того позивач зазначив, що в
1972р. він надав грошові кошти ОСОБА_5, за
рахунок яких останній перебудував дах
прибудови «А1». (а.с. 57). Таким чином за
адресою будинку № 4 було самовільно
збудовано за участю позивача прибудови
літ «а», літ. «А1», літ. «а1», які не було
введено в експлуатацію та
зареєстровано у встановленому законом
порядку. В свою чергу, мати позивача
ОСОБА_6 померла у 1968р., а батько позивача
ОСОБА_6 помер у 1987р. При цьому на день
смерті ОСОБА_6 заповідав весь будинок №
4 своїм онукам ОСОБА_3, ОСОБА_4 Проте
рішенням Московського районного суду
м. Києва від 29.12.1987р. по справі № 2-2670/5
було визнано частково недійсним
заповіт померлого ОСОБА_6 та визнано за
позивачем право власності на 1/6 частину
будинку № 4, як успадковану останнім
від померлої матері ОСОБА_6 Разом з цим
позивач пояснив, що оскільки
самовільні прибудови літ «а», літ. «А1»,
літ. «а1» не було введено в експлуатацію
та зареєстровано, то щодо них не
виникло право власності спадкодавця
ОСОБА_5 та вони не були охоплені його
заповітом, в наслідок чого наведені
прибудови не було успадковано за
заповітом ОСОБА_3, ОСОБА_4 Разом з цим
позивач зазначив, що 22.05.2013р. він ввів до
експлуатації приміщенняза № 1-2
(прибудова літ. «а1), № 2-1, 2-2 (прибудова
літ. «а»), № 2-3 (прибудова літ. «А1»)
згідно технічного паспорту на будинок
№ 4 від 22.05.2013р. При цьому позивач
пояснив, що він має право власності на
зазначені вище приміщення, оскільки
вони були побудовані за його трудової
участі як члена сім'ї. У зв'язку із
наведеним позивач надав розрахунок
щодо його частки у прибудовах літери
«а», «А1», «а1», яка складає 17,6 кв.м.
житлової площі та 13,1 кв.м. підсобних
приміщень (а.с. 165,166). Крім того позивач
зазначив, що він звернувся із позовом
до відповідача ОСОБА_2 про визнання
права власності, оскільки остання
вважає, що спірні приміщення належать
її дітям ОСОБА_3, ОСОБА_4 згідно
вищевказаного заповіту ОСОБА_5 (а.с. 58).
На підставі викладеного позивач
змінивши позовні вимоги просив суд:
визнати за позивачем право власності
на 17,6 кв.м. житлової площі та 13,1 кв.м.
підсобних приміщень житлового будинку
№ 4 по Острівна в м. Києві та виділити їх
в натурі (а.с. 166).

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав та просив задовольнити
позовні вимоги повністю.

Відповідач у судовому засіданні та
наданих письмових пояснення проти
позову заперечила та просила відмовити
у задоволені позовних вимог повністю,
оскільки: у 1965-1966 році позивач не
приймав участі в будівництві прибудов
літ «а», літ. «А1», літ. «а1» за адресою
будинку № 4; позивач не передавав кошти
ОСОБА_5 на зміну даху прибудови літ.
«А1»; рішенням Московського районного
суду міста Києві від 29.12.1987р. по справі
№ 2-2670/5 і рішенням Голосіївського
районного суду міста Києва від 01.02.2010р.
по справі № 2-613/10 встановлено, що
будинок № 4 було побудоване подружжям
ОСОБА_5. і ОСОБА_6, що виключає участь
позивача у будівництві наведеного
будинку;перед смертю ОСОБА_5 заповідав
будинок № 4 спадкоємцям ОСОБА_3, ОСОБА_4,
а тому в разі прийняття в експлуатацію
збудованих самовільно ОСОБА_5
приміщень їх повинні спадкувати
ОСОБА_3, ОСОБА_4; позивач пропустив 6
місячний строк на прийняття у спадщину
частини спірних приміщень після
ОСОБА_6; позивач безпідставно
посилається на технічний паспорт на
будинок № 4 від 22.05.2013р. як на
підтвердження введення в експлуатацію
об'єктів самочинного будівництва;
позивач просить фактично збільшити
його 1/6 частку і виділити із будинку № 4
(літ. «А»), який на 5/6 належить третім
особам ОСОБА_3, ОСОБА_4, без залучення
останніх відповідачами по справі;
позивачем безпідставно визначено в
якості відповідача ОСОБА_2, яка не має
зареєстрованого права власності на
спірне майно.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому
засіданні проти позову заперечив та
просив відмовити у задоволені позовних
вимог.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому
засіданні проти позову заперечила та
просила відмовити у задоволені
позовних вимог.

Врахувавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини, на які вони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов до висновків про необхідність
відмовити у задоволені позову
повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення
Виконкому Московської ради депутатів
трудящих м. Києва від 30.07.1962р. (а.с. 68) та
дублікату Свідоцтва про право
приватної власності на домоволодіння
від 01.08.1962р. (а.с. 95), домоволодіння
АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_5.

Вбачається згідно листа Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності не об'єкти нерухомого майна
від 04.10.2013р. за № 21586 (а.с. 67) і Технічного
паспорту на одноквартирний (садибний)
житловий будинок (інвентаризаційна
справа 17138) від 22.05.2013р. (а.с. 173-177), із
відповідними виправленнями, що за
адресою домоволодіння АДРЕСА_1 було
здійснено: прибудови літ. «а» і літ.
«А1» у 1965р. та прибудову літ. «а1» у 1968р.

При цьому згідно Технічного паспорту
на одноквартирний (садибний) житловий
будинок (інвентаризаційна справа 17138)
від 22.05.2013р. прибудова літ. «а»
складається із коридору 2-1, кухні 2-2,
прибудова літ. «А1»складається із
житлової кімнати 2-3, прибудова літ. «а1»
складається із кухні1-2.

Разом з рішенням Московського
районного суду м. Києва від 29.12.1987р. по
справі № 2-2670/5 (а.с. 6-7), а також рішенням
Голосіївського районного суду міста
Києва від 21.02.2010р. по справі № 2-613/10 (а.с.
32-36), яке залишено в силі ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від
06.05.2010р. (а.с. 37-39), встановлено, що
будинок № 4 по вул. вул. Острівна у м.
Києві було збудовано подружжям ОСОБА_7,
що померла в 1968 році та ОСОБА_5, померлим
у 1987р.

При цьому суд зазначає, що згідно
вищенаведених рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 21.02.2010р.
по справі № 2-613/10 і ухвали Апеляційного
суду міста Києва від 06.05.2010р. по справі
№ 2-613/10, а також ухвали Голосіївського
районного суду міста Києва від 22.04.2009р.
по справі № 2-670/09 (а.с. 40), позивач у
зазначених справах ОСОБА_1 визнав, що
спірні прибудови 2-1,2-2 (лат. «а»), 2-3 (літ.
«А1»), 1-2 (прибудова літ. «а1), збудовано
за життя його батьками ОСОБА_6 і ОСОБА_5,
у зв'язку із чим просив визнати право
власності на зазначені прибудови у
порядку спадкування після смерті
батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того суд зазначає, що позивач не
надав докази на підтвердження своєї
трудової участі, її обсягу і тривалості
у споруджені спірних прибудов літ. «а»
(коридор 2-1, кухня 2-2), літ. «А1» (житлова
кімната 2-3) і літ. «а1» (кухня 1-2), а також
у справі відсутні докази щодо
отримання ОСОБА_6 від позивача коштів,
їх суму із призначенням для перекриття
даху прибудови «А1», та їх фактичного
передання позивачем останньому.

Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України
унормовано, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі зазначеного суд приходить
до висновку, що будинок № 4 по вул. вул.
Острівна у м. Києві разом із
прибудовами літ. «а» (коридор 2-1, кухня
2-2), літ. «А1» (житлова кімната 2-3) і літ.
«а1» (кухня 1-2) збудовано за життя
подружжям ОСОБА_6 і ОСОБА_5, за
відсутності доведеної трудової участі
і грошових витрат позивача ОСОБА_1

Крім того суд зазначає, що позивач
просить, враховуючи його право на
спірні прибудови, визнати за ним право
власності на 17,6 кв.м. житлової площі та
13,1 кв.м. підсобних приміщень від усього
житлового будинку № 4 по Острівна в м.
Києві та виділити їх в натурі (а.с. 166).

Разом з цим згідно Технічного паспорту
на одноквартирний (садибний) житловий
будинок (інвентаризаційна справа 17138)
від 22.05.2013р. будинок № 4 включає житлову
будівлю за літ. «А» побудовану в 1950р., на
яку ОСОБА_5 за життя було отримано
Свідоцтва про право приватної
власності на домоволодіння від 01.08.1962р.
(а.с. 95).

Вбачається, що після смерті ОСОБА_5 5/6
частини будинку № 4 (із житловою
будівлею літ. «А») було прийнято у
спадщину ОСОБА_3, ОСОБА_4 згідно
Свідоцтва про право власності на
спадщину за заповітом від 11.10.1990р. (а.с.
98), що встановлено рішенням
Московського районного суду м. Києва
від 29.12.1987р. по справі № 2-2670/5, а також
рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 21.02.2010р. по справі
№ 2-613/10.

При цьому за ОСОБА_3, ОСОБА_4
зареєстровано право власності на 5/6
частини будинку № 4 (із житловою
будівлею літ. «А») згідно
Реєстраційного посвідчення від
07.04.2004р., запис в реєстраційній книзі №
89-161.

Таким чином, позивачем фактично
заявлено вимоги стосовно належного
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 будинку № 4у розмірі 5/6
частини.

При цьому в матеріалах справи відсутні
докази щодо наявності у відповідача
ОСОБА_2 права власності або інших
майнових прав на будинок № 4 із
спірними прибудовами літ. «а» (коридор
2-1, кухня 2-2), літ. «А1» (житлова кімната
2-3) і літ. «а1» (кухня 1-2).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд
за клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Судом було роз'яснено позивачу його
права, зокрема процесуальне право
змінити первісного відповідача на
належного відповідача по справі, а
також залучити в якості
співвідповідачів інших осіб.

Однак позивач не скористався своїм
процесуальним правом та не заявив
клопотання про заміну неналежного
відповідача ОСОБА_2, а також не заявив
клопотання про залучення в якості
співвідповідачів по справі ОСОБА_3 і
ОСОБА_4

У зв'язку із наведеним суд приходить
до висновку, що не підлягають
задоволенню вимоги позивача до ОСОБА_2

Крім того, щодо вимог позивача про
виділення йому в натурі частини
будинку № 4 із прибудовами суд зазначає
наступне.

Положеннями п. 6 і 7 Постанови пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» від 4 жовтня
1991 року за № 7 роз'яснено, що при
вирішенні справ про виділ в натурі
часток жилого будинку, що є спільною
частковою власністю, судам належить
мати на увазі, це можливо, якщо кожній
із сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку з
самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Згідно п. 1.1. і 1.2. Інструкції щодо
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 18.06.2007 за № 55, визначено, що
ця інструкція визначає порядок
проведення робіт з поділу, виділу та
розрахунку часток житлових будинків,
будівель, споруд, іншого нерухомого
майна (далі - об'єкти нерухомого майна),
крім земельних ділянок, та
застосовується бюро технічної
інвентаризації (далі - БТІ) при
підготовці проектних документів щодо
можливості проведення робіт з поділу,
виділу та розрахунку часток об'єктів
нерухомого майна. Поділ та виділ
частки в натурі здійснюється
відповідно до законодавства з наданням
Висновку щодо технічної можливості
поділу об'єкта нерухомого майна
(додаток 1) або Висновку щодо технічної
можливості виділу в натурі частки з
об'єкта нерухомого майна (додаток 2).

До того ж,положення ст. 363, 367 ЦК
України регулюють правовідносини
учасників спільної часткової
власності щодо виділу частки майна або
його поділу.

Зазначеними нормами передбачено, що
поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом
спільної часткової власності, в натурі
між співвласниками припиняє право
спільної часткової власності щодо цих
співвласників.

Виходячи зі змісту цих норм поділ
(виділ частки) є можливим якщо кожній зі
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку самостійним виходом,
що виключає можливість залишення у
спільному користуванні співвласників
будь-яких приміщень будинку.

Аналогічну правову позицію зазначено у
постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 3
квітня 2013р. по справі №6 -12цс13, ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 травня 2012р. по справі №
6-510св12, ухвалі Верховного Суду України
від 1 квітня 2009 року по справі № 6-27902св08.

Проте позивачем не було надано суду
докази щодо варіантів виділу частки
позивача із будинку № 4 та технічної
можливості проведення такого виділу, а
саме: висновку технічної експертизи
щодо можливих варіантів поділу будинку
в натурі, висновку органів державного
архітектурно-будівельного контролю,
пожежної і санітарної інспекцій тощо,
про допустимість пов'язаних із цим
поділом переобладнань і перепланувань,
дані про дозвіл виконавчого комітету
місцевої ради на переобладнання і
перепланування приміщення, дані про
характер робіт і їх вартість, які
необхідно здійснити для відокремлення
виділеної частки приміщення або його
поділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України
унормовано, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку про необхідність
відмовити у задоволені позову
повністю.

Разом з цим суд відхиляє доводи
відповідача щодо не введення в
експлуатацію самочинно збудованих
прибудов літ. «а» (коридор 2-1, кухня 2-2),
літ. «А1» (житлова кімната 2-3) і літ. «а1»
(кухня 1-2), оскільки згідно абз. 2 п. 3.1.
Порядку прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків та будівель і споруд
сільськогосподарського призначення I
та II категорій складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 19.03.2013 за № 95, а також
враховуючи положення листа Державної
реєстраційної служби України «Щодо
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, збудоване до 1992 року»
від 12.03.2013р. за № 95-06-15-13,
документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 05 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації. При цьому щодо
закінченого будівництвом до 05 серпня
1992 року будинку № 4 по Острівна в м.
Києві складено відповідний Технічний
паспорт на одноквартирний (садибний)
житловий будинок (інвентаризаційна
справа 17138) від 22.05.2013р. із урахуванням
прибудов літ. «а» (коридор 2-1, кухня 2-2),
літ. «А1» (житлова кімната 2-3) і літ. «а1»
(кухня 1-2), побудованих до 05 серпня 1992
року.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118,
119, 208-209, 212-215, ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання права власності на
введені в експлуатацію прибудови.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка його оскаржує, протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення. Апеляційна скарга подається
до Апеляційного суду міста Києва через
Голосіївський районний суд міста
Києва.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя