УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку, добових за час відрядження,
середнього заробітку за час затримки
проведення розрахунку, відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на
рішення Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 19 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 8 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_5, який діяв в
інтересах ОСОБА_3, звернувся до суду з
указаним позовом. Зазначав, що за весь
період роботи позивача у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП
ОСОБА_4) він не отримував заробітної
плати, розмір якої становить 13 485 грн 96
коп., йому не виплачені добові у зв'язку
з перебуванням у відрядженнях у
загальній сумі 804 грн 75 коп., а також 12 %
від фрахту. У день звільнення позивача
з роботи з ним не проведено остаточного
розрахунку, крім вказаних коштів не
виплачено компенсацію за
невикористану відпустку, у зв'язку з
чим на його користь з відповідача
належить стягнути 14 058 грн 33 коп.
середнього заробітку за час затримки
проведення розрахунку. Вважав, що
внаслідок порушення ФОП ОСОБА_4 прав
ОСОБА_3 останньому завдано моральної
шкоди. Посилаючись на наведене, просив
задовольнити позов.

Рішенням Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 19
травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 8 липня 2014
року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
28 131 грн 41 коп. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із касаційною
скаргою, в якій просить оскаржувані
судові рішення скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 працював
у ФОП ОСОБА_4 на посаді водія
автотранспортного засобу з 27 березня
2012 року по 12 березня 2013 року на підставі
трудового договору № 3 від 27
березня 2012 року.

12 березня 2013 року ОСОБА_3 було звільнено
за п. 1. ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою
сторін.

Згідно довідки від 8 квітня 2013 року за
період роботи позивача йому було
нараховано до сплати 13 485 грн 96 коп.

Відповідачем суду було надано
відомості за період 2012-2013 років, згідно
з якими позивач отримував заробітну
плату, в яких є його підписи про
отримання грошей.

Однак, позивачем заперечувався факт
отримання цих коштів.

Згідно висновку експерта № 971-973/14-24 від
9 квітня 2014 роки підписи від імені
ОСОБА_3 у вставних аркушах до додатків
ВЗП-000003, ВЗП-000004, ВЗП-000005,
ВЗП-000006, ВЗП-000007, ВЗП-000008, Л-00000002, Л-00000009,
Л-00000004, Л-00000003, Л-00000006, Л-00000002, Л-00000001
виконані не позивачем, а іншою особою.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд погодився
із його висновком про те, що позов у
частині стягнення з відповідача
заборгованості по заробітній платі
підлягає частковому задоволенню на
суму, зазначену у вставних аркушах до
додатків ВЗП-000003, ВЗП-000004,
ВЗП-000005, ВЗП-000006, ВЗП-000007, ВЗП-000008, Л-00000002,
Л-00000009, Л-00000004, Л-00000003, Л-00000006, Л-00000002,
Л-00000001, оскільки підписи про отримання
заробітної плати виконані не
позивачем, а іншою особою, отже їх
отримання ОСОБА_3 не доведено.

Вимоги про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні задоволенні судами у
повному обсязі.

Однак з такими висновками повністю
погодитися не можна.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

В разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в цій статті, при відсутності
спору про їх розмір підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. При наявності
спору про розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору (ст. 117
КЗпП України).

Однак, задовольняючи частково позов у
частині стягнення належних при
розрахункові коштів, суди не врахували
вказаних норм права, задовольняючи у
повному обсязі позовні вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, не
врахували, що спір на користь
працівника вирішено частково, не
навели мотивів стягнення на користь
працівника коштів у розмірі, який він
просив.

В апеляційній скарзі відповідач не
погоджувався з вирішенням вимог в цій
частині. Однак апеляційний суд не
вказав, чому доводи в цій частині
підлягають відхиленню.

Враховуючи наведене, порушення
апеляційним судом при розгляді справи
норм процесуального права (ст. ст. 10, 60,
179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому постановлена ним
ухвала у частині залишення без змін
рішення суду першої інстанції в
частині вирішення вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні не може
вважатись законною і обґрунтованою та
в силу ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню з передачею справи у цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 8 липня 2014
року у частині залишення без змін
рішення суду першої інстанції у
частині вирішення вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні скасувати, а
справу передати у цій частині на новий
розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С.
Олійник