Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/5364/14
Головуючий у 1 інстанції: Стоілова Т.В.
Суддя-доповідач: Маловічко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Вугільна
компанія «Краснолиманська» на рішення
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 10 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Вугільна компанія
«Краснолиманська» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
професійним захворюванням, -

В С Т А Н
О В И Л А:

16.06.2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ДП ВК
«Краснолиманська» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
професійним захворюванням, в розмірі 50
000 грн. В судовому засіданні 10.07.2014р.
позивач ОСОБА_2 зменшив свої позовні
вимоги та просив стягнути з
відповідача ДП ВК «Краснолиманська» на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої професійним
захворюванням, 20 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що з
11.09.1995р. перебував в трудових
відносинах з відповідачем: був
прийнятий на роботу на шахту
«Краснолиманська» виробничого
об'єднання «Красноармійськвугілля»
гірничим робочим з ремонту гірничих
виробок 4 розряду підземним з повним
підземним робочим днем в шахті. Наказом
МУП України від 28.06.1996р. № 301 шахта
«Краснолиманська» перейменована у
Державне відкрите акціонерне
товариство шахта «Краснолиманська»,
наказом МУП України від 29.11.1996 року № 605
Державне відкрите акціонерне
товариство шахта «Краснолиманська»
перейменована в Державну холдингову
компанію «Краснолиманська», а наказом
Мінпаливенерго України № 535 від 05.11.2001
року Державна холдингова компанія
«Краснолиманська» перейменована в
Державне підприємство «Вугільна
компанія «Краснолиманська». 01.06.2012р.
його було звільнено за п.1 ст. 36 КзПП
України за згодою сторін згідно до
наказу № 1333-к. У зв'язку зі шкідливими
умовами праці він захворів на хронічне
обструктивне захворювання легенів
пилової етіології другої стадії,
помірного перебігу, на легеневу
недостатність першого - другого
ступеня, які віднесені до професійних
захворювань, про що Обласною клінічною
лікарнею профзахворювань зроблено
медичний висновок за № 2190/2052 від
01.11.2013р., згідно якого у нього виявлено
захворювання професійного характеру.

З вказаним висновком він звернувся до
відповідача про розслідування причин
професійного захворювання. Згідно з
Актом від 10 грудня 2013р. розслідування
причин виникнення хронічного
захворювання за формою П-4 комісією
було встановлено, що він працював у
шкідливих умовах: по гігієнічній
оцінці умови і характер праці
відносяться до 3 класу 2 ступеню
шкідливих та важких умов праці.

З 05.02.2014р. обласною профпатологічною
медико-соціальною експертизою йому
було встановлено третю групу
інвалідності з втратою 40 %
працездатності. Вважає, що в зв'язку з
професійним захворюванням йому
спричинено моральну шкоду, яку оцінює в
20 000 грн. та просить стягнути з
відповідача.

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 10 липня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з Державного підприємства
«Вугільна компанія «Краснолиманська»
на користь ОСОБА_2 моральну шкоду,
спричинену професійним захворюванням,
в розмірі 14 000 гривень. В задоволенні
іншої частини позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства
«Вугільна компанія «Краснолиманська»
судовий збір на користь держави в
розмірі 243,60 грн.

На вказане рішення ДП ВК
«Краснолиманська» подало апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
необґрунтованість судового рішення,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просило його
скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 з 11 вересня 1995 року по 01
червня 2012 року перебував у трудових
відносинах з підприємством Шахта
«Краснолиманська», яке протягом цього
періоду перетворювалось та
перейменовувалось. Останнім наказом
Мінпаливенерго України № 535 від 05.11.2001
року підприємство перейменовано в
Державне підприємство «Вугільна
компанія «Краснолиманська». ОСОБА_2
працював на шахті гірничим робочим з
ремонту гірничих виробок 4 розряду
підземним з повним підземним робочим
днем в шахті (а.с. 19).

Медичним висновком
лікарсько-експертної комісії
спеціалізованого
лікувально-профілактичного закладу
«Обласна клінічна лікарня
профзахворювань» м. Донецька № 2190/2052
від 01.11.2013р. після обстеження ОСОБА_2
встановлено в нього наявність
професійного захворювання вперше, а
саме: хронічного обструктивного
захворювання легенів пилової
етіології, другої стадії, помірного
перебігу; легеневої недостатності
першого-другого ступнею ( а.с. 9).

Відповідно до акта розслідування
хронічного профзахворювання від 10
грудня 2013 року йому встановлено
наявність захворювань у виді:
хронічного обструктивного
захворювання легенів пилової
етимології, друга стадія, помірний
перебіг; легенева недостатність
першого-другого ступеня; ці
захворювання є професійними,
встановлені вперше ( а.с. 5-8).

Згідно з пунктом 13 цього Акту, в
якому зазначається про наявність
шкідливих умов праці, вказано, що по
гігієнічній оцінці умови й характер
праці відносяться до 3 класу 2 ступеню
шкідливих та важких умов праці. Згідно
з пунктом 16 Акту професійне
захворювання виникло у зв»язку з
тривалим терміном праці в шкідливих
умовах, обумовлених впливом шкідливого
промислового фактору - пилу, а згідно з
пунктом 17 цього акту причиною
профзахворювання є запиленість
повітря робочої зони, яка складала 13,9
мг/куб.м впродовж 90,3 % робочої зміни (
а.с. 6-7).

З довідки МСЕК від 20 лютого 2014
року ОСОБА_2 вперше встановлена III група
інвалідності 05.02.2014р. з втратою
професійної працездатності 40%
безстроково (а.с. 11).

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 173 КЗпП України
шкода, заподіяна працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, відшкодовується в
установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про
охорону праці» роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. п. 1-1, 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992р. № 6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами),
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням його здоров'я
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання,
провадиться згідно із законодавством
про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування, Закону України
від 23 вересня 1999р. № 1105-ХІУ «Про
загальнообов»язкове страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
Закону від 14 жовтня 1992р. «Про охорону
праці», Кодексом законів про працю, а
також законодавчих та інших
нормативно-правових актів. Спори про
відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Згідно з роз'ясненнями,
визначеними у п. 13 (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня
2001р.), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків, що
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Законом України від 23 лютого
2007р. № 717-У «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. "е" п. 1
ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3
ст. 34 Закону № 1105-ХІУ, скасовано право
потерпілих на виробництві громадян на
відшкодування їм моральної
(немайнової) шкоди за рахунок
Відділення Фонду.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що у
зв'язку із отриманням за час роботи на
шахті професійного захворювання,
позивач втратив професійну
працездатність на 40 % та став інвалідом
третьої групи з 05 лютого 2014 року
безстроково, в результаті чого зазнав
моральних страждань, для позивача
дійсно настали негативні наслідки,
значно змінився звичний стиль життя, а
тому обґрунтовано стягнув кошти на
відшкодування моральної шкоди, що
відповідає вимогам ст.ст. 153, 237-1 КЗпП
України, а також ст.ст. 23, 1167 КЗпП
України.

У зв'язку зі змінами у Законі «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страхова виплата за
моральну шкоду провадиться за рахунок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
профзахворювань України лише щодо
вимог, заявлених з підстав втрати
працездатності, встановленої
висновком МСЕК до 1 січня 2006 року.
Відповідальність за моральну шкоду за
вимогами, заявленими щодо втрати
працездатності, встановленої після
зазначеної дати, несе особа, з якою
потерпілий перебував у трудових
відносинах.

Оскільки за час роботи на шахті
«Краснолиманська», яку в подальшому
перейменовано остаточно в ДП «Вугільна
компанія «Краснолиманська» позивачу
вперше встановлена III група
інвалідності з 20.02.2014р. з втратою
професійної працездатності 40 % в
зв'язку з професійним захворюванням,
встановленим 01 листопада 2013 року, суд
правильно стягнув моральну шкоду в
розмірі 14 000 грн. з ДП «Вугільна
компанія «Краснолиманська».

Розмір моральної шкоди визначено
судом з урахуванням всіх обставин та
вимог закону, з дотриманням вимог
розумності та справедливості.

Викладені в судовому рішенні
висновки відповідають фактичним
обставинам, встановленим на підставі
поданих сторонами доказів, і
ґрунтуються на нормах матеріального
права. Порушень норм процесуального
законодавства при проведенні оцінки
доказів не встановлено. Наведені в
апеляційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

На підставі ст. 308 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Враховуючи зазначене, апеляційну
скаргу слід відхилити із залишенням
без змін оскаржуваного рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Вугільна компанія
«Краснолиманська» відхилити.

Рішення Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 10 липня 2014 року у справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.