АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-791/3394/2014р.
Головуючий в І інстанції Гонтар
Доповідач: Вербицька Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 03 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Вербицької Л.І.

Суддів: Капітан І.А., Радченка С.В.

при секретарі: Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м.Херсона
від 07 жовтня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа
Управління державної міграційної
служби у Херсонській області, про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4
посилаючись на те, що за договором
оренди від 05.11.2012 року вона передала
частину належного їй житлового будинку
відповідачці для проживання строком на
6 місяців з 10.11.2012 року по 10.05.2013 року.
12.11.2012 року між ними був укладений
попередній договір щодо укладення в
майбутньому договору купівлі-продажу
частини будинку АДРЕСА_1. Аналогічний
договір був укладений 30.08.2013 року.
Відповідачі вселилася в будинок,
зареєструвалися в ньому, але в
обумовлений у попередніх договорах
строк - до 30.08.2013 року, договір
купівлі-продажу не був укладений за
відсутністю у відповідачки коштів.
Оскільки строк дії договору оренди
закінчився позивачка просила визнати
ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням та виселити їх з частини
будинку.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 07 жовтня 2014 року позов
задоволено частково: виселено ОСОБА_2
та ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1;
в іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду
в частині виселення скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, оскільки судом не
враховано, що власник не повідомила
відповідачів про розірвання договору
найму за три місяці.

В письмових запереченнях, які надійшли
на адресу суду, ОСОБА_5, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, просить апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явились в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
про виселення відповідачів з будинку,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки строк дії договору оренди
жилого приміщення закінчився і
відповідачі добровільно не бажають
звільняти займане житлове приміщення,
є підстави для їх примусового
виселення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
вважає їх законними, обґрунтованими і
такими, що відповідають обставинам
справи та положенням матеріального
закону.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 на праві спільної часткової
власності належить 46/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7). 05.11.2012
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено
договір оренди вищезазначеного
житлового приміщення строком на шість
місяців з 10.11.2012 року по 10.05.2013 року
(а.с.5). 12.11.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
укладено попередній договір про те, що
до 31.12.2013 року між ними буде укладено та
нотаріально посвідчено договір
купівлі-продажу частини будинку
АДРЕСА_1 (а.с.14). 30.08.2013 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 укладено ще один попередній
договір про намір продажу вказаного
нерухомого майна до 31.12.2013 року (а.с.15). В
п.9 вказаного договору сторони
домовилися про те, що ОСОБА_2 має право
проживати в частині зазначеного у
договорі житлового будинку,
зареєструватися особисто та
зареєструвати на постійне місце
проживання усіх членів своєї сім'ї в
цій частині житлового будинку,
оплачувати всі комунальні послуги з
моменту проживання, з дати посвідчення
цього договору до моменту посвідчення
договору купівлі-продажу житлового
будинку. З матеріалів справи
вбачається, що відповідачі проживають
та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.8). Судом встановлено та не
заперечувалося сторонами, що основний
договір купівлі-продажу між сторонами
укладений не був.

Згідно з ст.41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

У відповідності з положеннями ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно положень ч.1 ст.635 ЦК України,
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у
письмовій формі.

Згідно з ч.3 ст.635 ЦК України
зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором.

Згідно з положеннями ст.810 ЦК України за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

Згідно ст.821 ЦК України договір найму
житла укладається на строк,
встановлений договором. Якщо у
договорі строк не встановлений,
договір вважається укладеним на п'ять
років.

Відповідно до вимог ст.169 ЖК України у
разі припинення договору найму жилого
приміщення в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, наймач і особи,
які проживають разом з ним, зобов'язані
звільнити жиле приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Враховуючи той факт, що відповідачі
вселились в спірне жиле приміщення та
проживали в ньому на підставі договору
оренди, строк дії якого закінчився,
зобов'язання, встановлені для сторін
попереднім договором, припинилися,
основний договір купівлі-продажу
частини житлового будинку укладений
між сторонами не був, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог про
виселення.

Колегією суддів не приймаються до
уваги доводи апеляційної скарги
відносно того, що договір найму житла
між сторонами було укладено на
невизначений строк, і позивачкою не
виконано вимоги, передбачені законом,
для його розірвання, оскільки, як
вбачається з попереднього договору від
30.08.2013 року, сторони визначили строк
його дії до 31.12.2013 року, а тому, фактично,
дія договору найму припинилася 31.12.2013
року.

Інші доводи апеляційної скарги як такі,
що висновки суду не спростовують,
підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і
процесуального права, колегією суддів
не встановлено, то підстав для
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується, а тому перегляду
апеляційним судом не підлягає,
відповідно до повноважень визначених
цивільно-процесуальним законом.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 07 жовтня 2014 року в частині
виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з житлового
будинку у АДРЕСА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у касаційному порядку.

Головуючий

Судді