АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5300/14
Головуючий 1 інст.: Чередник В.Є.
Справа № 2018/2-4130/11
Доповідач: Хорошевський О.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого, судді -
Хорошевського О.М.,

суддів: Івах А.П.,
Пшенічної Л.В.

за участю секретаря - Бабак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду
м. Харкова від 12 травня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

встановила:

У жовтні 2010 року ЗАТ «ПроКредит Банк»
(правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк») звернулось до суду з
позовом у якому посилаючись на те, що у
відповідачів виникла заборгованість
за договорами про надання траншу,
овердрафту, кредитної лінії, укладених
на підставі Рамкової угоди № 6475,
укладеної від 19 грудня 2007 року просило
позов задовольнити.

Зазначено, що за договором про надання
траншу № 2.25001/6475 від 19.12.2007 року за яким
ОСОБА_1 отримав 126 000,00 доларів США з
процентною ставкою 12,75% річних на 120
місяців заборгованість складає: борг
по капіталу - 111 126,16 доларів США; борг по
процентах 3052,38 доларів США; пеня - 22712,52
грн.; комісія за управління капіталом -
48 816,13 грн., а разом 981 622,96 грн.

За договором про надання траншу №
2.25771/6475 від 21.02.2008 року за яким ОСОБА_1
отримав 150 000,00 доларів США з процентною
ставкою 12,75% річних строком на 120
місяців заборгованість складає: борг
по капіталу - 131 735,31 доларів США; борг по
процентах - 3706, 52 доларів США; пеня - 10
438,95 грн.; комісія за управління
кредитом - 90 624, 20 грн., а разом - 1180-642,89
грн.

За договором про надання траншу №
2.2717/6475 від 24.04.2008 року за яким ОСОБА_1
отримав 200 000,00 доларів США з процентною
ставкою 12,75 % річних строком на 120
місяців заборгованість складає: борг
по капіталу - 180 390,35 доларів США; борг по
процентах - 5018,82 доларів США; пеня - 25346,86
грн.; комісія за управління кредитом - 126
050,41 грн., а разом 1629256,68 грн.

За договором про надання траншу №
207.41306/FW 207.116 від 18.08.10 року за яким ОСОБА_1
отримав 13 663,90 грн. з процентною ставкою
24% річних строком на 12 місяців
заборгованість складає: борг по
капіталу - 2514,41 грн.; борг по процентах -
99,73 грн.; пеня - 1515,00 грн., а разом - 4129,14
грн.

За договорм про надання траншу №
207/41307/FW207.116 від 18.08.2011 року за яким
ОСОБА_1 отримав 78034,36 грн. з процентною
ставкою 0,5% річних строком на 12 місяців
заборгованість складає: борг по
капіталу - 16851, 44 грн.; борг по процентах -
12,90 грн.; пеня - 4400,23 грн., а разом 21264,57
грн.

Виконання зобов'язання ОСОБА_1 за
Рамковою угодою № 6475 від 19.12.2007 року
було забезпечено договором поруки
укладеним АТ «ПроКредит Банк» і ОСОБА_2

У зв'язку з неналежним виконанням
боржником кредитних зобов'язань
поручителю 18.07.2011 року було направлено
письмову вимогу, яку той отримав 21.07.2011
року однак ця вимога виконана не була.

Справа розглядалась судом
неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 12 травня 2014 року позовні
вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» задоволено
в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредит Банк»
з кожного судові витрати в сумі 910,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

Скарга містить посилання на те, що
судом не було перевірено чи укладались
спірні договори, чи було дотримано
істотні умови договору, чи виконані
умови договору з боку позивача та чи
мав позивач право пред'являти позов.

Суд не вирішив його клопотання про
призначення експертизи для
ідентифікації його підпису на
кредитних договорах.

Суд вирішив спір не враховуючи
спеціального законодавства, яке
регулює спірні правовідносини.

Суд не перевірив підстави для видачі
кредиту у іноземній валюті.

Розрахунок заборгованості наданий
позивачем не відповідає нормативним
вимогам до оформлення документів,
закріплених у ДСТУ 4163-2003 затвердженого
наказом Держспоживстандарту України №
55 від 17.04.2003 року, а тому не є допустимим
доказом.

Доказів отримання ним грошових коштів
від банку не надано.

З наданих позивачем договорів про
надання траншу вбачається, що вони
укладені на умовах отримання
позичальником сум у доларах США. На
рахунок , визначений у цих договорах
зараховувались грошові кошти у
гривнях. Тобто умови цих договорів не
виконані, а ці договори є нікчемними.

Позивачем не доведено, що ним було
надано споживачу інформацію про усі
істотні умови договорів і споживач на
усі ці вимоги погодився.

Позивачем не надано індивідуальних
ліцензій стосовно кредитних договорів
що є предметом позову.

Строк, за який нараховано пеню
перевищує строк визначений п. 1 ч. 2 ст. 285
ЦК України.

Судом за клопотанням відповідача не
залучено до участі у справі як третіх
осіб Національний Банк України та
інспекцію з питань захисту прав
споживачів у Харківській області.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що між
ЗАТ «ПроКредит Банк» і ОСОБА_1 було
укладено декілька договорів про
надання траншу у межах Рамкової угоди
від 09.12.2007 року. У зв'язку з неналежним
виконанням ОСОБА_1 умов надання
кредитів виникла заборгованість у
розмірі доведеної позивачем.

Оскільки виконання зобов'язань ОСОБА_1
було забезпечено порукою ОСОБА_2
відповідачі несуть солідарну
відповідальність перед позивачем.

Судова колегія з таким висновком
погоджується, оскільки він відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

За наданих позивачем матеріалів
вбачається, що на підставі договорів
про надання траншу, укладених в межах
Рамкової угоди від 09.12.2007 року ОСОБА_1
отримав грошові кошти у національній
валюті України які були перераховані
на рахунок відповідача.

З розрахунків позивача вбачається, що
умови кредитування ОСОБА_1
виконувались неналежним чином у
зв'язку з чим виникла заборгованість.

Згідно договору поруки від 21.02.2008 року
№ 6475-ДП2 ОСОБА_2 зобов'язався
відповідати за належне виконання
ОСОБА_1 зобов'язань перед позивачем як
солідарний боржник.

Посилання апеляційної скарги на те, що
ОСОБА_1 не укладав кредитний договір з
ЗА «ПроКредит Банк» спростовується
матеріалами справи. Позивачем надані
копії договорі, укладених з ОСОБА_1,
платіжні документи, які підтверджують
зарахування кредитних коштів на
рахунок ОСОБА_1 та розрахунки
заборгованості, які свідчать про
часткову сплату відповідачем кредиту.

Позивачем суду першої та апеляційної
інстанції надавались для огляду
оригінали кредитних договорів за
клопотанням ОСОБА_1 та його
представника.

Клопотання про залучення цих договорів
до матеріалів справи заявлено не було.
До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1
не з'являвся, вільних зразків підписів
не надав, у зв'язку з чим клопотання
ОСОБА_1 про призначення судової
почеркознавчої експертизи було
визнано таким, що заявлено передчасно.
У подальшому представник ОСОБА_1 на
розгляді цього клопотання не
наполягав.

Посилання апеляційної скарги на те, що
банком порушено умови кредитування,
оскільки валютного кредиту є долари
США, а зарахування на рахунок ОСОБА_1
грошових сум у гривні свідчать про
нікчемність кредитних договорів також
не ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону.

З пояснень представника банку та
наданих документів вбачається, що на
виконання умов договорів про надання
траншу на рахунок ОСОБА_1
зараховувались грошові кошти у гривні
за рахунок яких відповідач придбав
долари США.

Розрахунок заборгованості наданий
позивачем відповідачами не
спростовано, іншого розрахунку суду
надано не було.

Договори укладені з ОСОБА_1 не можна
вважати споживчими, а тому посилання
апеляційної скарги на Закон України
«Про захист прав споживачів» не можна
вважати обґрунтованим.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 або його
представником не подавалось заяви про
застосування позовної давності до
вимог про стягнення неустойки, а тому
такі посилання у апеляційній скарзі не
можуть тягнути за собою будь які
наслідки.

З матеріалів справи вбачається, що
Національний Банк України або
інспекція з питань захисту прав
споживачів у Харківській області не
мають юридичний інтерес у справі, а
тому підстави для їх залучення до
участі у справі як третіх осіб не є
обґрунтованим.

Оскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, судова колегія з
урахуванням вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України
не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова
колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 12 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: