АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Побірченко Т.І., Саліхова В.В.

при секретарі:
Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24 березня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві, про визнання права
власності на спадкове майно,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/14629/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Невідома Т.О.в с т а н о в и л
а :

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 березня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, яка складається
з 1/2 частини квартири АДРЕСА_2,
загальною площею 58,20 кв.м, в тому числі
житловою площею 30,90 кв.м, після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, яке
видане 21 грудня 2006 року Першою
Київською державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_3, серія та номер
бланка НОМЕР_1, номер в реєстрі 6-9566.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, право власності на
1/6 частину квартири АДРЕСА_2, загальною
площею 58,20 кв.м, в тому числі житловою
площею 30,90 кв.м.

Визнано за ОСОБА_7 в порядку
спадкування за законом після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, право власності на
2/6 частин квартири АДРЕСА_2 загальною
площею 58,20 кв.м, в тому числі житловою
площею 30,90 кв.м.

Не погодившись із таким рішенням суду
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволені позову.
Зазначає, що суд першої інстанції не
звернув уваги на вимоги ст.1301 ЦК
України, відповідно до яких правовою
підставою визнання свідоцтва про право
на спадщину недійсним є встановлення
того факту, що особа, якій воно було
видано, не мала права на спадкування, та
інших обставин, встановлених законом.
При цьому, закон не пов'язує наявність
спадкоємця, який має право на
спадкування за законом як спадкоємець
першої черги, з недійсністю свідоцтва.
Діюче законодавство передбачає, що не
мають права на спадкування особи, які
зазначені в статті 1224 ЦК України, які є
спадкоємцями, однак повинні бути
усунені від права на спадкування.
Обставин, які б встановлювали підстави
для усунення відповідача від права на
спадкування за законом, позивачем при
пред'явленні позову не зазначено, не
встановлені такі обставини і рішенням
суду. Той факт, що відповідач, мати
позивача, прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_6 без врахування права
позивача на його часту спадщини, і не
повідомила йому про це, не є підставою
для визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом недійсним. Також,
зазначає, що між сторонами не існує
спору щодо спадщини, оскільки ОСОБА_3
визнала позов в повному обсязі, а
відповідно до вимог ст.1280 ЦК України
законодавством передбачений порядок
перерозподілу спадщини за згодою
спадкоємців. Крім того зазначає, що
позовні вимоги про визнання права на
спадщину є похідними від вимог про
визначення додаткового строку на
прийняття спадщини. При цьому, позовних
вимог про встановлення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини ОСОБА_2 не заявляв.
Враховуючи, що позивач не прийняв
спадщину у встановленому законом
порядку, правові підстави для визнання
свідоцтва про право на спадщину та
визнання за ним права власності на
частину спадкового майна були
відсутні.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 в
інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити з
наведених в ній підстав.

ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну
скаргу не визнав, зазначив, що рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 24.03.2014 ухвалено судом з чітким
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Оскільки на
підставі договору купівлі-продажу від
18.08.2014 ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_1
громадянину ОСОБА_8, він не має
будь-якого відношення до спірної
квартири і його права жодним чином не
порушуються, тобто підстави для подачі
апеляційної скарги у нього були
відсутні.

ОСОБА_3 та представник Головного
управління юстиції у м.Києві в судове
засідання не з'явились, про час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів відповідно до вимог ч. 2
ст. 305 ЦПК України вважала за можливе
слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які зявились в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_6 та ОСОБА_3
належала на праві спільної сумісної
власності квартира АДРЕСА_2 в рівних
частинах, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло № 10226 від 06 грудня 1994 року (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер, про що
видано свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_2, від ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.6).

Відповідно до довідки, виданої КПУЖГ
Шевченківської районної у м. Києві ради
«Житлово-експлуатаційна контора № 1004»
від 18 серпня 2006 року ОСОБА_6 на день
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року проживав за
адресою: АДРЕСА_6 (а.с.70).

07 вересня 2006 року дружина померлого
ОСОБА_3 звернулася до Першої Київської
нотаріальної контори з заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом. Того ж дня ОСОБА_10, яка є
дочкою померлого ОСОБА_6, подала заяву
про відмову від належної їй частки
спадкового майна на користь ОСОБА_3
(а.с.67-68).

На підставі поданої ОСОБА_3 заяви про
видачу свідоцтва про право на спадщину
державним нотаріусом Першої Київської
нотаріальної контори Здоренко О.М.
заведено спадкову справу № 821/2006 щодо
майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року
ОСОБА_6

21 грудня 2006 року на ім'я ОСОБА_3 було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом, яке зареєстровано в реєстрі
за № 6-9566 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3
(а.с.10).

ОСОБА_2 є сином померлого (а.с.7).

В серпні 2013 року ОСОБА_2 порушив перед
судом питання про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, яке було видано на ім'я ОСОБА_3,
та визнання права власності на
спадкове майно. В обґрунтування
заявленого позову зазначив, що після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року його батька
ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка
складалася з 1/2 частини квартири
АДРЕСА_4. Заяву про прийняття спадщини
до нотаріальної контори він не подавав,
оскільки йому не було відомо про
наявність спадкового майна, а саме 1/2
частини вказаної квартири.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є
одним із спадкоємців першої черги
після померлого ОСОБА_6, а тому позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Згідно вимог статті 1216 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб(спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом ( ст.1217 ЦК).

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено
право спадкоємця за заповітом чи за
законом прийняти спадщину або не
прийняти її.

Частиною 1, 2 статті 1269 ЦК України
встановлено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

При цьому, право власності спадкоємця
на спадкове майно підлягає захисту в
судовому порядку шляхом його визнання
у разі, якщо таке право оспорюється або
не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності (ст. 392
ЦК).

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину,
його вимоги про визнання права
власності на спадкове майно, а також
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину, виданого іншим особам, не
підлягають задоволенню судом.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 на час відкриття спадщини не
проживав із спадкодавцем, у
встановлений законом строк не
звернувся до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини, з позовом до суду
про встановлення йому додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини відповідно до ст. 1272 ЦК
України не звертався, а тому він
вважається таким, що не прийняв
спадщину.

Враховуючи викладене, у суду першої
інстанції були відсутні підстави для
задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом виданого 21 грудня
2006 року Першою Київською державною
нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3,
та про визнання за ним в порядку
спадкування за законом після померлого
ОСОБА_6, права власності на 1/6 частину
квартири АДРЕСА_2.

Колегія суддів відхиляє посилання
представника позивача на той факт, що у
апелянта відсутнє право на оскарження
рішення суду, оскільки він на
теперішній час не є власником спірної
квартири, та вважає їх безпідставними з
огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
беруть участь у справі, якщо суд
вирішив питання про їх права та
обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції.

Відкриваючи апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, суд виходив із того, що
оскаржуване рішення безпосередньо
стосується його прав та обов'язків,
оскільки відповідно до договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від
26.09.2008, ОСОБА_1 придбав спірну квартиру у
ОСОБА_3 (а.с.188). Крім того, апелянт
зазначив, що в провадження
Шевченківського районного суду м.Києва
перебуває цивільна справа за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_1 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним ( ухвала про
відкриття провадження у справі від
22.09.2014, а.с.185). Підставою пред'явлення
даного позову є визнання судом
недійснім свідоцтва про право на
спадщину за законом.

Факт перебування зазначеної
цивільної справи в провадженні
Шевченківського районного суду м.Києва
представник позивача не заперечував.

Оскільки на момент ухвалення
судом першої інстанції рішення про
задоволення позову ( 24.03.2014 року) спірна
квартира перебувала у власності
ОСОБА_1, а на теперішній час в окремому
судовому провадженні порушено питання
про правомірність договору, на
підставі якого він набув право
власності на квартиру, оскаржуване ним
рішення безпосередньо стосується його
прав та обов'язків, а тому відсутні
підстави для закриття апеляційного
провадження.

З огляду на вищевикладене
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 березня 2014 року
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва, від 24 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове про відмову
в позові.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді
Т.І. Побірченко

В.В.Саліхов