У х в а л а

24 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Черненко В.А.,
Штелик С.П.,

розглянувши заяву Національного
історико-етнографічного заповідника
«Переяслав» про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Національного
історико-етнографічного заповідника
«Переяслав», третя особа - ОСОБА_4, про
визнання наказу незаконним, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що вона з 21 липня 2010 року працювала у

НІЕЗ «Переяслав» на посаді старшого
інспектора з кадрів.

Наказом від 20 квітня 2011 року за № 44-ОС
ОСОБА_3 було звільнено за прогули, які
мали місце 10 та 11 березня 2011 року

п. 4 ст. 40 КЗпП України), тобто у зв'язку з
відсутністю на роботі більше трьох
годин, у зв'язку з самовільним
використанням днів щорічної відпустки
за відсутності на це згоди і дозволу
керівника.

Даний наказ ОСОБА_3 вважала незаконним,
оскільки нею

10 березня 2011 року відповідачу було
передано заяву про надання частини
щорічної відпустки строком на два дні з
10 березня по 11 березня 2011 року, у зв'язку
з неможливістю працювати за станом
здоров'я. Крім того, відповідачем не
було отримано згоди первинної
профспілкової організації на
звільнення ОСОБА_3, членом якої вона є.

За таких обставин, ОСОБА_3, збільшивши
позовні вимоги, просила суд визнати
незаконним та скасувати наказ від 20
квітня 2011 року за № 44-ОС про звільнення,
поновити на роботі з 21 квітня 2011 року,
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 230 218 грн 27 коп. та 25 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди, а також
просила зобов'язати генерального
директора НІЕЗ «Переяслав»
відшкодувати закладу у повному обсязі
витрати на оплату вищевказаних сум.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 27 серпня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено частково. Визнано
незаконним та скасовано наказ
генерального директора

НІЕЗ «Переяслав» від 20 квітня 2011 року
за № 44-ОС. Поновлено

ОСОБА_3 на роботі на посаді старшого
інспектора з кадрів

НІЕЗ «Переяслав» із 21 квітня 2011 року.
Стягнуто з НІЕЗ «Переяслав» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 21 квітня
2011 року по 27 серпня 2013 року включно в
сумі

178 628 грн 75 коп. та 15 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. Допущено негайне виконання
рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на
роботі та стягнення на її користь
середнього заробітку за місяць за час
вимушеного прогулу в сумі 2 913 грн 78 коп.

Додатковим рішенням
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 15 листопада 2013 року зобов'язано
генерального директора НІЕЗ
«Переяслав» ОСОБА_4 відшкодувати
закладу у повному обсязі шкоду, завдану
оплатою вимушеного прогулу

ОСОБА_3 у зв'язку з незаконним
звільненням.

Змінено редакцію абз. 4 резолютивної
частини рішення суду першої інстанції
та викладено його наступним чином:
«Стягнуто з НІЕЗ «Переяслав» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу в сумі 230 218
грн 27 коп. без утримання податку та
інших обов'язкових платежів, за період
з 21 квітня 2011 року по 27 серпня

2013 року включно».

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 3 квітня 2014 року рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 27 серпня 2013 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 3 квітня 2014 року додаткове
рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 15 листопада 2013 року скасовано в
частині стягнення з

НІЕЗ «Переяслав» на користь ОСОБА_3
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в сумі 230 218 грн 27 коп. В іншій
частині додаткове рішення залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 липня 2014 року
рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 27 серпня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 3 квітня

2014 року скасовано в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Додаткове рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 15 листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 3 квітня 2014 року скасовано. Дану
справу у вказаних вище частинах
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції. В іншій частині
рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 27 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 3 квітня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява НІЕЗ
«Переяслав» про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема,

ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням», п. 4
ст. 40, ч. 7 ст. 43, ст. ст. 43-1,
79 КЗпП України, що потягло, на думку
заявника, ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 квітня 2012
року, від 11 липня 2012 року, від

5 липня 2013 року, від 13 листопада 2013 року,
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 липня 2013 року
та ухвали Вищого адміністративного
суду України від

26 листопада 2013 року, 15 квітня 2014 року,
від 8 липня 2014 року та від

23 липня 2014 року.

Із доданих до заяви судових рішень
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ випливає різне визначення
предмета регулювання правових норм,
різні підстави та зміст позовних вимог
й різні фактичні обставини у
порівнянні з судовим рішенням, яке
оскаржується.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
Національного історико-етнографічного
заповідника «Переяслав», третя особа -
ОСОБА_4, про визнання наказу незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди за заявою Національного
історико-етнографічного заповідника
«Переяслав» про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О.Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик