У х в а л а

ІМенем УКраїни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до державного підприємства
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання, за
касаційною скаргою Ганаса Андрія
Богдановича, який діє від імені
державного підприємства
«Львіввугілля», на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 22 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 4 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом. Зазначав, що в
період з 20 лютого 1981 року по 2 січня 1985
року, з 9 жовтня 1985 року по 7 червня 1989
року, з 3 травня 1996 року по 18 лютого 2000
року, з 14 березня 2000 року по 18 вересня 2003
року працював у шкідливих умовах на
різних підприємствах у відповідача. У
зв'язку з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці в
нього погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого він неодноразово був
змушений звертатись за медичною
допомогою. Згодом його було направлено
на стаціонарне обстеження та лікування
в профпатологічне відділення, де йому
було встановлено діагноз: хронічний
бронхіт пилової етіології, емфізема
легень ДН - 1-2 ст. - захворювання
професійні, встановлені вперше,
виникли в результаті роботи за
професією підземного гірничого
майстра. 9 червня 1998 року було складено
акт розслідування хронічного
професійного захворювання, згідно
якого професійне захворювання
знаходиться в причинно-наслідковому
зв'язку із шкідливими та небезпечними
умовами праці. 25 квітня 2002 року
висновком Обласної МСЕК, йому
безтерміново встановлено третю групу
інвалідності та 40 відсотків втрати
працездатності. Внаслідок отримання
професійного захворювання йому було
завдано великої моральної шкоди у
вигляді фізичних та душевних
страждань, порушено нормальні умови
його життя; він відчуває великі
незручності при веденні домашнього
господарства; йому стало важко
займатись домашніми справами, що
потребують навіть невеликих фізичних
зусиль; він змушений докладати
додаткових зусиль для організації
життя, що порушує установлені життєві
зв'язки та позбавляє його надії на
майбутнє; в нього з'явились кашель, біль
у грудях, задишка; він став інвалідом.
Посилаючись на наведене, просив
задовольнити позов.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 22
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 4 липня 2014 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ДП
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_3 8 000
грн на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання.
Вирішено питання про стягнення судових
витрат. У задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

Ганас А.Б., який діє від імені ДП
«Львіввугілля», звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що позивач в період
з 20 лютого 1981 року по 2 січня 1985 року, з 9
жовтня 1985 року по 7 червня 1989 року, з 3
травня 1996 року по 18 лютого 2000 року, з 14
березня 2000 року по 18 вересня 2003 року,
працював у шкідливих умовах на
підприємствах ДП "Львіввугілля". У
зв'язку з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці в
нього погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого він неодноразово був
змушений звертатись за медичною
допомогою.

Відповідно до витягу з історії хвороби
№ 6746551 виданого «Львівською обласною
клінічною лікарнею» йому встановлено
діагноз: хронічний бронхіт пилової
етіології в стадії стихаючого
загострення, емфізема
легень І - ІІ ст. ДН - ІІ - захворювання
професійні.

Згідно висновку обласної МСЕК від 25
квітня 2002 року, позивачу безтерміново
встановлено третю групу інвалідності
та 40 % втрати працездатності.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
погодився із його висновком про те, що
розмір моральної шкоди необхідно
визначати виходячи із характеру
правопорушення, глибини фізичних та
душевних страждань, а також вимог
розумності та справедливості.

Однак повністю з такими висновками
суду погодитися неможливо.

Відповідно до пункту 38 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила)
право на отримання потерпілим виплат
на відшкодування шкоди настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності.

У справі, яка переглядається,
позивачеві було встановлено втрату
професійної працездатності висновком
МСЕК від 24 червня 1998 року, 22 червня 1999
року, 20 червня 2000 року, 25 квітня 2002 року.

На час коли позивачу вперше було
встановлено стійку втрату
працездатності абзацом п'ятим пункту 11
Правил передбачалось, що розмір
відшкодування моральної шкоди не може
перевищувати 150
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від інших будь-яких
виплат.

Однак залишаючи без змін рішення суду
першої інстанції апеляційний суд
вказаного пункту 11 Правил не врахував,
не взяв до уваги, що чинним на час
виникнення у позивача права на
відшкодування моральної шкоди
законодавством були визначені
максимальні межі розміру
відшкодування такої шкоди, не з'ясував,
який розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян був встановлений на
час вирішення спору, та чи не перевищує
розміру стягнутих на користь позивача
коштів на відшкодування моральної
шкоди максимально можливий, що був
встановлений.

З огляду на допущені апеляційним судом
порушення норм матеріального та
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 303,
315 ЦПК України), постановлена ним ухвала
підлягає скасуванню, а справа
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до ч. 3 ст.
338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Ганаса Андрія
Богдановича, який діє від імені
державного підприємства
«Львіввугілля», задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 4 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук
А.С. Олійник