УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/4349/13-ц

Пров. №2-зз/668/53/14

08.12.2014 року Суворовський районний суд м.
Херсона у складі:

головуючого

Булах Є.М.,

при секретарі

Яворській Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні заяву ОСОБА_1,
про поновлення строку для звернення до
суду та про скасування заходів
забезпечення позову вжитих у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» про стягнення
суми боргу за попереднім договором, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із
заявою, в якій просить скасувати заходи
забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення грошової
компенсації за попереднім договором,
застосовані на час розгляду цивільної
справи ухвалою суду від 24.04.2013р.

Разом із заявою про скасування
заходів забезпечення позову заявником
подано заяву про поновлення строку на
звернення із заявою про скасування
заходів забезпечення позову, вжитих
ухвалою Суворовського районного суду
м. Херсона від 24.04.2013 року про
забезпечення позову ОСОБА_2

ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
судового розгляду справи повідомлявся
належним чином, через канцелярію суду
подав заяву у якій наполягав на
задоволенні поданої ним заяви, просив
питання слухати за його відсутності.

В судовому засіданні ОСОБА_6, що
діє в інтересах ОСОБА_2 заперечувала
проти задоволення заяви про
скасування заходів забезпечення
позову з тих підстав, що заявник не був
та не є особою, що приймала участь у
розгляді цивільної справи, а тому не
може звертатися до суду із заявою в
порядку передбаченому ст. 154 ЦПК
України.

ОСОБА_7, який діє в інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судовому засіданні
вважав заяву такою, що підлягає
задоволенню з тих підстав, що предмет,
яким забезпечено позов, не був
предметом розгляду справи і на
теперішній час не є власністю
відповідачів по справі, крім того сума,
яка присуджена судом до стягнення за
рішенням суду є значно меншою, ніж
вартість арештованого майна, а тому
арешт накладений на будинок повинен
бути скасованим. Вважав заяву про
поновлення строку на звернення
заявника до суду із питанням про
скасування заходів такою, що підлягає
задоволенню, а строк поновленню.

В судове засідання, інші особи, що
приймають участь у розгляді справи не
з'явилися з невідомих суду причин, про
час та місце слухання питання про
скасування заходів забезпечення
позову та поновлення строку на
звернення із заявою до суду
повідомлялись належним чином, причин
не прибуття суду не повідомили.

Відповідно до положень ст.ст. 73,154
ЦПК України питання про поновлення чи
продовження пропущеного строку,
скасування заходів забезпечення
позову розглядається судом з
повідомленням осіб, що приймали участь
у справі. Присутність цих осіб не є
обов'язковою та не перешкоджає його
розгляду. Враховуючи зазначене, суд
вважав за можливе розглянути питання
про поновлення пропущеного строку та
заяву про скасування заходів
забезпечення позову у відсутності
осіб, що не з'явилися, враховуючи також
згоду присутніх учасників процесу.

За приписами ст. 72 ЦПК України
право на вчинення процесуальної дії
втрачається із закінченням строку,
встановленого законом або судом.
Документи, подані після закінчення
процесуальних строків, залишаються без
розгляду, якщо суд за клопотанням
особи, що їх подала, не знайде підстав
для поновлення або продовження строку.

З аналізу вказаної норми
встановлюється, що розгляд питання про
скасування заходів забезпечення
позову можливий лише після вирішення
питання про поновлення процесуального
строку.

Відповідно до ст. 73 ЦПК України
суд поновлює або продовжує строк,
встановлений відповідно законом або
судом, за клопотанням сторони або іншої
особи у разі його порушення з поважних
причин.

Поважною є причина, що
об'єктивно унеможливлювала або
ускладнювала вчинення певної
процесуальної дії у визначений строк.
Ці причини мають бути підтвердженні
відповідними засобами доказування.

У поданій до суду заяві про
поновлення строку заявник зазначає, що
є власником житлового будинку АДРЕСА_1
відповідно до договору купівлі-продажу
№2295 від 12.11.2013 року.

Про накладення арешту на
належне йому нерухоме майно ОСОБА_1
дізнався 10.10.2014 року. Вважає, що строк
встановлений ст. 154 ЦПК України ним
пропущений із поважних причин, а тому
просить його поновити.

Відповідно до ст. 4.ст.154 ЦПК
України особа, щодо якої вжито заходи
забезпечення позову без її
повідомлення, протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали може подати до
суду заяву про їх скасування, яка
розглядається судом протягом двох
днів.

За матеріалами справи
вбачається, що ухвалою від 24.04.2013 року
суд застосував заходи забезпечення
позову та наклав арешт та заборону на
б.АДРЕСА_1.

Як вбачається із договору
купівлі-продажу №2295 від 12.11.2013 року
ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1.

З матеріалів справи
встановлюється, що ухвала від 24.04.2013
року про застосування заходів
забезпечення позову шляхом накладання
арешту на нерухоме майно: будинок
АДРЕСА_1 та заборони реєстраційним
органам на вчинення будь-яких дій щодо
здійснення реєстрації та
перереєстрації прав власності на
вказаний будинок на адресу ОСОБА_1 не
направлялась і відомостей про
отримання ним цієї ухвали матеріали
справи не містять.

Таким чином, враховуючи
основоположні принципи цивільного
судочинства закріплені в ст.ст.1,3,4 ЦПК
України та беручи до уваги, відсутність
відомостей про отримання заявником
ухвали суду про забезпечення позову,
час отримання якої є визначальним для
встановлення перебігу строку для
подання заяви про скасування заходів,
суд приходить до висновку про
поважність причин його пропуску,
оскільки неотримання ОСОБА_1 ухвали
суду від 24.04.2013 року об'єктивно
унеможливлювало його звернення до суду
у строки визначені законом, з огляду на
що, суд вважає за необхідне поновити
заявнику процесуальний строк на
звернення до суду за захистом свого
права.

Дослідивши матеріали цивільної
справи, матеріали заяви, заслухавши
думку представників осіб, що приймали
участь у розгляді справи, судом
встановлено, що у квітні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи ПАТ
«Укрсоцбанк», приватний нотаріус
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про стягнення грошової
компенсації за попереднім договором,
мотивуючи тим, що 15.01.2010 року між нею та
ОСОБА_3 за згодою її чоловіка ОСОБА_4
укладено нотаріально посвідчений
попередній договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, який
належить на праві власності
відповідачам. За умовами договору
сторони зобов'язалися до 31.12.2012 року
укласти договір купівлі-продажу
зазначеного житлового будинку. На
виконання умов договору нею передано
грошову суму(аванс) у розмірі 654440,00 грн.,
а також виконані інші умови договору.

Посилаючись на те, що свої
зобов'язання за попереднім договором
щодо укладення з нею договору
купівлі-продажу до 31.12.2012 року
відповідачі не виконали, позивачка
просила суд, стягнути з відповідачів на
її користь аванс, сплачений ОСОБА_3 в
сумі 654400,00 грн., штраф за порушення
попереднього договору у сумі 654400,00 грн,
а також грошові кошти сплачені нею до
ПАТ «Укрсоцбанк», в якості погашення
кредитної заборгованості відповідача
ОСОБА_3 в сумі 573600,00 грн., а всього 1882400,00
та судові витрати у розмірі 3681,00 грн.

Рішенням Суворовського районного
суду м. Херсона від 03.12.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 18.03.2014 року, позовні вимоги
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 аванс за попереднім
договором від 15.01.2010 року в сумі 654400,00
грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У ході розгляду справи, за заявою
позивача по справі ОСОБА_2, ухвалою від
24.04.2013 року суд застосував заходи
забезпечення позову шляхом накладання
арешту на будинок АДРЕСА_1 та наклав
заборону реєстраційним органам
вчиняти будь-які дії щодо здійснення
реєстрації та перереєстрації прав
власності відповідно до вказаного
нерухомого майна на час вирішення
спору судом.

Судом також встановлено, що
ОСОБА_3 на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 18.09.2008 року за реєстровим №5382
набула право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідно до іпотечного договору
від 13.10.2008 року, укладеного між ОСОБА_3
та ПАТ «Укрсоцбанк», вказане нерухоме
майно було передано власником в
іпотеку банку в забезпечення виконання
своїх зобов'язань за кредитним
договором, укладеним між цими особами
того ж дня.

24 квітня 2013 року ПАТ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_8 уклали договір
купівлі-продажу житлового будинку,
згідно якого, банк як іпотекодержатель,
у зв'язку із порушенням іпотекодавцем
ОСОБА_3 своїх зобов'язань, від свого
імені продав ОСОБА_8 житловий будинок 15,
про що в державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно було вчинено
відповідний запис про реєстрацію
права власності.

Згідно нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 12.11.2013 року, за реєстровим №2295,
ОСОБА_1 набув право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 придбавши
його у ОСОБА_8.

У жовтні місяці 2014 року ОСОБА_1,
який не є стороною та учасником
розгляду цивільної справи за позовом
ОСОБА_2, звернувся до суду із заявою про
скасування вжитих ухвалою від 24.04.2013
року заходів забезпечення позову,
зазначаючи про те, що у справі ухвалено
рішення, яке набуло законної сили,
однак до теперішнього часу накладений
судом арешт на належне йому майно не
скасований, чим порушуються його права
власника. З підстав передбачених ст. 154
ЦПК України, просив скасувати заходи
забезпечення позову.

Виходячи з аналізу ст. 154 ЦПК
України, особа, яка бажає скасувати
вжиті заходи забезпечення позову,
залежно від конкретних обставин може
обрати один із способів звернення до
суду, а саме: звернутися до суду із
заявою про скасування заходів
забезпечення позову, який розглядає
справу або звернутися з апеляційною
скаргою на ухвалу нижчестоящого суду
про забезпечення позову, поставивши
питання про скасування останньої.
Зазначені способи оскарження вжиття
заходів забезпечення позову можуть
бути застосовані послідовно.

З викладеного вбачається, що
ОСОБА_1 визначив спосіб захисту свого
порушеного права як власника спірного
об'єкта нерухомості, шляхом подачі
заяви про скасування заходів
забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном.

Отже, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1
ґрунтуються на його праві власності на
арештоване майно, а тому, повинні
розглядатися за правилами,
установленими для розгляду позовів про
звільнення майна з-під арешту.

Саме до таких висновків прийшов
Верховний Суд України зазначаючи, що
вимоги особи, що ґрунтуються на її
праві власності на арештоване майно,
розглядаються за правилами,
установленими для розгляду позовів про
звільнення майна з-під арешту.

Таким чином, оскільки судом
встановлено, що ОСОБА_1 не був власником
житлового будинку на час постановлення
судом ухвали про вжиття заходів
забезпечення позову, а діючим в Україні
законодавством передбачено, що власник
майна на яке накладено арешт, може
звернутися до суду із позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту, то суд
приходить до висновку, про
безпідставність звернення ОСОБА_1 до
суду із такою заявою з підстав
передбачених ст. 154 ЦПК України, з
огляду на що заява задоволенню не
підлягає.

Разом з тим, забезпечення позову це
вжиття судом на прохання осіб, які
беруть участь у справі, передбачених
законом заходів, спрямованих на
реальне виконання майбутнього
судового рішення, тобто це сукупність
процесуальних дій, які гарантують
виконання рішення суду в разі
задоволення позовних вимог.

Згідно до ч.3,6 ст. 154 ЦПК України
заходи забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає справу.
Якщо у задоволенні позову було
відмовлено, провадження у справі
закрито або заяву залишено без
розгляду, вжиті заходи забезпечення
позову застосовуються до набрання
судовим рішенням законної сили. Проте
суд може одночасно з ухваленням
судового рішення або після цього
постановити ухвалу про скасування
заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006р. №9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» заходи
забезпечення позову мають тимчасовий
характер і діють до виконання рішення
суду, яким закінчується розгляд справи
по суті. Зважаючи на це, суд при
задоволенні позову не вправі
скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення або зміни способу його
виконання, за винятком випадків, коли
потреба в забезпеченні позову з тих чи
інших причин відпала або змінились
обставини, що зумовили його
застосування.

З викладеного встановлено, що
спір між сторонами вирішено,
відповідно до рішення суду від 03.12.2013
року яке набуло законної сили 18.03.2014
року, позовні вимоги задоволено
частково, з відповідача на користь
позивача стягнуто аванс за попереднім
договором у розмірі 654400,00 грн. Тож
враховуючи, що будинок, на який
накладено арешт та заборону предметом
спору не був то за характером позовних
вимог та спірних правовідносин не може
бути гарантом виконання рішення суду в
частині задоволених позовних вимог
ОСОБА_2

Крім того, за встановлених у
судовому засіданні фактів, суд
приходить до висновку, що обставини,
які зумовили застосування
забезпечення позову змінилися, з
огляду на що, застосовані заходи у
справі на теперішній час суперечать
змісту заходів забезпечення та меті їх
застосування, оскільки, накладений
арешт та заборона на будинок АДРЕСА_1 не
захищає інтересів ОСОБА_2 по реалізації
нею своїх процесуальних прав та
гарантій спрямованих на виконання
рішення суду, а позбавляє права іншої
особи на забезпечене майно, що є
беззаперечною підставою для
скасування заходів застосованих у
цивільній справі ухвалою суду від
24.04.2013 року.

Керуючись ст. ст. 72,73,154 ЦПК
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для
звернення до суду із заявою про
скасування заходів забезпечення
позову.

Заяву ОСОБА_1, про скасування
заходів забезпечення позову вжитих у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний
нотаріус Херсонського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
про стягнення суми боргу за попереднім
договором - залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення
позову, застосовані ухвалою
Суворовського районного суду м.
Херсона від 24.04.2013 року у вигляді
арешту будинку АДРЕСА_1 та заборони
реєстраційним органам вчиняти будь-які
дії щодо здійснення реєстрації
перереєстрації прав власності
відповідно до нерухомого майна, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
зняти арешт та заборону з вказаного
майна.

Копію ухвали негайно надіслати
особам, що приймали участь у справі та
заявнику.

Копію ухвали після набрання нею
чинності направити для виконання до
відділу державної виконавчої служби
Суворовського районного управління
юстиції м. Херсона, відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції м.
Херсона, Реєстраційної служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Херсоні та Першої
Херсонської державної нотаріальної
контори.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 5-ти
денний строк з дня проголошення ухвали
апеляційної скарги. Якщо ухвалу було
проголошено у відсутності особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Оскарження ухвали про
скасування заходів забезпечення
позову зупиняє виконання цієї ухвали.

СуддяБулах Є. М.