Справа № 295/5189/13-ц
РІШЕННЯ

17.11.2014 р.
Іменем УКРАЇНИ
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю представника позивача за
первісним позовом ОСОБА_1 (довіреність
від 26.07.2013 р.),

та представника відповідачів за
первісним позовом ОСОБА_2 (договір від
17.11.2013 р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи

за первісним позовом ОСОБА_3,

до ОСОБА_4, ОСОБА_5,

10020, АДРЕСА_1,

та Управління Державної міграційної
служби України у Житомирській області,

10008, м. Житомир, вул. Пушкінська, буд. 44,

про визнання осіб такими, що втратили
право користування жилим приміщенням,

а також зняття їх з реєстраційного
обліку,

та матеріали зустрічної позовної заяви

ОСОБА_4 та ОСОБА_5

до ОСОБА_3

про вселення, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаною
позовною заявою, в якій просить
позбавити своїх доньок: ОСОБА_4 і ОСОБА_5
права користування жилим приміщенням
за адресою: АДРЕСА_1, а також
зобов’язати УДМС України у
Житомирській області зняти їх з
реєстрації за вказаною адресою. /а.с.
22-23/

При цьому посилається на те, що
протягом останніх двох років ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 проживають окремо, при цьому всі
свої речі з квартири забрали. Крім того,
прохання позивача про зняття з
реєстрації – відповідачі ігнорують.
Вимоги мотивовані тим, що її діти
зареєстровані, але комунальні послуги
не оплачують, тому просить їх визнати
такими, що втратили право користування
згаданою вище квартирою.

28.01.2014 р. представник відповідачів
ОСОБА_2 подала до суду зустрічну
позовну заяву ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про вселення позивачів за зустрічним
позовом у квартиру № 9, яка розташована
у жилому будинку 18/26 по бульвару
Польському у місті Житомирі. /а.с. 68-72/

В обґрунтування зустрічного позову
посилається на те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5
регулярно давали матері кошти для
оплати комунальних послуг. При цьому,
відповідач за зустрічним позовом
перешкоджає потрапити до своєї
квартири (ОСОБА_3 змінила замки на
вхідних дверях). ОСОБА_4 і ОСОБА_5
змушені витрачати гроші на пошуки та
утримання іншого житла, хоча могли б
жити у квартирі де зареєстровані.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити, посилаючись на доводи і
підстави, які викладені у позовній
заяві. У задоволенні зустрічних
позовних вимог просив відмовити.

Представник позивачів за зустрічним
позовом у судовому засіданні первісний
позов не визнала. При цьому,
посилаючись на доводи та підставі
викладені у зустрічному позові,
просила задовольнити заявлені вимоги у
повному обсязі.

Представник УДМС України у
Житомирській області у судове
засідання не з’явився, про час і місце
розгляду даної справи повідомлявся
судом згідно вимог ст.ст. 74-76 ЦПК
України.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, а також свідків,
всебічно дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до норм ст. 15 ЦК України,
ст.ст. 6, 8 Європейської Конвенції «Про
захист прав людини» кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно положень ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
особами вимог та на підставі
представлених сторонами доказів.

Зі змісту копії договору дарування
серії ААМ № 722184 від 05.08.1998 р. вбачається,
що ОСОБА_3 є власником квартири за
адресою: АДРЕСА_2. /а.с. 28-29/

У відповідності з копією довідки про
склад сім’ї, яка видана ЖБК № 2, ОСОБА_3
та її повнолітні діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5
зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
/а.с. 30/

Частиною другою ст. 4 ЖК України
визначено, що передусім до членів
сім’ї наймача належать дружина
наймача, їхні діти та батьки.

Згідно ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок,
користуються ним для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд, а члени
сім’ї власника квартири, які
проживають разом з ним, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником
квартири, якщо при їх вселені не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

Так, положеннями ст. 47 Конституції
України та ст. 9 ЖК України
гарантовано право громадянина на
житло.

Такого права він може бути позбавлений,
але лише при наявності законних
підстав.

Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє права членів його сім’ї
права користування займаним
приміщенням.

Права членів сім’ї власника на
користування жилим приміщенням
регулюються ст. 405 ЦК України,
відповідно до вимог якої члени сім’ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Член
сім’ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім’ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Свідки по справі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_9 підтвердили суду, що ОСОБА_3
постійно вчиняє перешкоди при
намаганні її дочок потрапити до
помешкання. /а.с. 113-115/

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд
вважає, що позивач за первісним позовом
в обґрунтування своїх вимог про
визнання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, не надала переконливих
доказів того, що останні не проживають
у спірній квартирі без поважних причин
понад рік.

Крім того, під час розгляду справи в
суді ОСОБА_3 категорично заперечувала
право ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживати у
спірній квартирі, у зв’язку з чим і
змінила замки.

Також, суд зауважує, що несплата
комунальних послуг, не може бути
підставою для визнання членів сім’ї
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням.

За таких обставин суд вважає, що
відповідачам за первісним позовом
чинилися перешкоди у користуванні
житлом, тому у задоволенні первісного
позову ОСОБА_3 слід відмовити, а
зустрічний позов ОСОБА_4 і ОСОБА_5
задовольнити.

У відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК
України, якщо у задоволенні позову було
відмовлено, провадження у справі
закрито або заяву залишено без
розгляду, вжиті заходи забезпечення
позову застосовуються до набрання
судовим рішенням законної сили. Проте
суд може одночасно з ухваленням
судового рішення постановити ухвалу
про скасування заходів забезпечення
позову.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись
ст.ст. 88, 154, 212-215 ЦПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

1.          У задоволенні первісного
позову ОСОБА_3 – відмовити.

2.          Зустрічний позов ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 – задовольнити повністю.

3.          Вселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
квартири АДРЕСА_3.

4.          Скасувати заходи
забезпечення позову, застосовані
ухвалою Богунського районного суду м.
Житомира від 04.03.2014 р., якою ОСОБА_3
заборонено у будь-який спосіб
відчужувати, надавати в іпотеку чи
іншим чином розпоряджатися квартирою
№ 9, що за адресою: м. Житомир, бульвар
Польський, буд. 18/26.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.О.
Корицька

Повний текст рішення виготовлено
20.11.2014 р.