АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

18 грудня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської
О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк
Ю.В., Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «НАДРА» про стягнення оплати
(компенсації) за роботу у вихідні дні та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку

за апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «НАДРА» - Ширант
АллиАнатоліївни на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 01 вересня 2014 р.,

встановила:

в січні 2014 р. ОСОБА_1 (прізвище до
реєстрації шлюбу 21.12.2012 р. - ОСОБА_1)
звернулася до суду з позовом, в якому
просила, з урахуванням уточнень до
позовної заяви, стягнути з відповідача
оплату за роботу у неробочі дні в
грудні 2008 р. та січні 2009 р. в сумі 2 526 грн.
60 коп., інфляційні втрати в сумі 568 грн. 48
коп., середній заробіток за період з
12.12.2012 р. по 09.10.2013 р. як час затримки
виконання рішення Апеляційного суду в
сумі 43 373 грн. 63 коп., а також середній
заробіток за період з 10.10.2013 р. по 01.09.2014
р. в сумі 46 742 грн. 10 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 01.09 2014 р. позов було
задоволено. Ухвалою Шевченківського
районного суду м. Києва від 15 вересня 2014
р. в резолютивній частині рішенні було
виправлено описку щодо суми середнього
заробітку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник відповідача -Ширант А.А.
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилалась на те, що рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2012 р.
на її користь було стягнуто вихідну
допомогу та середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні.
Вказане рішення було виконане
відповідачем лише 09.10.2013 р., а тому
позивач просила стягнути середній
заробіток за цей час в сумі 35 695 грн. 68
коп. В ході розгляду справи, в лютому 2014
р. позивач доповнила свої вимоги та
просила також стягнути компенсацію за
роботу у вихідні дні 27.12.2008 р., 28.12.2008 р.,
17.01.2009 р., 18.01.2009 р., 24.01.2009 р. та 25.01.2009 р. в
сумі 2 526 грн. 60 коп. Остаточно позивач
уточнила свої вимоги 01.09.2014 р. та
просила стягнути компенсацію за роботу
у вихідні дні в сумі 2 526 грн. 60 коп.,
інфляційні втрати в сумі 568 грн. 48 коп.,
середній заробіток за час з 12.12.2012 р. по
09.10.2013 р. в сумі 43 373 грн. 63 коп., середній
заробіток з 10.10.2013 р. по 01.09.2014 р. за
затримку виплати компенсації за
роботу у вихідні дні в сумі 46 742 грн. 10
коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 01.09 2014 р. позов було
задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що на
виконання рішення Апеляційного суду м.
Києва від 11.12.2012 р. було видано
виконавчий лист 23.08.2013 р. Виконавче
провадження було відкрито 27.08.2013 р.
Кошти на рахунок з обліку депозитних
сум надійшли 09.10.2013 р., які були
перераховані позивачу 11.10.2013 р., а тому
до стягнення на користь позивача
належить середній заробіток за весь
період з 12.12.2012 р. по 09.10.2013 р. Також суд
першої інстанції правильно встановив,
що позивач працювала у вихідні дні: 27, 28
грудня 2008 р., 17, 18, 24 та 25 січня 2009 р. за
розпорядженням віце-президента банку
№549 від 25.12.2008 р. та розпорядженням
першого віце-президента №3 від 06.01.2009 р.
у м. Вінниця, де проводила семінари у
місцевому відділенні, оплата за які
здійснена не була. Тому судом було
стягнуто компенсацію за роботу у
вказані дні з урахуванням індексу
інфляції та середній заробіток за час
затримки виплати компенсації з 10.10.2013
р. по 01.09.2014 р.

Такий висновок суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим та
відповідає встановленим по справі
обставинам.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
та послався на положення ст. 72, 107, 116, 117,
233 КЗпП України, Закону України «Про
оплату праці», «Про індексацію
грошових доходів населення», Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМ України
від 09.02.1995 р. №100.

Як видно з матеріалів справи, позивач
працювала у відповідача з 22.09.2005 р. на
посаді касира, а з 05.09.2008 р. -
виконуючого обов'язки начальника
Відділу навчання обслуговування
клієнтів Центру професійного навчання
Управління розвитку персоналу
Департаменту управління персоналом
ВАТ КБ «Надра». 13.02.2009 р. позивача було
звільнено з роботи.

Доводи, викладені представником
відповідача в апеляційній скарзі про
те, що є недоведеним факт роботи
позивача у вихідні дні 27, 28 грудня 2008 р.,
17, 18, 24 та 25 січня 2009 р., є
необґрунтованими, оскільки судом
першої інстанції було детально
проаналізовано наявні в матеріалах
справи докази щодо цього. В матеріалах
справи міститься довідка щодо місця
проведення операцій по поточному
картковому рахунку ОСОБА_1. за період з
24.12.2008 р. по 31.01.2009 р. (а/с 104 т. 3), що
підтверджує перебування позивача в ці
дні в м. Вінниця, де нею проводились
семінари.

Зазначені вимоги не були предметом
розгляду суду при розгляді справи за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «НАДРА»,
третя особа: ОСОБА_4 про визнання
незаконним звільнення, зміну
формулювання звільнення, визнання
недійсним запису, внесеного до
трудової книжки, розірвання трудового
договору, стягнення вихідної допомоги
та середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.
Тому доводи представника відповідача
про те, що судом при розгляді вказаної
спавши було визначено всі належні при
звільненні позивачу суми, є
безпідставним.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м.Києва від 30.09.2010 р. було прийнято
заяву про збільшення та уточнення
позовних вимог ОСОБА_1 за виключенням
пунктів про стягнення з відповідача
суми заборгованості та про стягнення
компенсації за роботу у вихідні дні
(а/с157-158 т. 1). Вказана ухвала була
залишена без змін ухвалою Апеляційного
суду м.Києва від 03.11.2010 р.

Також не може бути підставою для
скасування рішення суду та відмови у
задоволенні вимог та обставина, що
рішенням Апеляційного суду м.Києва від
20.03.2014 р. було стягнуто на користь
позивача 177 498 грн. 60 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, яке виконане
відповідачем 13.06.2014 р. (а/с 227-229 т. 1, а/с 230
т. 3), оскільки у вказаній справі
розглядались вимоги позивача після
скасування в цій частині рішення
Апеляційного суду м.Києва від 11.12.2012 р.
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11.12.2013 р.

Посилання апелянта на допущені судом
першої інстанції порушення норм
процесуального права щодо відмови у
прийнятті зустрічної позовної заяви, в
якій відповідач просив зобов'язати
ОСОБА_1 припинити зловживати правами,
передбаченими ст. 117 та ст. 233 КЗпП
України, відмовити в захисті права
ОСОБА_1 вимагати від ПАТ КБ «Надра»
сплатити вищевказані суми на підставі
ст. 117 та 233 КЗпП України у зв'язку із
зловживанням нею цими правами та
порушенням моральних засад
суспільства, відмовити повністю у
задоволенні первісного позову ОСОБА_1
до ПАТ КБ «Надра» в судовому засіданні
11.03.2014 р., також не можуть бути підставою
для скасування рішення суду, оскільки
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи. В даному випадку зустрічна
позовна заява містила лише
заперечення на заявлений ОСОБА_1 позов
і відмова в його прийнятті не була
перешкодою для представника банку
подавати свої заперечення на заявлені
позивачем вимоги в ході розгляду
справи.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, перевірено та дано
належну оцінку доказам, правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому рішення суду скасуванню не
підлягає.

Разом з тим, слід змінити рішення суду в
частині вирішення питання про розподіл
судових витрат, оскільки судом першої
інстанції було помилково визначено
суму судового збору, який підлягає
стягненню з відповідача на користь
держави в сумі 3 654 грн., тоді як сума
збору має становити 932 грн. 10 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «НАДРА» - Ширант
АллиАнатоліївни задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 01 вересня 2014 року
змінити в частині розподілу судових
витрат та визначити суму судового
збору - 932 грн. 10 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/895/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/13263/2014

Головуючий у суді першої
інстанціїСіромашенко Н.В._5

Доповідач у суді апеляційної
інстанціїНемировська О.В._6