АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/971/14-ц
Головуючий в І-й інстанції
№ провадження -22-ц/774/1851/К/14
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді:
Братіщевої Л.А.

суддів:
Грищенко Н.М., Турік В.П.

при секретарі:
Булах К.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3,

представника відповідача
Приватного акціонерного товариства
«Виробниче Об'єднання
«Стальканат-Сілур» - Трофімова Сергія
Юрійовича,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Кривому Розі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 25 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Виробниче
Об'єднання «Стальканат-Сілур» про
визнання незаконними наказів про
дисциплінарне стягнення та стягнення
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із вказаним позовом до ПАТ
«Виробниче Об'єднання
«Стальканат-Сілур», який в подальшому
уточнювала та в обґрунтування позовних
вимог зазначила, що 19.12.2013 року та 20.12.2013
року ТОВ «ПРОМЛІФТ» було видано накази
№ 458 та № 459 про оголошення їй, черговій
виробничої дільниці дисциплінарних
стягнень за порушення трудової
дисципліни, правил внутрішнього
трудового розпорядку підприємства -
невихід на роботу 18.12.2013 року та 19.12.2013
року згідно наказу № 449 від 10.12.2013 року
«Про переміщення ОСОБА_2». Вважає
вищевказані накази незаконними,
оскільки 01.04.2013 року адміністрацією ТОВ
«ПРОМЛІФТ» їй було роз'яснено права,
обов'язки, умови праці чергової
виробничої дільниці, відомості місця
роботи та місце розташування за
адресою: м. Кривий Ріг, вул. 22 Партз'їзду,
2, переміщення з одного об'єкту та інший
не було передбачено, не обумовлено
трудовим договором, а 05.12.2013 року
наказом № 142-к вона була поновлена на
попередній роботі на посаді чергового
з продовженням дії трудового договору.
Наказом № 448 від 10.12.2013 року «Про
переміщення» з 11.12.2013 року її
перемістили на житловий масив Інгулець
без змін істотних умов праці,
обумовлених трудовим договором. Однак,
так як структурний підрозділ «робоче
місце» знаходиться в іншій місцевості,
таке переміщення вона вважає як
переведення, на яке вона не давала
згоди. Оскільки її переведення за
місцем роботи в іншу місцевість
проведено без її погодження, то невихід
на роботу у зв'язку з незаконним
переведенням, не може вважатися
прогулом, та відсутні підстави
притягнення її до дисциплінарної
відповідальності. Незаконне
переведення її в іншу місцевість без
її згоди та оголошення дисциплінарних
стягнень спричинили їй моральні та
фізичні страждання, значно погіршився
стан її здоров'я, вона змушена була
витрачати додаткові витрати на
вимушене лікування. За таких обставин
просила суд визнати незаконними накази
№ 458 від 19.12.2013 року та № 459 від 20.12.2013
року про дисциплінарне стягнення та
стягнути з відповідача моральну шкоду
в розмірі 5000 грн.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 25
липня 2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про суті
позовних вимог, оскільки судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та порушені норми
матеріального права. Зокрема, вважає,
що суд не врахував те, що наказом № 448
від 10.12.2013 року ТОВ «ПРОМЛІФТ» вона була
переміщена на роботу на житловий
комплекс Інгулець, «без змін істотних
умов праці, обумовлених трудовим
договором», однак в наказі відсутні
відомості та знаходження робочого
місця в селищі Інгулець та поняття
«істотні умови праці» є оціночним, а
тому вважає, що така заміна робочого
місця по суті є переведенням, на яку
вона згоди не давала. Також вважає, що
селище Інгулець є іншим населеним
пунктом, а переведення на роботу з
одного населеного пункту в інший,
навіть в межах одного
адміністративного району,
розглядається як переведення в іншу
місцевість незалежно від автобусного
або іншого регулярного сполучення і
здійснюється лише за згодою
працівника. У зв'язку з чим накази № 458
від 18.12.2013 року та № 459 від 20.12.2013 року
про дисциплінарні стягнення шляхом
оголошення їй догани за порушення
трудової дисципліни, правил
внутрішнього трудового розпорядку
підприємством ТОВ «ПРОМЛІФТ» за
невихід на робоче місце в селищі
Інгулець не може вважатись прогулом,
тому не відповідають нормам трудового
законодавства, отже є незаконними.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України -
під час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема такі питання 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Суд першої інстанції у повній мірі
з'ясував всі обставини, які мають
значення для справи, та виконав усі
вимоги цивільного судочинства, у
зв'язку із чим рішення в даній справі
неможна визнати не законним і не
обґрунтованим.

Згідно ст. 139 КЗпП України, працівники
зобов'язані працювати чесно і сумлінно,
своєчасно і точно виконувати
розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Відповідно до ст. 140 КЗпП України,
трудова дисципліна на підприємствах, в
установах, організаціях
забезпечується створенням необхідних
організаційних та економічних умов для
нормальної високопродуктивної роботи,
свідомим ставленням до праці, методами
переконання, виховання, а також
заохоченням за сумлінну працю. У
трудових колективах створюється
обстановка нетерпимості до порушень
трудової дисципліни, суворої
товариської вимогливості до
працівників, які несумлінно виконують
трудові обов'язки. Щодо окремих
несумлінних працівників
застосовуються в необхідних випадках
заходи дисциплінарного і громадського
впливу.

Згідно ст. 141 КЗпП України, власник
або уповноважений ним орган повинен
правильно організувати працю
працівників, створювати умови для
зростання продуктивності праці,
забезпечувати трудову і виробничу
дисципліну, неухильно додержувати
законодавства про працю і правил
охорони праці, уважно ставитися до
потреб і запитів працівників,
поліпшувати умови їх праці та побуту.

Відповідно до 142 КЗпП України,
трудовий розпорядок на підприємствах,
в установах, організаціях визначається
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, які затверджуються
трудовими колективами за поданням
власника або уповноваженого ним органу
і виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником) на
основі типових правил.

Статтею 147 КЗпП України
передбачено, що за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з таких
заходів стягнення: догана; звільнення.

Згідно ст. 147-1 КЗпП України,
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника.

Відповідно до 148 КЗпП України,
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України
передбачено, що до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення. За
кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. При обранні
виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Як встановлено судом та
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2
наказом № 142-к від 05.12.2013 року поновлена
на роботі на посаді чергового ТОВ
«ПРОМЛІФТ» з 05.12.2013 року на підставі
рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 18.11.2013 року (а.с.
7).

Наказом по підприємству № 448 від
10.12.2013 року «Про переміщення» ОСОБА_2,
чергова виробничої дільниці № 3,
поновлену на роботі, з 11 грудня 2013 року
переміщена на житловий масив Інгулець
в бригаду ОСОБА_6, без змін істотних
умов праці, обумовлених трудовим
договором, з яким ОСОБА_2 була
ознайомлена 10.12.2013 року (а.с. 8) і який нею
не оскаржувався.

18 та 19 грудня 2013 року ОСОБА_2 не
вийшла на робоче місце, обумовлене
наказом № 448 від 10 грудня 2013 року і це не
сторонами не заперечується, у зв'язку з
чим, наказами № 458 від 19.12.2013 року та № 459
від 20.12.2013 року «Про дисциплінарне
стягнення», їй оголошені догани за
порушення трудової дисципліни, Правил
внутрішнього трудового розпорядку
підприємства - невихід на роботу 18
грудня 2013 року та 19 грудня 2013 року
згідно наказу від 10.12.2013 року № 448 «Про
переміщення», з якими ОСОБА_2 була
ознайомлена 20.12.2013 року (а.с. 6, 33).

Відповідно до пояснювальної
записки від 20.12.2013 року ОСОБА_2 19.12.2013
року працювала на опорному пункті за
адресою: вул. 22 Партз'їзду в м. Кривому
Розі, так як вона не згодна з наказом №
448 від 10.12.2013 року про переведення її з
Дзержинського району в Інгулецький,
оскільки немає грошей на проїзд (а.с. 10).,
а згідно доповідної записки від 06.01.2014
року, ОСОБА_2 пояснила, що на роботу на
житловий масив Інгулець не вийшла з
18.12.2013 року по 06.01.2014 року у зв'язку з тим,
що вона не давала згоди там працювати
(а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання незаконними
наказів про дисциплінарне стягнення та
стягнення моральної шкоди, суд першої
інстанції, керуючись вищезазначеними
нормами трудового законодавства,
правильно виходив з того, що винесені
ТОВ «ПРОМЛІФТ» накази № 458 від 19.12.2013
року та № 459 від 20.12.2013 року
відповідають нормам трудового
законодавства, оскільки ОСОБА_2 була
повідомлена під підпис з наказом № 448
від 10.12.2013 року «Про переміщення», наказ
не оскаржений та такий, що відповідає
Закону, а невиконання нею
вищевказаного наказу через те, що вона
його трактує як наказ про переведення в
іншу місцевість, не може бути прийнято
до уваги та розцінено як неповажність
причин невиходу на роботу 19.12.2013 року та
20.12.2013 року, що призвело до порушення
трудової дисципліни, яке проявилося в
невиконанні з вини ОСОБА_2 покладених
на неї трудових обов'язків, в порушенні
правил трудового розпорядку.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що відсутність позивача на робочому
місці за наказом № 448 від 10.12.2013 року,
тобто на житловий масив Інгулець,
обумовлені поважною причиною, так як це
робоче місце знаходиться в іншій
місцевості - безпідставні, враховуючи і
те, що згідно листа в.о.голови
Інгулецької районної у міді ради м.
Кривий Ріг від 18.11.2014 року, наданого
апеляційному суду представником
відповідача, місто Інгулець та землі
Миколаївської селищної ради включені в
межі міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області на підставі
постанови Верховної Ради України «Про
зміну меж місті Кривого Рогу
Дніпропетровської області» від 24.10.2002
року № 217- VI.

Інші доводи апеляційної скарги не
містять законних та обґрунтованих
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції, спростовуються
матеріалами справи та висновками суду.

Колегія суддів вважає, що
вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Суд не допустив порушень
матеріального або процесуального
закону, які могли б бути підставою для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 25
липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: