Справа №489/3740/14-ц 04.12.2014 04.12.2014 04.12.2014
Провадження №22-ц/784/3294/14
Головуючий у першій інстанції-Кокорєв
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського
І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Кудрі В.М.,

за участю представника позивачки -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 30 жовтня 2014 року у
цивільній справі за позовом

ОСОБА_2

до публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПриватБанк)

про стягнення зайво сплачених коштів

У С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до ПриватБанку про стягнення
зайво сплачених коштів.

Позивачка зазначала, що 28 березня 2005
року уклала з ПриватБанком кредитний
договір № NKVPGK04040020, за яким отримала 140
000 доларів США строком до 27 березня 2025
року. 24 січня 2014 року достроково
виконала кредитні зобов'язання. Проте,
отримавши у березні 2014 року розрахунок
платежів за кредитом, з'ясувала, що
кредит був повністю повернутий нею ще у
березні 2007 року, а кошти сплачені після
цієї дати у розмірі 256 516, 99 доларів США
отримані банком безпідставно.

Збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_2
просила стягнути з Приват Банку 354 632, 90
доларів США, з яких 256 516, 69 доларів США
зайво сплачених коштів, 26 746, 70 доларів
США - 3 % річних та 71 369, 21 долар США
інфляційних втрат, а також 100 000 грн.
витрати на правову допомогу (а.с. 73, 165).

Представник Приватбанку позов не
визнав. Відповідач зазначав, що ОСОБА_2
достроково повернула кредитні кошти
лише 24 січня 2014 року, а внутрішня
бухгалтерська проводка від 1 березня 2007
року на суму 135 188,45 доларів США
здійснена в порядку розрахунку між
ПриватБанком та Юкрейн Мортгейдж Лоун
Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ за договором про
відступлення права вимоги від 19 лютого
2007 року та не є доказом погашення
кредиту в повному обсязі позичальником
ОСОБА_2

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 жовтня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила
рішення скасувати та задовольнити
позов, посилаючись на ті ж обставини, що
були підставою позову, невірну оцінку
судом доказів отримання банком від неї
зайвих коштів з 1 березня 2007 року, а
також правовідносин між позивачем та
Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1
ПІ-ЕЛ-СІ за договором від 19 лютого 2007
року.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 28
березня 2005 року ОСОБА_2 уклала з
ПриватБанком кредитний договір №
NKVPGK04040020 (далі - Договір), за яким
отримала кредит у вигляді не
відновлювальної кредитної лінії у
розмірі 167 497, 51 доларів США строком до 27
березня 2025 року (а.с. 7-9)

У період квітня 2005 року-січня 2014 року
ОСОБА_2 виконували кредитні
зобов'язання та станом на 24 січня 2014
року повністю повернула кошти,
передбачені Договором ( а.с. 14-21).

Водночас, наданий банком витяг з
рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_2 містить у графах
«обороти (USD) Дебет» та «обороти (USD)
Кредит» проводку від 1 березня 2007 року
на 135 188,45 доларів США, від 3 березня 2007
року -722,91 долар США, 7 березня 2007 року - 196
доларів США (а.с.15 зворот). Зазначені
кошти відображені у розгорнутому
витягу з особового рахунку ( а.с.84) та
зараховані, в тому числі, за
меморіальними ордерами від 1 березня 2007
року з призначенням платежу -
«перерахування коштів за договором від
19 лютого 2007 року» ( а.с.95-97).

19 лютого 2007 року між ПриватБанком та
Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1
ПІ-ЕЛ-СІ укладено договір
купівлі-продажу (відступлення) прав
вимоги за договорами про іпотечні
кредити, за умовами якого останній
купив іпотечні кредити, в тому числі і
актив по іпотечному кредиту позивачки (
а.с.107-143).

Даних про те, що спірні суми надійшли у
готівковій формі та призначені на
погашення заборгованості за Договором,
банківські документи не містять.

Позивачка ОСОБА_2 також не надала суду
будь-яких доказів перерахування саме
нею спірних сум у період з 1 по 7 березня
2007 року. Натомість витяг з рахунку має
відомості про погашення ОСОБА_2
чергового щомісячного платежу 26
лютого 2007 року та наступного платежу 28
березня 2007 року ( а.с.84).

Внутрішньобанківська операція 1-7
березня 2007 року по перерахуванню
коштів за договором від 19 лютого 2007
року не вплинула на розрахунки та обсяг
прав та обов'язків позичальника за
Договором.

Встановивши ці обставини та дослідивши
особливості внутрішньобанківських
операцій та їх здійснення за
меморіальними ордерами, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про недоведеність того факту,
що 1-7 березня 2007 року ОСОБА_2 достроково
сплатила весь залишок кредитного
боргу, а у період з квітня 2007 року до
січня 2014 року помилково продовжувала
виконувати неіснуючий обов'язок та
надмірно виплатила 256 516,99 доларів США.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи апелянта про
те, що достатнім доказом виконання
кредитного зобов'язання ОСОБА_2 у
березні 2007 року є відомості з рахунку
НОМЕР_1, відкритому для зарахування
коштів позичальника на погашення
заборгованості, оскільки ці доводи
спростовуються вищенаведеними
доказами.

Не мають правого значення і доводи, які
стосуються прав та обов'язків
ПриватБанку після укладення договору
від 19 лютого 2007 року, в тому числі щодо
порядку розрахунків з покупцем,
відсутності підпису на переліку
активів, безпідставність зарахування
коштів та інше, оскільки
правовідносини між ПриватБанком та
Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1
ПІ-ЕЛ-СІ за договором від 19 лютого 2007
року виходять межі спірних
правовідносин щодо повернення зайво
сплачених сум, не впливають на права та
обов'язки ОСОБА_2, а також не доводять
факт переплати за Договором.

Не можуть бути підставою для стягнення
спірної суми на користь позивачки і
правила статті 1212 ЦК, за якою право на
повернення отриманого набуває лише
особа, за рахунок якої безпідставно
одержане майно. Законодавство не
передбачає права боржника на
повернення виконаного зобов'язання
перед первісним кредитором у зв'язку з
його заміною новим кредитором, який
таких вимог до боржника не заявляє.

Інші доводи апелянта були предметом
судового дослідження, а висновки щодо
них викладені в мотивувальній частині
судового рішення.

Оскільки апеляційна скарга не містить
доводів, які б спростовували висновки
суду чи доводили б порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді