Справа 206/6261/14-ц
Провадження 2/206/1473/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2014 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення
аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2014 року позивач
звернулася до Самарського районного
суду м. Дніпропетровська із зазначеним
позовом.

Позовні вимоги позивач
обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у
неї народилась дитина від ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, який проживає разом з матір'ю та
перебуває на її утриманні. Відповідач
не займається вихованням дитини, не
проявляє піклування до нього, та не
надає грошові кошти на його утримання.
Також він має нерегулярний мінливий
дохід та частину доходу одержує в
натурі, як їй відомо його заробітна
плата складає від 10000,00 - 15000,00грн. На
теперішній час відповідач добровільно
не надає матеріальну допомогу, але має
можливість надавати таку допомогу, так
як знаходиться в працездатному віці,
фізично здоровий, на його утриманні
інших дітей або непрацездатних батьків
немає.

На підставі викладеного позивач
просить суд стягнути аліменти на її
користь на утримання сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у розмірі 3000,00грн.
щомісяця, але не менш 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку до досягнення нею
повноліття (а.с.1-2).

В судовому засіданні позивач та
її представник ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримали та просили задовольнити в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позові.
Зазначили, що позивач не працює, шукає
роботу, її мати пенсіонерка. Відповідач
мешкає в Італії і там має хороший дохід,
виїхав він у 2006 році, працював
двірником за контрактом. Поїхав він
туди до матері. Шлюб був розірваний у
2008р. Позивачка висловила переконання,
що відповідач мешкає не сам і витрати з
оренди житла фактично несуть інші
особи. Крім допомоги по безробіттю він
має неофіційний заробіток. Позивач
перебувала в Італії з дитиною за
запрошенням не колишнього чоловіка, а
його матері (свекрухи), деякий час
працювала по догляду за людьми
похилого віку, потім вирішила забрати
сина та повернутися до України.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні просила
задовольнити позов частково у розмірі
600грн. Пояснила, що дійсно відповідач
проживає у Італії. Він там орендує
житло за 450 євро в місяць, мешкає сам.
Отримує допомогу по безробіттю у
розмірі 779,63 євро в місяць, має витрати
на харчування та інші. Його утримують
там батьки. Дитина виїхала з Італії без
згоди батька, позивачка фактично
викрала сина, з приводу чого відповідач
звернувся до правоохоронних органів
Італії.

Вислухавши позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.03.2007 року
позивач ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_1) та
відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб,
що підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_1 Самарського ВРАЦС
Дніпропетровського МУЮ, актовий запис
№ 77 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився
ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2, актовий запис
№ 451 (а.с.3).

Відповідно до довідки голови
квартального комітету № 23 від 11.09.2014р.
№56 ОСОБА_1 зареєстрована та проживає
ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з сином ОСОБА_3,
матір'ю ОСОБА_6 (а.с.8).

Відповідно до трудової книжки
позивача ОСОБА_1 від 20.05.2005р. вона наразі
не працює (а.с.21-25).

Мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6,
1959р.н. є пенсіонеркою та отримує пенсію
у розмірі 949,00грн. (а.с.32, 37).

З нотаріально засвідченого
перекладу відомості виплат
Національного інституту соціального
страхування за 2014р. ОСОБА_2 отримує
кошти по безробіттю у сумі 779,63 євро на
місяць, період здійснення виплат
08.06.2014р. - 07.02.2015р. (а.с.61-65).

З нотаріально засвідченого
перекладу договору оренди нерухомості
житлового приміщення ОСОБА_2 орендує
житло з 2010р. в АДРЕСА_1 та сплачує на рік
5400,00 євро, 450,00 євро на місяць (а.с.66-74).

Дані правовідносини регулюються
Сімейним Кодексом України.

Згідно ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків
обов'язок щодо надання утримання своїм
неповнолітнім дітям, тобто дітям, які
не досягли 18 років. Обов'язок
утримувати дитину є рівною мірою
обов'язком як матері, так і батька, а
саме, обов'язком особистим,
індивідуальним, а не солідарним.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» у п. 17
підкреслено, що за відсутності
домовленості той із батьків, з ким
проживає дитина, вправі звернутися до
суду з відповідним позовом. При цьому
аліменти на дитину присуджуються в
частці від заробітку (доходу) її матері,
батька або в твердій грошовій сумі і
виплачуються щомісячно.

Згідно ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина
та інші обставини, що мають істотне
значення. Мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Прожитковий мінімум для дитини
відповідного віку визначається
кожного року відповідно до Закону
України «Про державний бюджет
України».

Частиною 1 ст. 183 СК України частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Позивач не надав в судовому
засіданні обґрунтування зазначеного
ним розміру аліментів, відповідач не
погодився сплачувати аліменти в
твердій грошовій сумі у розмірі
3000,00грн., а визнав позов частково на
600,00грн.

Разом з тим, визначаючи розмір
аліментів, суд бере до уваги, що
обов'язок утримання сина покладається
в рівній мірі на обох батьків, а тому
суд вважає необхідним стягнути з
відповідача аліменти на утримання
дитини в частці від доходу щомісячно.
Такий висновок суду заснований
передусім на тому, що відповідач не
працює, а отримує допомогу по
безробіттю, яка є стабільним платежем
протягом певіного часу, внаслідок чого
його доходи фіксовані, і слід визначити
аліменти у частці, достатній для
матеріального утримання дитини з
урахуванням доходів позивача, видатків
відповідача.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України,
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Статтею 212 ЦПК України,
передбачено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК
України рішення суду в частині
стягнення аліментів підлягає
негайному виконанню в межах оплати
платежу за один місяць.

Крім того, з відповідача на
користь держави підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 243грн. 60коп.

Керуючись ст.ст. 180-184, 191 Сімейного
кодексу України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88,
131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 аліменти на користь
ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/7 (однієї
сьомої) частини всіх видів заробітку та
інших доходів щомісячно, але не менше,
ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнення аліментів здійснювати із 23
вересня 2014 року і до повноліття дитини.

Судове рішення допустити до негайного
виконання у розмірі платежу за один
місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір на
прибуток держави у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков