Справа № 367/5796/14-ц Головуючий у І
інстанції Чернов Д.Є.Провадження №
22-ц/780/6661/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 14 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аверс-сіті" про
визнання права власності,

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 22 серпня 2011 року між ним і
товариством з обмеженою
відповідальністю "Аверс-Сіті" укладено
договір купівлі-продажу майнових прав
на об'єкт нерухомості - складову та
невід`ємну частину об'єкту
капітального будівництва у вигляді
квартири АДРЕСА_1. Житловий будинок,
складовою частиною якого є вказана
квартира, введений в експлуатацію
16.09.2011 року.

Відповідно до п. 1.4 умов вказаного
договору він набуває права власності
на квартиру після введення об'єкту
капітального будівництва в
експлуатацію та оформлення
відповідних правовстановлюючих
документів.

Факт відсутності заборгованості
позивача по сплаті вартості майнових
прав на квартиру за зазначеним
договором підтверджується договором
про зарахування зустрічних однорідних
вимог від 25.08.2011 року та довідкою про
відсутність заборгованості від 25.08.2011
року, виданої відповідачем.

Однак, на неодноразові звернення
позивача до відповідача з вимогою
виконати умови договору від 22.08.2011 року
акт приймання-передачі майнових прав
на квартиру не укладено між сторонами
до цього часу.

Тому позивач звернувся в суд з даним
позовом, в якому просив з підстав,
передбачених ст. ст. 328, 331, 392, 396 ЦК
України, визнати за ним право власності
на спірну квартиру.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 14 жовтня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення його позову, посилаючись
на неповне з`ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке полягає в
тому, що суд не взяв до уваги те, що
позивач відповідно до умов договору та
вимог ст. 7 Закону України «Про
інвестиційну діяльність»
проінвестував будівництво спірної
квартири, а відповідач всупереч умов
договору та вимог ст. ст. 526, 527, 530-532,
610-612, 623 ЦК України не виконав умови
договору купівлі-продажу майнових прав
щодо фактичного обов'язку передачі
позивачу у власність спірної квартири
після введення об'єкту капітального
будівництва, у складі якого є квартира
позивача, в експлуатацію.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтовував свої
висновки тим, що позивач не надав
доказів того, що у нього виникло право
власності на спірну квартиру і це право
зареєстровано у порядку, встановленому
ст. 331 ЦК України.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Зі змісту ч. 5 ст. 11 ЦК України випливає,
що цивільні права можуть виникати з
рішення суду лише у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства.

Порядок та умови набуття права
власності на новостворене майно та
об'єкти незавершеного будівництва
врегульовані положеннями ст. 331 ЦК
України, відповідно до частини другої
якої право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Зазначена стаття ЦК України не
передбачає можливості виникнення
права власності на новостворене
нерухоме майно за рішенням суду.

Зазначена правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові №
6-131 цс 14 від 5 лютого 2014 року, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Тобто, за вказаною нормою права вимога
про визнання права власності може бути
пред'явлена лише власником спірного
майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Судом встановлено, що 22 серпня 2011 року
між ОСОБА_1 і товариством з обмеженою
відповідальністю "Аверс-Сіті" укладено
договір купівлі-продажу майнових прав
на об'єкт нерухомості - складову та
невід`ємну частину об'єкту
капітального будівництва у вигляді
двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.4 умов даного договору
майнові права - це всі права на об'єкт
нерухомості, що полягають у праві
покупця набути право власності на
об'єкт нерухомості після введення
об'єкту капітального будівництва в
експлуатацію та оформлення
відповідних правовстановлюючих
документів. Тобто, на підставі
зазначеного договору позивач отримав
лише право на набуття права власності,
а не саме право власності на нерухоме
майно.

Згідно п. 3 договору, який передбачає
порядок передачі майнових прав,
майнові права на об'єкт нерухомості за
цим договором передаються продавцем
покупцю шляхом підписання акту, який
підписується сторонами не пізніше 10
робочих днів з дати настання останньої
з таких подій: здійснення покупцем 100%
вартості майнових прав, введення
відповідної частини об'єкту
капітального будівництва, складовою та
невід`ємною частиною якої є об'єкт
нерухомості, в експлуатацію та
здійснення розрахунків. Право
власності на майнові права переходить
від продавця до покупця після
підписання акту.

Пунктом 3.3 передбачено, що оформлення
прав власності на об'єкт нерухомості та
всі інші дії, пов'язані з оформленням
права власності на об'єкт нерухомості,
в тому числі сплата офіційних платежів
та інших необхідних платежів,
здійснюється покупцем самостійно за
власний рахунок.

Пунктом 3.4 договору встановлено
порядок отримання покупцем пакету
документів, необхідних для оформлення
права власності на об'єкт нерухомості.

Як убачається з матеріалів справи,
позивачем не надано доказів того, що
він звертався до відповідача з вимогою
про надання таких документів. Тобто,
позивачем не доведено, що його права
відповідачем порушені.

Крім того, згідно пунктів 4.2, 4.3 та 4.4
договору загальна вартість майнових
прав на квартиру складає 187001,5 грн.
Покупець здійснює розрахунок за даним
договором в наступному порядку та в
такі строки: 187001,5 грн. в термін трьох
днів з моменту підписання сторонами
цього договору, шляхом та у спосіб, що
не суперечать чинному законодавству.

Після оплати покупцем вартості
майнових прав продавець видає покупцю
довідку за підписом керівника продавця
про повну оплату вартості майнових
прав згідно цього договору.

Встановлено, що позивач не надав суду
доказів того, що товариство
перешкоджало йому звернутися до
відповідних державних органів для
реєстрації за собою права власності,
оскільки майнові права відмінні від
права власності. У зв'язку з чим
посилання в позові на ст. 392 ЦК України є
безпідставним, оскільки позов про
визнання права власності може подати
власник майна, а не особа, яка володіє
майновими правами на майно.

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що позивачем не надано доказів того,
що у нього виникло право власності на
спірну квартиру і це право
зареєстровано в порядку, встановленому
ст. 331 ЦК України, тобто, що він є
власником спірного майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач відповідно до умов договору та
вимог ст. 7 Закону України «Про
інвестиційну діяльність»
проінвестував будівництво спірної
квартири, не заслуговують на увагу,
оскільки позивач не надав суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що він за умовами
договору здійснив 100% вартість майнових
прав, так як надана ним довідка від 25
серпня 2011 року про повну оплату
вартості майнових прав всупереч
вимогам п. 4.4 договору підписана не
керівником продавця, а представником
ТОВ «Аверс-Сіті» Єсауловою І.М. (а. с. 11).

Крім того, не заслуговують на увагу
доводи апеляційної скарги про те, що
пред'явлення позову саме на визнання
права власності на спірну квартиру,
виходячи з положень ст. 190 ЦК України, є
цілком законним, оскільки зазначена
стаття не передбачає можливості
визнання права власності на
новостворене нерухоме майно.

Також не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що в
порушення умов договору відповідач
фактично ухиляється від обов'язку
передачі позивачу у власність спірної
квартири, оскільки за умовами даного
договору відповідач не брав не себе
таких зобов'язань.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду про
відмову в позові.

З урахуванням наведеного, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 363 ЦПК України,
колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від
14 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді