АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8772/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Максюта Ж.І. Доповідач -
Калиновський А.Б. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на
рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 07 лютого 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр міста", третя
особа - ОСОБА_13 про визнання майнових
прав на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 07 лютого
2014 року позов ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 до ТОВ "Центр міста", третя особа
- ОСОБА_13, про визнання права власності
на квартиру залишено без розгляду на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 07 лютого
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
до ТОВ "Центр міста", третя особа -
ОСОБА_13 про визнання майнових прав на
квартиру відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі
просили рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити їх
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Судом встановлено, що між позивачами, з
однієї сторони, та відповідачем, з
іншої, укладені договори інвестування
житлового будівництва - будинку
АДРЕСА_1.

Пунктами 1.1, 3.1.1, 3.1.2 відповідних
договорів передбачено, що позивачі, як
інвестори, прийняли участь у
фінансуванні будівництва житла з метою
отримання у власність квартир у
зазначеному будинку шляхом
інвестування грошових коштів у
будівництво, а саме кожен з них сплатив
обумовлену п. 2.1 договору вартість
квартири. Відповідач зобов'язався
виконати будівництво житлового
комплексу з дотриманням вимог
проектної документації, Державних
будівельних норм України, ввести його в
експлуатацію і протягом 90 днів після
цього - передати інвестору об'єкт
інвестування за актом
приймання-передачі.

Зазначений житловий комплекс
побудований на земельних ділянках, що
належать ОСОБА_13, які ним на підставі
договору про надання земельних ділянок
користування під забудову
(встановлення суперфіцію) від 26 січня
2005 року передані відповідачу.

Пунктами 3.1, 3.2 зазначеного договору
передбачено, що у вигляді плати за
користування земельними ділянками
відповідач передає ОСОБА_13 частину
житлового комплексу, для будівництва
якого надаються земельні ділянки,
загальною площею 300 кв. м на третьому
поверсі. Передача має відбутися у
триденний термін з дня прийняття
житлового комплексу до експлуатації.

Також встановлено, що будинок АДРЕСА_1
не прийнято в експлуатацію.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що житловий будинок по АДРЕСА_2 на
теперішній час у передбаченому законом
порядку в експлуатацію не введено, тому
позовні вимоги позивачів щодо визнання
майнових прав на розташовані в ньому
квартири не ґрунтуються на законі, а
саме: ст. ст. 16, 177, 178, 179, 182, 190, 328, 331 ЦК
України, ст. ст. 1, 2, 3,4, 5 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Доводи апеляційної скарги позивачів
про те, що невиконання відповідачем
зобов'язань за договорами призвело до
порушення їх прав, а саме: через
порушення відповідачем строку
прийняття об'єкта фінансування
(будівництва) в експлуатацію та
порушення строку його передачі
позивачам у останніх відсутня
можливість зареєструвати право
власності на цей об'єкт у встановленому
законом порядку, а також про те, що
виникнення права на майнові права
жодним чином не пов'язано з прийняттям
цього об'єкта в експлуатацію не можуть
бути прийняті до уваги з огляду на
наступне.

Статтями 181 та 182 ЦК України визначено,
що до нерухомих речей (нерухомості)
належать об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення, а право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
зокрема, їх виникнення підлягають
державній реєстрації.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном
як особливим об'єктом вважаються річ,
сукупність речей, а також майнові права
та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та
визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні» дає визначення
поняття «майнові права», які можуть
оцінюватися, як будь-які права,
пов'язані з майном, відмінні від права
власності, у тому числі права, які є
складовими частинами права власності
(права володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (права на провадження діяльності,
використання природних ресурсів тощо)
та права вимоги (ст. 3 Закону).

Майнове право, яке можна визначити як
«право очікування», є складовою
частиною майна як об'єкта цивільних
прав. Майнове право - це обмежене речове
право, за яким власник цього права
наділений певними, але не всіма правами
власника майна, та яке засвідчує
правомочність його власника отримати
право власності на нерухоме майно чи
інше речове право на відповідне майно в
майбутньому.

Відповідна характеристика майнових
прав викладена, зокрема, у постановах
Верховного Суду України від 15 січня 2013
року (справа № 6-36цс13) та від 30 січня 2013
року (справа № 6-168цс12).

Отже, майнове право особи на об'єкт
будівництва (інвестування) має
ґрунтуватися на правовій підставі.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Позивачі не надали доказів щодо
повного виконання своїх грошових
зобов'язань за інвестиційними
договорами, будинок не введено в
експлуатацію, а тому до завершення
будівництва особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва, а не майнових прав на
об'єкти інвестування.

Таким чином, рішення суду відповідає
нормам матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
відхилити.

Рішення Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 07 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: