Справа № 645/7786/14-ц
Провадження №
20 листопада 2014 р.
Фрунзенський районний суд м. Харкова у
головуючого судді Федорової О.В.,
за участі секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за позовом:
про стягнення коштів,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Фрунзенського районного суду м.
Харкова з позовом до відповідача
ОСОБА_3, про стягнення суми інфляційних
витрат за період з 01.03.2014 року по
річних за період з 01.03.2014 року по 01.09.2014
року в розмірі 3759,88 грн., що утворились
внаслідок невиконання відповідачем
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 27.12.2010 року по справі №
2-2349/2010, яким частково задоволені
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та
стягнуто з останньої грошові кошти у
сумі 216000,00 грн., судовий збір у сумі 1000
грн. та витрати за
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Позивач у судове засідання не з'явився,
20.11.2014 року через канцелярію суду
надійшла заява представника позивача
ОСОБА_5, яка діє на підставі
довіреності, у якій вона просила суд
розглянути справу за її відсутності,
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі та не заперечувала проти
винесення у справі заочного рішення.

Відповідач правом на участь у судовому
засіданні не скористалась, причину
неявки не повідомила. Про дату, час та
місце розгляду справи була повідомлена
шляхом надсилання на її адресу судової
повістки, а також телефонограмою від
05.11.2014 року, яку особисто прийняла (а.с.
14, 15). Заяв про причини неявки чи
клопотань про розгляд справи у
відсутність відповідача до суду не
надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про причини неявки у
судове засідання. У разі
неповідомлення суду про причини неявки
вважається, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, не з'явилися
в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на
підставі наявних у справі доказів, суд
вважає можливим ухвалити заочне
рішення, з урахуванням того, що позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України
розгляд справи здійснюється судом за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, у зв'язку з чим фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані позивачем докази, суд
встановив наступне.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 27.12.2010 року у справі №
2-2349/2010 частково задоволені позовні
вимоги ОСОБА_1 та з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у сумі
216000,00 грн., а також судовий збір у сумі
1000 грн. та витрати за
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 120 грн.. Загальна
сума, яку мала сплатити ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 за вищевказаним
рішенням суду складає 217120,00 грн.

Положеннями ст. 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України та є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Дане конституційне положення
кореспондується зі ст. 14 ЦПК України та
п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року де
вказано, що судові рішення, які набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Постановою головного державного
виконавця Фрунзенського відділу
державної виконавчої служби ХМУЮ
ОСОБА_6 від 28.03.2011 року відкрите
виконавче провадження по примусовому
виконанню судового рішення про
стягнення на користь ОСОБА_7 з ОСОБА_3
боргу в сумі 217120,0 грн. на підставі
виконавчого листа №2-2349 від 16.03.2011 року,
в ході виконання якого у примусовому
порядку з боржника ОСОБА_3 шляхом
продажу її майна, 30.05.2013 року на користь
позивача стягнуто лише 10000,0 грн..

У зв'язку з невиконанням боржником
вищевказаного рішення суду, ОСОБА_1
звернулась до суду із позовом про
стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на її
користь суми інфляції та 3 % річних за
період прострочення зі сплати грошових
коштів за рішенням суду за період з
27.12.2010 року до 01.03.2014 року. Рішенням
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 27 травня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 були задоволені у
повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 суму інфляції у розмірі
11851,6 грн., 3% річних у розмірі 20677,4 грн. та
325,29 грн. судового збору, загальна сума -
32 854,29 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу,
зокрема договорів та інших правочинів
(ч. 2 ст. 509 ЦК).

Частина 5 ст. 11 ЦК України, встановлює
підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення
суду.

За відсутності інших підстав,
передбачених договором або законом,
зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(ст. 599 ЦК). Належним є виконання
зобов'язання, яке прийняте кредитором і
в результаті якого припиняються права
та обов'язки сторін зобов'язання.

Проте відповідач не сплатила на
користь позивача ані суму
заборгованості, стягнену з неї на
користь позивача рішенням суду від
27.12.2010 року, яка з урахуванням
часткового виконання складає 207120,00
грн., ані суму заборгованості з
інфляційних нарахувань та 3 % річних,
стягнену з відповідача рішенням суду
від 27.05.2014 року, яка складає 32854,29 грн..

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно зі статтями 598-609 ЦК України
рішення суду про стягнення боргу не є
підставою для припинення грошового
зобов'язання. Водночас, приписи статті
625 ЦК України не заперечують звернення
кредитора з вимогою про стягнення з
боржника, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, суми, на яку
заборгованість за грошовим
зобов'язанням підвищена в порядку
індексації, а також процентів річних
від простроченої суми за невиконання
грошового зобов'язання, зокрема, за
період після прийняття судом
відповідного рішення.

З урахуванням наведеного, та у зв'язку з
невиконанням відповідачем грошового
зобов'язання після прийнятого судом
рішення від 27 грудня 2010 року за період з
01.03.2014 року по 01.09.2014 року, суд вважає, що
позивач має право на стягнення з
відповідача інфляційних та 3 % річних
від суми невиконаного відповідачем
зобов'язання, яка складає 207120,00 грн., за
вищевказаний період.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
про стягнення з відповідача на користь
позивача 23818,80 грн. інфляційних та 3132,34
грн. 3 % річних законними,
обґрунтованими та підлягаючими
задоволенню.

В решті заявлених інфляційних у
розмірі 6203,10 грн. та 3 % річних у розмірі
627,54 грн. суд вважає необхідним
відмовити у зв'язку з безпідставністю
їх нарахування, оскільки позивач в
наданому розрахунку інфляційних та 3 %
річних використовував борг з
урахуванням індексу інфляції та 3 %
річних, а не суму чистого боргу,
інфляційні та 3 % річних фактично
нараховані на інфляційні збитки та
річні, що не передбачено
законодавством.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір в сумі 269,51 грн.
пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215, 224 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму
інфляції в розмірі 23818,80 грн. та 3% річних
у розмірі 3132,34 грн. за період з 01.03.2014
року по 01.09.2014 року, та витрати по сплаті
судового збору в розмірі 269,51 грн..

В решті позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії,
відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви
про перегляд заочного рішення
відповідачами, які не приймали участі у
розгляді справи, якщо заяву про
перегляд заочного рішення не було
подано.

Суддя
Федорова О.В.