У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Луспеник Д.Д.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2,
подану представником - ОСОБА_3, на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 9 вересня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 20 листопада 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» про визнання договору
частково недійсним,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 7 лютого 2008 року
між ним та банком укладено кредитний
договір, за умовами якого банк надав
йому кредит у вигляді кредитної лінії
на загальну суму 100 400 доларів США на
строк до 7 лютого 2011 року. 1 липня
2009 року між ними було укладено
додатковий договір до кредитного
договору, згідно з яким у п. 1.3 договору
були внесені зміни щодо розміру
процентів річних, інші умови залишені
без змін, а 15 листопада 2010
року -додатковий договір № 2 до
кредитного договору, згідно з яким
кредитна лінія була передана у не
відновлювальну кредитну лінію, інші
умови були залишені без змін. 14 січня 2011
року був укладений додатковий договір
№ 3, згідно з яким п. 1 якого було
домовлено викласти п. 7.2
кредитного договору в редакції:
«проценти за користування кредитом
нараховуються банком щомісячно, в
останній робочий день місяця, та в день
повного погашення кредиту за
позичальником за цим договором. У разі
несвоєчасного погашення
заборгованості за кредитом у строк
(термін), встановлений у п. 1.1. цього
договору, нарахування процентів за
користування кредитом здійснюється до
моменту повного погашення кредиту
позичальником за цим договором», інші
умови були залишені без змін.

Вважав, що відповідач у відповідності
до додаткового договору № 3 змінив
порядок нарахування процентів за
договором, що суперечить Закону,
оскільки редакція п. 7.2. договору від 14
січня 2011 року не містить конкретного
строку та терміну, а лише зазначення
«до повного погашення кредиту
позичальником».

Строк кредитного договору повинен був
кінчитися 7 лютого 2011 року і в договорі
не міститься положень щодо його
продовження, однак відповідач, не
зважаючи на цю обставину, ініціював
встановлення положення про
нарахування процентів вже понад строк
договору.

Таким чином, строк договору минув 7
лютого 2011 року, а положення
п. 7.2 у редакції додаткової угоди № 3
всупереч положення ЦК України
продовжують дію окремих положень
договору без врахування вимог ст. 252 ЦК
України.

Ураховуючи викладене, позивач, просив
суд на підставі ст. ст. 203, 215
- 217 ЦК України визнати п. 7.2 кредитного
договору від 7 лютого 2008 року в
редакції додаткового договору № 3,
укладеного 14 січня 2011 року,
недійсним, зобов'язати відповідача
зробити перерахунок нарахування
процентів за зазначеним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 9 вересня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 20 листопада 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень
й доданих до касаційної скарги
матеріалів убачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені у ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності зазначених судових
рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» про визнання договору частково
недійсним за касаційною скаргою
ОСОБА_2, поданою представником - ОСОБА_3,
на рішення Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 9 вересня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 20 листопада 2014
року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ Д.Д. Луспеник