У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Запорізький
завод «Перетворювач» про визнання
наказів незаконними та їх скасування,
поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Запорізький завод «Перетворювач» на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 28 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «Запорізький
завод «Перетворювач» (далі - ПАТ
«Запорізький завод «Перетворювач»), у
якому просила визнати незаконними та
скасувати накази від 22 травня 2013 року №
126 та від 03 червня 2013 року № 99-к зі
змінами, внесеними наказом № 102-к від 04
червня 2013 року, про притягнення до
дисциплінарної відповідальності,
поновлення на роботі на посаді
керівника групи корпоративного
управління. Також просила стягнути з
відповідача в рахунок відшкодування
моральної шкоди 3 тис. грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 03
липня 2006 року працювала у відповідача
на посаді керівника групи
корпоративного управління.

Наказом від 22 травня 2013 року № 126 їй
було оголошено догану за порушення п. п.
2,9, 2.12, 2.17, 2.29 Посадової інструкції.

Наказом голови правління Грошенковим
М.Ю. від 03 червня 2013 року № 99-к «Про
дисциплінарне стягнення» ОСОБА_3
звільнена з роботи з 05 червня 2013 року за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором, на підставі п. 3 ст.
40 КЗпП України.

Наказом від 04 червня 2013 року № 102-к
внесені зміни до п. 1 наказу № 99-к, а
саме: ОСОБА_3 звільнена з роботи за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором, згідно з п. 3 ст. 40
КЗпП України з моменту відновлення
працездатності.

Вказувала, що з 03 по 12 червня 2013 року
перебувала на лікарняному, про що
свідчить листок непрацездатності
серії АВС № 185372.

У день виходу на роботу, 13 червня 2013
року, її було ознайомлено з наказами
від 03 червня 2013 року № 99-к та від 04
червня 2013 року № 102-к та видано трудову
книжку, в якій зазначено про звільнення
з роботи 13 червня 2013 року.

Вважала зазначені накази незаконними,
у зв'язку з чим своє звільнення за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором, згідно з
п. 3 ст. 40 КЗпП України - таким, що
відбулося без законних підстав.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 16 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 28 серпня 2014
року скасовано рішення суду першої
інстанції, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ
ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач»
від 22 травня 2013 року № 126.

Визнано незаконним та скасовано наказ
ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач»
від 03 червня 2013 року № 99-к зі змінами,
внесеними наказом від 04 червня 2013 року
№ 102-к.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді керівника
групи корпоративного управління ПАТ
«Запорізький завод «Перетворювач».

Стягнуто з ПАТ «Запорізький завод
«Перетворювач» на користь ОСОБА_3
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 30 359 грн 81 коп.

У задоволенні позову про стягнення
моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«Запорізький завод «Перетворювач»
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
звільнення ОСОБА_3 відбулося з
дотриманням норм трудового
законодавства.

Скасовуючи рішення районного суду та
ухвалюючи нове рішення про часткове
задоволення позову, апеляційний суд
виходив з того, що звільнення ОСОБА_3
було проведене відповідачем з
порушенням процедури, встановленої
трудовим законодавством;
дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення було застосовано у період
її тимчасової непрацездатності та без
згоди на те профспілкового комітету, у
зв'язку з чим ОСОБА_3 підлягає
поновленню на роботі з виплатою їй
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 03 липня
2006 року працювала на посаді керівника
групи корпоративного управління ПАТ
«Запорізький завод «Перетворювач».

Наказом від 22 травня 2013 року № 126 їй
було оголошено догану за порушення п. п.
2, 9, 2,12, 2.17, 2.29 Посадової інструкції.

Підставою для застосування до позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани було розміщення недостовірної
інформації в загальнодоступній базі
даних Комісії з цінних паперів та
фондового ринку та опублікування такої
інформації.

Наказом голови правління Грошенковим
М.Ю. від 03 червня 2013 року № 99-к «Про
дисциплінарне стягнення» ОСОБА_3
звільнено з роботи з 05 червня 2013 року за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором, на підставі п. 3 ст.
40 КЗпП України.

Наказом від 04 червня 2013 року № 102-к
внесені зміни до п. 1 наказу № 99-к, а
саме: ОСОБА_3 звільнена з роботи за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором, згідно з п. 3 ст.40
КЗпП України з моменту відновлення
працездатності.

Відповідно до ст. ст. 147, 149 КЗпП України
за порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана, звільнення. До застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення. За
кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. При обранні
виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
врахувати ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну ним шкоду,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередню роботу працівника. Стягнення
оголошується в наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Як вбачається з протоколу засідання
профспілкового комітету від 11 березня
2014 року, яке відбулось на виконання
ухвали Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 30 січня 2014 року, згода на
звільнення ОСОБА_3 профспілковим
комітетом була надана (а. с. 20-21, т. 3).

Згідно з ч. 2 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Ухвалюючи судові рішення, суди не
врахували вимоги ч. 4 ст. 60, ст. ст.
57, 212, 315 ЦПК України про те, що рішення
суду не може ґрунтуватись на
припущеннях, а всі докази оцінюються у
сукупності і жоден з них не має для суду
наперед встановленого значення. При
цьому, відхиляючи одні докази і беручи
за основу інші, суд має мотивувати це,
що судами зроблено не було.

Разом з тим апеляційний суд, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
задовольняючи частково позов, у
порушення вимог ст. ст. 212-214,
303, 316 ЦПК України, не навів достатніх
мотивів, з яких він вважає неправильним
висновки суду, не встановив та не
зазначив у рішенні, у чому полягає
невідповідність висновків суду
обставинам справи, та дійшов
помилкового висновку про те, що
звільнення позивачки відбулося у
період її тимчасової непрацездатності,
не врахувавши при цьому, що при
звільненні за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на неї трудовим
договором, як і при іншому
дисциплінарному звільненні, трудові
відносини вважаються припиненими з
першого дня невиходу на роботу, якщо
працівник до часу видання наказу не
працював, тобто наказ про звільнення
може бути виданий пізніше.

При цьому КЗпП України не забороняє
роботодавцеві змінити дату звільнення
у разі надання працівником листка
непрацездатності.

Таким чином, переоцінивши надані у суді
першої інстанції докази про наявність
проступків ОСОБА_3, що слугували
підставою для її звільнення,
апеляційний суд у порушення ч. 4 ст. 60, ч.
2 ст. 303 ЦПК України дійшов висновку про
їх необґрунтованість без наведення
достатніх мотивів.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства Запорізький
завод «Перетворювач» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 28 серпня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К.
Гримич

О.В.
Кафідова

О.В.
Умнова