Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/3817/14 Головуючий у 1-й
інстанції Апаллонова Ю.В.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого : Осоцького І.І.

суддів : Краснокутської
О.М.

Воробйової І.А.

при секретарі Мосіної О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 28 липня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Надра» про визнання кредитного
договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ Комерційний банк
«Надра» про визнання кредитного
договору недійсним.

В обґрунтування позову зазначав,
що 19 вересня 2007 року між ним та
відповідачем був укладений кредитний
договір № 14/2007/2206/Фжк про надання
грошових коштів в сумі 60 000,00 доларів
США, строком до 17.09.2027 року, зі сплатою
11,74% за користування кредитом та 1,5%
комісія за видачу кредиту, з цільовим
призначенням для придбання у власність
нерухомого майна.

13.07.2009 року між ним та
відповідачем було укладено додаткову
угоду №1 до кредитного договору та
27.07.2011 року між ними було укладено
додаткову угоду №2 до кредитного
договору.

27.07.2011 року між сторонами було
укладено додаткову угоду №3 до
кредитного договору, відповідно до
якої вони дійшли домовленості про
прощення нарахованих штрафів та пені у
розмірі 1 981,19 доларів США.

Зазначав, що укладаючи кредитний
договір від 19.09.2007 року відповідач
порушив вимоги постанови Правління
Національного банку України №168 від
10.05.2007 року „Про затвердження Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту,які є
обов'язковими для виконання усіма
фінансовими установами", ст.11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
оскільки йому не було надано повної,
доступної та достовірної інформації
про орієнтовну сукупну вартість
кредиту та інших фінансових
зобов'язань, пов'язаних з кредитом,
зокрема, не надано інформації про умови
кредитування, реальну процентну ставку
по кредиту, абсолютне значення
подорожчання кредиту, виду і предмету
кожної супутньої послуги та
обґрунтування їх вартості.

Крім того зазначав, що відповідач не
попереджав і не надавав інформацію
щодо методики визначення валютного
курсу та валютних ризиків , що умови
кредитного договору є несправедливими
і такими, що порушують принцип рівності
сторін, оскільки банк має право
вимагати від позичальника
дострокового виконання зобов'язань
щодо повернення кредиту, що суперечить
ч.10 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів".
Договір не передбачає будь-якої
відповідальності банку за невиконання
або неналежне виконання взятих на себе
зобов'язань, проте відповідальність
позичальника в своїй більшості
передбачена у подвійному розмірі, що в
свою чергу свідчить про нечесну
підприємницьку практику.

Вважає, що кредитний договір на час
його укладання підписано з порушенням
ч.1,3 ст.203 ЦК України, ст. 11,18,22 Закону
України "Про захист прав споживачів", не
був направлений на реальне настання
правових наслідків, що обумовлено
правочином.

Посилаючись на зазначені обставини,

просив суд визнати недійсним кредитний
договір №14/2007/2206/Фжк від 19.09.2007 року,
укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Надра".

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 28 липня
2014 року позов залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
в особі представника ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно до вимог ст. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав,свобод чи інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Із позовної заяви ОСОБА_3
видно,що ,звертаючись до суду з позовом
про визнання договору споживчого
кредиту недійсним, позивач посилався
на те,що умови укладеного ним з банком 19
вересня 2007 року кредитного договору є
несправедливими, порушують його права
і суперечать вимогам закону.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків,встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до Постанови Пленуму
ВССУ №5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" від 30.03.2012р. при
вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, зокрема ЦК (ст.ст. 215, 1048-1052,
1054- 1055), ст. ст. 18- 19 ЗУ "Про захист прав
споживачів".

Згідно до вимог ч.1ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною(сторонами)
вимог,які встановлені частинами
першою-третьою,п»ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

За вимогами ч.1,3,5,6 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу,іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства,волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі і має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків,що обумовлені ним.

Згідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов»язується надати грошові
кошти(кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах,встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» передбачений
обов»язок кредитодавця перед
укладенням кредитного договору надати
споживачу інформацію,зокрема, про
кредитні умови, мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений;
б) форми його забезпечення; в) наявні
форми кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; г) тип
відсоткової ставки; ґ) суму, на яку
кредит може бути виданий; д) орієнтовну
сукупну вартість кредиту та вартість
послуги з оформлення договору про
надання кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); є) строк, на
який кредит може бути одержаний; є)
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; ) можливість дострокового
повернення кредиту та його умови;

В кредитному договорі повинно
зазначатися - сума кредиту; детальний
розпис загальної вартості кредиту для
споживача; дата видачі кредиту або,
якщо кредит видаватиметься частинами,
дати і суми надання таких частин
кредиту та інші умови надання кредиту;
право дострокового повернення кредиту;
річна відсоткова ставка за кредитом;
інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів" до
договорів із споживачами про надання
споживчого кредиту застосовуються
положення цього Закону про
несправедливі умови в договорах.

Згідно ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про
захист прав споживачів" продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови
договору про установлення обов'язкових
для споживача умов, з якими він не мав
реальної можливості ознайомитися
перед укладенням договору(п.Ю).

Судом першої інстанції
встановлено і з матеріалів справи
вбачається,що 19 вересня 2007 року між
позивачем та відповідачем був
укладений кредитний договір №
14/2007/2206/Фжк про надання грошових коштів
в сумі 60 000,00 доларів США, строком до
17.09.2027 року, зі сплатою 11,74% за
користування кредитом та 1,5% комісія за
видачу кредиту, з цільовим
призначенням для придбання у власність
нерухомого майна. Зміст розділів 1-3
кредитного договору спростовує
посилання позивача стосовно того, що
відповідачем під час укладення
кредитного договору не було надано
повної інформації щодо розміру
відсоткової ставки за користування
кредитом, що на думку позивача є
нечесною підприємницькою діяльністю.
На виконання ч.2 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів" в п. 1.3.1
кредитного договору міститься
інформація щодо типу, виду, розміру
відсоткової ставки.

13.07.2009 року між сторонами було
укладено додаткову угоду №1 до
кредитного договору та 27.07.2011 року
додаткову угоду №2 до кредитного
договору.

27.07.2011 року між сторонами було
укладено додаткову угоду №3 до
кредитного договору, відповідно до
якої вони дійшли домовленості про
прощення нарахованих штрафів та пені у
розмірі 1 981,19 доларів США.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони
є вільні в укладенні договору та
визначенні умов договору з урахування
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту,вимог
розумності і справедливості.

Із оспорюваного договору і інших
матеріалів справи видно,що ,підписуючи
даний договір, позивач засвідчив, що
його волевиявлення спрямоване на
укладення цього договору, всі умови
договору йому цілком зрозумілі і він
вважає їх справедливими по відношенню
до нього. Перед укладанням договору від
отримав від банку Пам'ятку про вартість
наданих послуг відповідно до вимог п. 2
ст. 11 Закону України "Про захист прав
споживачів", яка містить усі суттєві
умови договору, розпис вартості
кредитних послуг, ризики, діючи
процентні ставки, особливі умови,
переваги даного продукту та його
недоліки, оригінал якої міститься у
кредитній справі і оглянутий у
судовому засіданні, про що суд зазначив
у рішенні і що не спростовується
позивачем. Про отримання цієї пам'ятки
19.09.2007 року ОСОБА_3 особисто підписався
у ній.

Із змісту Анкети-заяви на отримання
кредиту від 31.08.2007 року(а.с.146) видно, що
ОСОБА_3 підтверджує, що йому відома
інформація про умови кредитування, що
надається в рамках кредитного договору
та він підтверджує отримання повної і
достовірної інформації про кредит.

Факт волевиявлення позивача на
укладення кредитного договору і його
обізнаності з усіма умовами договору,
зокрема підтверджується також і
укладенням додаткових угод до
кредитного договору, заявою ОСОБА_3 від
07.07.2009 року, де він просить застосувати
реструктуризацію заборгованості у
зв'язку із зниженням доходів і просить
банк про зниження щомісячного платежу
на 30%, про що правильно зазначив суд
першої інстанції у рішенні.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Зі змісту положень кредитного
договору, укладеного між банком та
ОСОБА_3 вбачається, що сторони,
підписавши даний договір, досягли
згоди щодо всіх істотних умов,
необхідних для кредитних договорів.
Отже, посилання позивача на те, що у
кредитному договорі не передбачено
відповідальності Банку за невиконання
або неналежне виконання умов договору,
що є підставою для визнання кредитного
договору недійсним, є безпідставними
та спростовуються змістом кредитного
договору.

Із матеріалів справи
вбачається,що,досягнувши згоди щодо
усіх істотних умов і уклавши
кредитний договір у 2007 році і
додаткові до нього угоди, сторони
виконували свої зобов»язання - банк
видавав позивачеві обумовлені
договорами грошові кошти, а боржник
погашав заборгованість, подавав заяви
про реструктуризацію боргу у 2009, 2010
роках, тобто через два - три роки після
укладення договору, які задовольнялися
Банком,виконував інші дії,які свідчили
про те,що він обізнаний з умовами
кредитного договору,погоджувався із
ними,виконував їх і не вважав такими,що
суперечать вимогам закону,його
волевиявленню і є несправедливими.

З огляду на зазначене, судова колегія
приходить до висновку про те,що
позивачем не надано суду доказів про
нечесну підприємницьку діяльність
відповідача, несправедливість і
невідповідність закону умов договору,
істотний дисбаланс прав і обов»язків
сторін у договорі, порушення банком
його прав.Посилання на ст. 19 Закону
України "Про захист прав споживачів" є
безпідставним та недоведеним, оскільки
Банком при укладенні цього Договору
дотримано положень Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
Постановою Правління Національного
Банку України № 168 від 10 травня 2007 року,
Закону України "Про захист прав
споживачів", в тому числі вимоги ст. 11
Закону, в письмовій формі надано повну
інформацію про умови кредитування,
вимоги закону щодо кредитних
правовідносин,тому висновки суду про
відмову у задоволенні позовних вимог є
правильними.

Судом повно і всебічно з»ясовані
обставини справи,що мають для неї
значення, висновки відповідають цим
обставинам і набутим доказам, характер
правовідносин між сторонами
визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
не порушені, застосовані вірно,
постановлено законне і обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги про те,що
судом неправильно застосований
матеріальний закон,зокрема, ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів» ,ст.203 ЦК України,надана
неналежна оцінка доказам у справі та
інші є неспроможними, спростовуються
наведеними вище матеріалами
справи,здобутими доказами.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідевського районного
суду м. Запоріжжя від 28 липня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді:

.

.