Справа № 456/3607/14-ц
Провадження № 2/456/1808/2014
РІШЕННЯ

іменем України

28 листопада 2014 року Стрийський
міськрайонний суд Львівської області

в складі:
головуючого - судді Гулкевича О.
В.

при
секретарі Кулешник
С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Стрию
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на
житло,

в с т а н о в и в :

позивачка звернулася до відповідачів з
позовом про визнання за нею в порядку
ст.ст.64,65 ЖК України права на
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
покликалася на те, що зареєструвала
шлюб з ОСОБА_4 26.04.1995р. і за згодою всіх
його членів сім'ї поселилася в
чотирикімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, в якій проживає до цього часу
без реєстрації.

За адресою: АДРЕСА_2, де вона була
зареєстрована, не було можливості
проживати з чоловіком, оскільки там
проживають: мати, її сестра, та троє
дітей останньої. У 2000р. після смерті
матері чоловіка, останній намагався
зареєструвати її у квартирі, але цьому
перешкодила відповідачка.

Чоловік - ОСОБА_4 був інвалідом першої
групи «А» і згідно висновку МСЕК
потребував постійного догляду, який
здійснювала вона. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік
помер. Після його смерті вона наділі
проживає у спірній квартирі, займає
найменшу із чотирьох кімнат площею 7,6
кв. м, щомісячно сплачує відповідачці
частину вартості комунальних послуг.
Окрім неї у цій квартирі проживає
відповідачка ОСОБА_2 із сім'єю.
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у
спірній квартирі, однак проживає разом
із сім'єю за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідачка ОСОБА_2 після смерті
чоловіка намагається вигнати її з
квартири щоб приватизувати житло на
зареєстрованих членів сім'ї, після
цього поставити питання про її
виселення. Вважала, що як член сім'ї
чоловіка ОСОБА_4, проживши у спірній
квартирі протягом 19 років, набула
рівного з іншими права користування
цим житлом.

В судовому засіданні позивачка та її
представник-адвокат ОСОБА_6 позовні
вимоги підтримали, покликаючись на
викладені в позовній заяві обставини,
пояснила, що на даний час ніде не
зареєстрована, фактично претендує на
проживання у тій кімнаті, які вона з
чоловіком займали за життя останнього.

Відповідачка ОСОБА_2 позов заперечила,
оскільки вважала, що позивачка,
незважаючи на тривале користування цим
житлом, не набула на нього права.
Пояснила, що дана квартира складається
з двох окремих квартир, які мають
окремі входи, і була отримана її
батькам, оскільки сім'я була
багатодітна. Визнала, що позивачка
після одруження з братом зі згоди всіх
членів сім'ї поселилася у квартиру, де
проживає до цього часу, користується
кімнатою площею7,6 кв. м та невеличким
коридором, через який є окремий вихід з
квартири. Разом з позивачкою у цій
кімнаті проживає мати останньої. Коли
брат ОСОБА_4 та чоловік позивачки
відбував покарання в місцях
позбавлення волі, остання декілька
років не проживала у квартирі. Брат
звільнився з місць позбавлення волі у
2004р. і відтоді позивачка проживає
постійно.

Відповідач ОСОБА_3, належним чином
повідомлявся про час та місце розгляду
справи, однак повторно не з'явився в
судове засідання. Зі слів відповідачки
ОСОБА_2 її брат ОСОБА_3 перебуває на
заробітках за кордоном і повернеться
не раніше кінця грудня. З огляду на
зазначене суд розглянув справу за
відсутності останнього, оскільки
сторони проти цього не заперечували.

Заслухавши сторін, свідків, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України
та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України
кожна особа має право в порядку
встановленому цим Кодексом звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Розгляд цивільних
справ здійснюється не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін самостійно, на власний
розсуд розпоряджається своїми правами
й зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Захист прав у порядку цивільного
судочинства - це передбачені законом
способи охорони цивільних, житлових,
земельних, сімейних чи трудових прав у
разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
передбачений ст.16 ЦК України, одним із
яких є визнання права, якщо таке
заперечується чи не визнається іншими
особами. Тому власник порушеного права
зобов'язаний довести належність йому
такого права і відповідно може
скористатися не будь-яким, а лише
конкретно визначеним законом способом
захисту свого права.

Судом встановлено, що позивачка
відповідно до копії свідоцтва про шлюб
серії НОМЕР_1, виданого повторно 16.09.1998р.
відділом РАГС Стрийського
міськвиконкому, перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Останній згідно з довідкою №511, виданою
КП «Світанок» м. Стрий 20.02.2014р., був
зареєстрований у спірній квартирі за
адресою: АДРЕСА_1 з 1976р. Окрім нього за
цією ж адресою зареєстровані:
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та її троє
неповнолітніх дітей. Позивачка ОСОБА_1
згідно з цією ж довідкою проживає без
реєстрації у спірній квартирі з 1995р.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які
проживають в будинку за адресою:
АДРЕСА_1, в судовому засіданні
ствердили, що позивачка проживала
разом з чоловіком у квартирі №2 у цьому
будинку приблизно 20 років і надалі там
проживає. Сім'я була дружна.

Позивачка, згідно з довідкою №967,
виданою КП «Надія» м. Стрий 20.02.2014р.,
була зареєстрована у будинку за
адресою: АДРЕСА_2, власником 1/2 частини
якого є її мати - ОСОБА_10 Згідно з копією
паспорта позивачки серія НОМЕР_2,
остання знята з реєстрації за
зазначеною адресою 07.11.2014р.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки,
що випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. У такому випадку особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України, вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням. Однак, відсутність
письмової згоди членів сім'ї наймача
на вселення сама по собі не свідчить
про те, що особи, які вселилися, не
набули права користування жилим
приміщенням, якщо за обставинами
справи безспірно встановлено, що вони
висловлювали таку згоду.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

В постанові від 11.07.2012р. у справі №
6-60цс12 ВСУ зазначив, що «у осіб, які
вселилися до наймача, виникають усі
права й обов'язки за договором найму
жилого приміщення, якщо особи постійно
проживали разом із наймачем і вели з
ним спільне господарство та були
визнані членами сім'ї наймача (чч.1,2 ст.64
ЖК УРСР).

Крім того, особи, які вселилися до
наймача, набувають рівного з іншими
членами сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо особи вселилися в
жиле приміщення як члени сім'ї наймача
та якщо при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які
проживають з ним, не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням (ст.65 ЖК УРСР). Під час
вирішення спору про право користування
жилим приміщенням осіб, які вселилися
до наймача, суд повинен з'ясувати, крім
обставин щодо реєстрації цих осіб у
спірному приміщенні, дотримання
встановленого порядку при їх вселенні
та наявності згоди на це всіх членів
сім'ї наймача та обумовлення угодою між
указаними особами, наймачем і членами
сім'ї, що проживають з ним, певний
порядок користування жилим
приміщенням, й інші обставини справи,
що мають значення для справи, а саме: чи
було це приміщення постійним місцем
проживання цих осіб, чи вели вони з
наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання.

Такого по суті висновку дійшов і суд
касаційної інстанції під час ухвалення
рішення колегії суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 30 вересня 2009 року у справі
про визнання права користування жилим
приміщенням і постановлення ухвали
колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 8 грудня 2010 року у справі
про визнання права користування жилим
приміщенням та зміну умов договору
найму жилого приміщення».

Враховуючи наведене, суд приходить до
наступного висновку. Спірна квартира,
яка складається з двох, об'єднаних в
одну ізольованих квартир, була надана
батькам відповідачів. Таким чином
чоловік позивачка ОСОБА_4, який був
зареєстрований та проживав у цій
квартирі з 1976р., в силу частини першої
статті 64 ЖК мав рівні з відповідачами
права на користування цим жилим
приміщенням.

Позивачка вселилася у спірну квартиру
у зв'язку з одруженням з ОСОБА_11 з
додержанням правил, передбачених
частиною першою ст.65 ЖК за усною згодою
на це всіх членів сім'ї наймача. Судом
не здобуто жодних доказів на
підтвердження того, що при вселенні між
позивачкою, її чоловіком та іншими
наймачами була укладена угода (усна чи
письмова), що обмежує її в житлових
правах; це приміщення було постійним
місцем її проживання, вони з наймачем
спільне господарство, а тому,
враховуючи тривалість часу її
проживання та відсутність будь-яких
угод, укладених між ОСОБА_11, позивачкою
та іншими наймачами, що обумовлюють
певний порядок користування жилим
приміщенням, суд вважає, що є всі
підстави визнати за позивачкою право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивачки слід
стягнути понесені нею судові витрати в
рівних частинах.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,218 ЦПК
України, ст.ст.64,65 ЖК України, суд

в и р і ш и в:

позов задоволити. Визнати за ОСОБА_1
право користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 по 130 грн. 50 коп. судових витрат з
кожного.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Львівської області протягом 10 днів з
дня його проголошення через Стрийський
міськрайонний суд .

Головуючий-суддя О. В.
Гулкевич