22-ц/772/3307/2014Головуючий в суді першої
інстанції Вохмінова О. С.Категорія
57Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Вінницької області у складі:

головуючого судді: Якименко
М.М.

суддів: Вавшка В.С., Колоса С.С.

при секретарі:
Пантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Апеляційного суду
Вінницької області в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 за участю третіх осіб: ТОВ
«Туроператор Ільтур», Інспекція з
питань захисту прав споживачів у
Вінницькій області про захист прав
споживачів, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 21.10.2014 року,-

в с т а н о в
и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із вказаним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 21.10.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
позивач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу; посилаючись на порушення
судом норм процесуального та
матеріального права, просила його
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Колегія суддів, заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали та
обставини справи, заслухавши пояснення
учасників судового розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду
відповідає.

Правовідносини, що виникли між
сторонами в справі в галузі надання
туристичних послуг є зобов'язальними,
тому при вирішенні спору суд правильно
застосовував норми Закону України «Про
туризм» та Закону України «Про захист
прав споживачів» та норми глави 63 ЦК
України.

10.06.2014 року між СПД ОСОБА_3 (турагент) та
ОСОБА_2 (турист, замовник) був укладений
договір за №80 на туристичне
обслуговування, за умовами якого
турагент зобов'язався відповідно до
заявки на бронювання забезпечити
надання комплексу туристичних послуг,
а турист зобов'язався прийняти та
оплатити їх.

Так, ОСОБА_2 було подано відповідну
заявку на бронювання туристичних
послуг (додаток №1 до договору), а саме
подорожі до країни Туреччина на період
з 21.06.2014 р. до 01.07.2014 р. з проживанням у
готелі Cristal Admiral 5* із визначеними
категоріями номерів, забезпеченням
харчування, транспортом, страхуванням.
Туристи що подорожують - це ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Вартість
зазначеного туру складала 64 190,00
гривень.

У ваучерах № 19794, № 19797, які були видані
туристам, вказано, що туристичним
оператором, який створює і надає
туристичні послуги, є ТОВ «Туроператор
Ільтур».

Ст. 1 Закону України «Про туризм»
визначає поняття туристичного
продукту.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
туризм» організацію та забезпечення
створення туристичного продукту,
реалізацію та надання туристичних
послуг виключно здійснює туристичний
оператор, який в установленому порядку
отримав ліцензію на туроператорську
діяльність. А туристичні агенти - це
юридичні особи, створені згідно із
законодавством України, а також
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють посередницьку діяльність в
реалізації туристичного продукту
туроператорів та туристичних послуг
інших суб'єктів туристичної
діяльності, а також посередницьку
діяльність щодо реалізації
характерних та супутніх послуг.

Взаємні права та обов'язки, їх
відповідальність та інші умови
діяльності, згідно агентського
договору, укладеного між туроператором
та турагентом, визначені ст.20 Закону
України «Про туризм» .

За таких обставин висновок суду про те,
що подорож позивача ОСОБА_2 та членів
її сім'ї до країни Туреччина є
туристичним продуктом, який створений
туристичним оператором - ТОВ
«Туроператор Ільтур» і реалізований
туристичним агентом - ФОП ОСОБА_3
(агентство «Мегатур»), є правильним.

Відповідно до cт. 20 Закону України «Про
туризм» за договором на туристичне
обслуговування одна сторона
туроператор, який укладає договір
безпосередньо або через турагента
зобов'язується надати за замовленням
іншої сторонни (туриста) комплекс
туристичний послуг (туристичний
продукт), а турист зобов'язується
оплатити його. До договору на
туристичне обслуговування
застосовуються загальні положення
договору про надання послуг, якщо інше
не передбачено законом.

Відповідні положення закріплені
нормами ЦК України( ст.ст. 901, 902).

Обов'язки турагента по договору, який
був укладений з позивачем ОСОБА_2,
визначені п.2.1. Крім того турагент за
вимогою туриста повинен додатково
надати інформацію, визначену в п.2.1.2
договору.

Так, в ході розгляду справи в суді
першої інстанції сторони визнали, що
позивач виконав умови договору про
туристичне обслуговування, сплативши
вартість туристичної послуги - 64190,00
гривень.

Сума в розмірі 61541,69 гривень була
перерахована ФОП ОСОБА_3 на рахунок TOB
«Typoпepaтop Ільтур» 20.06.2014 року відповідно
до рахунків-фактур № 19797 від 18.06.2014 року
та № 19794 від 19.06.2014 року, які були надані
туроператором. Сума в розмірі 2648,31
гривень була сплачена ОСОБА_2 за
надання ФОП ОСОБА_3 інформаційних
послуг, відповідно до 2.1.2 договору.

Надходження коштів на рахунок TOB
«Typoпepaтop Ільтур» було підтверджено
відповідними квитанціями про оплату
туристичних послуг від імені ОСОБА_7 та
ОСОБА_2

ОСОБА_2 не заперечила та визнала, що в
турагентстві до поїздки на відпочинок
їй було видано ваучери, страхові
поліси, авіаквитки на авіарейси тощо.

Виходячи з наведеного, висновок
міського суду, що ОСОБА_3 було виконано
умови договору шляхом бронювання
туристичних послуг відповідно до
заявки туриста ОСОБА_2 та забезпечено
її необхідними документами від
туроператора, на підставі яких 21.06.2014
року позивач та її родина вилетіла до
країни Туреччина, є правильним.

ОСОБА_2, обґрунтовуючи позов,
вказувала на те , що ОСОБА_3 не виконала
умови договору, які визначені п. 2.1.1
(надання інформації про розмір
фінансового забезпечення турагента
(туроператора) на випадок його
неплатоспроможності), п. 2.1.3
(забезпечення бронювання туристичних
послуг відповідно до заявки туриста),
п. 2.1.5 (надання квитанції, що
підтверджує оплату туристом вартості
послуг), п. 8.1(у випадку неможливості
розміщення туриста в готелі або у
номері, вказаному в заявці, йому
надається можливість проживання в
іншому номері такої ж або вищої
категорії без додаткової оплати.
Позивач зауважила, що ОСОБА_3 в
договорі не вказала відомості про
туроператора, чим позбавила її
можливості ставити питання про
відшкодування шкоди саме з
туроператора. Ваучери за змістом не
відповідають встановленим вимогам (без
печатки). ОСОБА_3 надала неякісні
інформаційні послуги і не повідомила
про проблеми в діяльності
туроператора.

Виходячи з диспозицій ч.ч. 1, 2, 10 cт. 20, ч. 2
cт. 30, ч.ч.1, 2 cт. 32, ч. 3 ст. 33 Закону України
«Про туризм», ч. 4 cт. 10 Закону України
«Про захист прав споживачів», ст., cт. 610,
611, ч. 5 ст. 653, ч. 1 ст. 901 ЦК України,
майнову відповідальність несе суб'єкт
туристичної діяльності, який порушив
законодавство в галузі туристичної
діяльності при наданні туристичної
послуги, порушив умови договору між
туристом і суб'єктом туристичної
діяльності з надання туристичних
послуг та за вини якого замовнику
(туристу) завдано збитків.

Відповідна правова позиція викладена
Верховним Судом України в Постанові №
6-42цс13 від 03.07.2013 pоку.

Міський суд правильно вказав, що
ОСОБА_2 не було доведено, що саме за вини
ОСОБА_3 і у зв'язку з невиконанням умов
договору на туристичне обслуговування
приймаюча сторона - готель Туреччини
«Cristal Admirals» не в повній мірі виконав
обслуговування по замовленому туру і
позивачу були завдані збитки в сумі 80
998,00 гривень.

Акту, який складає уповноважена особа в
присутності представника туроператора
в країні перебування- Туреччині,
позивачем суду надано не було.

Так міським судом було встановлено, що
ТОВ «Туроператор Ільтур» підтвердив
заявку позивача , надіслав рахунки
-фактури до оплати та відповідна сума
була перерахована на рахунок ТОВ
«Туроператор Ільтур», тому суд
обґрунтовано прийшов до висновку про
відсутність підстав вважати, що ОСОБА_3,
як посередник, не забезпечила
бронювання туристичного продукту.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, що відповідачем не було
порушено умови агентського договору, а
тому відсутні підстави для її
відповідальності, відповідно до п.6.2
договору.

Судом було встановлено, що ваучери №
19797, № 19794, видані позивачу, за формою
договору на туристичне обслуговування,
містять всі дані і реквізити, визначені
cт. 23 Закону України «Про туризм».
Ваучери були оформлені туроператором
та видані турагентом позивачу ОСОБА_2,
однак без печатки суб'єкта туристичної
діяльності. Але, як вірно вказав
міський суд, в установленому Законом
порядку вони не були визнані
недійсними.

Так, суд встановив, що причиною
неякісного обслуговування, тривалого
поселення в номер і виселення через
декілька днів стала відсутність повної
оплати перебування в готелі, а не
порушення оформлення договору про
надання туристичних послуг (ваучера).

З таким висновком погоджується і
судова колегія.

В п. 6.4.1 агентського договору № 352 від
15.01.2014 року, що міститься в матеріалах
справи, вказано, що саме туроператор
несе відповідальність за надання
повного і якісного обслуговування
туристів, згідно раніше обумовлених
туристичних послуг та категорії
обслуговування на рівні стандартів,
встановлених у країні перебування. У
випадку ненадання повного/часткового
обслуговування по замовленому туру
туроператор повертає повну вартість
ненаданих послуг.

Виходячи з вищевикладеного, суд
прийшов до правильного та
обгрунтованого висновку, що
матеріальний збиток в розмірі вартості
ненаданих послуг завданий ОСОБА_8 не з
вини туристичного агента ОСОБА_3

Суд правильно зазначив, що турагентом
ОСОБА_2 було надано повну інформація,
яка передбачена cт. 20 Закону України
«Про туризм», забезпечено бронювання
туристичних послуг відповідно до
заявки туриста, забезпечено туриста
необхідним документами: ваучером,
страховим полісом, авіаквитками.

Крім того, як правильно вказав міський
суд, ненадання квитанції позивачу про
оплату туру, не є причиною завдання їй
збитків, оскільки вказана сума
сплачувалась на рахунок туроператора,
проте, припущення суду про можливість
неповного розрахунку туроператором з
приймаючою стороною , заслуговує на
увагу.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.09.2014 року
було скасовано постанову Інспекції у
справах захисту прав споживачів у
Вінницькій області від 06.08.2014 року про
накладення на ОСОБА_3 стягнення,
передбаченого ст. 23 Закону України
«Про захист прав споживачів». Колегія
суддів вважає, що обставини, які були
встановлені вказаною постановою ,
були вірно прийняті до уваги міським
судом в силу ст.61 ЦПК України.

В ході розгляду справи в суді
апеляційної інстанції позивачем на
підтвердження обґрунтованості
викладених нею обставин була надана
ухвала Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 07.11.2014 року,
з якої вбачається, що ОСОБА_2 оскаржила
зазначену вище постанову в
апеляційному порядку.

Колегією суддів вказана ухвала до
уваги не приймається , оскільки остання
не була предметом розгляду у суді
першої інстанції та на момент
винесення судом рішення постанова
Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.09.2014 року
набула законної сили.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, оскільки
вони ґрунтуються на вимогах Закону.

Рішення суду є законним,
обґрунтованим та справедливим, підстав
для його скасування судова колегія не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 308 , 313- 315, 319 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 21.10. 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: