Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука
В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Львівський
локомотиворемонтний завод» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, третя особа - орган опіки і
піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
про виселення та стягнення шкоди, за
касаційною скаргою приватного
акціонерного товариства «Львівський
локомотиворемонтний завод» на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 03 липня 2014 року та касаційною
скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_15, до якої
приєднався ОСОБА_13, на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 02 квітня 2014 року та рішення
апеляційного суду Львівської області
від 03 липня

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року приватне акціонерне
товариство «Львівський
локомотиворемонтний завод» (далі - ПАТ
«Львівський локомотиворемонтний
завод» звернулось до суду з указаним
позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що будинок АДРЕСА_3 м. Львові
знаходиться на балансі позивача. На
підставі спільного рішення
адміністрації та профспілкового
комітету підприємства від 07 листопада
1990 року ОСОБА_15 було видано ордер № 9
від 19 листопада 1990 року на вселення із
сім'єю до кімнати (квартири) № НОМЕР_1
спірного будинку (гуртожитку)
загальною площею 51,1 кв. м. Крім того,
позивач передав у власність ОСОБА_15
квартиру АДРЕСА_1, яка складається із
6-ти кімнат, загальною площею 227,3 кв. м.
Проте, відповідачі самовільно, без
законних на те підстав вселились також
у квартиру АДРЕСА_2. Рішенням
конференції трудового колективу ПАТ
«Львівський локомотиворемонтний
завод» від 03 квітня 2013 року вирішено
зобов'язати ОСОБА_15 та членів його сім'ї
звільнити самовільно зайняту квартиру,
однак добровільно зробити це вони
відмовляються, продовжують
користуватись спірною квартирою. Також
відповідачі відмовляються сплатити
кошти за користування вказаним житлом
та комунальними послугами, чим
заподіяли підприємству майнову шкоду в
розмірі 11 442,42 грн.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 02 квітня 2014 року
позов задоволено. Виселено ОСОБА_15,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14 з квартири АДРЕСА_2. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_12 на
користь ПАТ «Львівський
локомотиворемонтний завод» 11 442,42 грн.
майнової шкоди та порівну 458,80 грн.
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 03 липня

2014 року рішення суду першої інстанції в
частині стягнення солідарно з ОСОБА_15,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_12
на користь ПАТ «Львівський
локомотиворемонтний завод» 11 442,42 грн.
майнової шкоди та судових витрат
порівно в розмірі 458,80 грн. скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні вказаних вимог
за спливом строку звернення до суду.
Вирішено питання розподілу судових
витрат. У решті рішення місцевого суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Львівський
локомотиворемонтний завод» просить
скасувати рішення апеляційного суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог, мотивуючи свою вимогу
неправильним застосуванням судом норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права, та просить
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_15 та в
заяві про приєднання до касаційної
скарги ОСОБА_13 просять скасувати
рішення місцевого та апеляційного
судів, мотивуючи свою вимогу
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права та порушенням
норм процесуального права, та просять
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг та заяви про
приєднання до касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги та
заява про приєднання до касаційної
скарги не можуть бути задоволені з
огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог статті 335 ЦПК
України під час розгляду справи у
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вірного
погодився з висновком місцевого суду в
нескасованій частині, що відповідачі
ордеру на спірне приміщення не мають, з
2009 року договір найму цього приміщення
з ними не укладався і права на
користування даним приміщенням
останні не мають. Крім того, всі
відповідачі забезпечені житлом.

Скасовуючи рішення місцевого суду в
частині задоволення позову про
стягнення майнової шкоди і розподілу
судових витрат та ухвалюючи нове
рішення про відмову в задоволенні цих
вимог, апеляційний суд, дослідивши
докази у справі й давши їм належну
правову оцінку, дійшов обґрунтованого
висновку, що позивач звернувся до суду
з вказаними вимогами з пропуском
строку позовної давності.

Судом першої інстанції в нескасованій
частині та апеляційним судом при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення місцевого суду в
нескасованій частині та рішення
апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_15, до
якої приєднався ОСОБА_13, та касаційну
скаргу приватного акціонерного
товариства «Львівський
локомотиворемонтний завод» відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 02 квітня 2014 року в
нескасованій частині та рішення
апеляційного суду Львівської області
від 03 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська