УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Жовтневої районної адміністрації
Запорізької міської ради, треті особи:
Міське комунальне підприємство
«Основаніє», територіальна громада в
особі Запорізької міської ради,
міський нотаріальний архів м.
Запоріжжя, про скасування
розпорядження, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, за зустрічним позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_5, Жовтнева районна
адміністрація Запорізької міської
ради, Міське комунальне підприємство
«Основаніє», територіальна громада в
особі Запорізької міської ради, про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 19 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись до суду з указаним позовом
до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Жовтневої районної адміністрації
Запорізької міської ради із указаним
позовом.

Позовні вимоги мотивували тим, що 23
вересня 1986 року на підставі ордера № 4448
їх сім'я у складі трьох чоловік
отримала квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_8
(матір та бабуся позивачів) померла у 1994
році, після чого зареєстрованими у
квартирі залишились вони. Зазначали, що
ніколи не втрачали інтересу до
вказаного житла, не відмовлялись від
права на користування квартирою, яка до
її приватизації 22 вересня 2008 року
знаходилась у комунальній власності
Територіальної громади в особі
Запорізької міської ради. У 2008 році за
їх відсутності, за невідомих їм
обставин, за позовами незнайомих їм
осіб у Жовтневому районному суду м.
Запоріжжя відбувся розгляд двох
цивільних справ. Рішенням Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 24
березня 2008 року був задоволений позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
права користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1. Заочним рішенням
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 22 травня 2008 року був задоволений
позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визнання відповідачів такими, що
втратили право на користування
зазначеною квартирою, та про зміну
договору найму. Додатковим рішенням
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 09 червня 2008 року скасовано
реєстрацію ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
зазначеній квартирі. Дізнавшись про
наявність зазначених судових рішень,
вони оскаржили їх в установленому
законом порядку, в результаті чого
вказані судові рішення скасовані, у
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 08 квітня 2013 року в
порядку повороту виконання рішення
поновлено реєстрацію ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Однак ОСОБА_5, після приватизації
квартири, без їх участі та згоди, 30
січня 2009 року уклав з подружжям ОСОБА_6,
ОСОБА_7 договір купівлі-продажу
вказаної квартири.

Посилаючись на вказані обставини,
позивачі на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 215
ЦК України просили скасувати
розпорядження голови Жовтневої
районної адміністрації Запорізької
міської ради від 19 вересня 2008 року №
853-р «Про приватизацію житла за адресою:
АДРЕСА_1»; визнати недійсним свідоцтво
про право власності на житло № 326 від 22
вересня 2008 року, видане ОСОБА_5 згідно з
розпорядженням голови Жовтневої
районної адміністрації Запорізької
міської ради від 19 вересня 2008 року №
853-р «Про приватизацію житла за адресою:
АДРЕСА_1»; визнати недійсним договір
купівлі-продажу вказаної квартири,
укладений ОСОБА_9 з ОСОБА_6 - чоловіком,
за згодою дружини останнього - ОСОБА_7,
який був посвідчений 30 січня 2009 року
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
без участі та без згоди
заінтересованих осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
припинити право власності на указану
квартиру, зареєстроване за ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 30 січня 2009 року приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_10.

У січні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
пред'явили зустрічний позов, у якому
просили визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1, відповідно до ст. 72
ЖК Української РСР. Позовні вимоги
мотивували тим, що відповідачі
втратили право користування
зазначеним жилим приміщенням у зв'язку
з відсутністю в ній понад шість місяців
та вибуттям на постійне
місцепроживання до іншого населеного
пункту.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 13 травня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним розпорядження
голови Жовтневої районної
адміністрації Запорізької міської
ради від 19 вересня 2008 року № 853-р «Про
приватизацію житла за адресою:
АДРЕСА_1».

Визнано недійсним свідоцтво Про право
власності на житло № 326 від 22 вересня 2008
року, видане ОСОБА_5 згідно
розпорядження голови Жовтневої
районної адміністрації Запорізької
міської ради від 19 вересня 2008 року, №
853-р «Про приватизацію житла за адресою:
АДРЕСА_1».

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений ОСОБА_9 з ОСОБА_6 - чоловіком,
за згодою дружини останнього - ОСОБА_7,
який був посвідчений 30 січня 2009 року
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
без участі та без згоди
заінтересованих осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Припинено право власності на квартиру
АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 30 січня 2009 року приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_10

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 19 серпня 2014
року скасовано рішення суду першої
інстанції, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 задоволено.

Визнано ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення районного суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, суд першої інстанції, виходив
із того, що укладення ОСОБА_5 договору
купівлі-продажу спірної квартири з
ОСОБА_6 і ОСОБА_7, без участі та згоди
користувачів цієї квартири, свідчить
про його недійсність. Відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову, суд
зазначив, що на час проживання у
спірній квартирі ОСОБА_6 та ОСОБА_7
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не могли проживати в
цій квартирі у зв'язку з незаконним
позбавленням їх житла.

Скасовуючи рішення районного суду,
апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 ще у 2007 році залишили спірну
квартиру, їх речі в ній відсутні, що
підтверджено актом, складеним ЖЕУ № 1
(а. с. 188 т. 1). Крім того, зазначив, що ними
не надано доказів того, що вони не
втрачали інтересу до спірної квартири
та, що їм чинились перешкоди у
користуванні нею. Також апеляційний
суд зазначив, що підставою для
скасування рішення у справі за позовом
ОСОБА_5 про визнання за ним права
користування зазначеною квартирою
було те, що ним не доведено його вимоги
щодо вселення його, як члена сім'ї
наймача, та те, що квартира була його
постійним місцем проживання з огляду
на те, що зареєстрований він за іншою
адресою.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
обмінного ордера від 23 вересня 1986 року
№ 4448, вселились та право на
користування квартирою квартири
АДРЕСА_1 отримали ОСОБА_8, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_8 у 1994 році у
квартирі залишились проживати ОСОБА_3
та ОСОБА_4

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 24 березня 2008 року за
ОСОБА_5 визнано право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 22 травня 2008 року
позов ОСОБА_5 задоволено, визнано
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили
право на користування зазначеною
квартирою, та змінено договір найму
квартири АДРЕСА_1, зобов'язано КП ВРЕО №
2 Жовтневого району м. Запоріжжя
укласти договір найму з ОСОБА_5

Додатковим рішенням цього ж суду від 09
червня 2008 року скасовано реєстрацію
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зазначеній квартирі.
Дізнавшись про наявність зазначених
судових рішень, вони оскаржили їх в
установленому законом порядку, в
результаті чого вказані судові рішення
скасовані, у задоволенні позову ОСОБА_5
відмовлено.

Розпорядженням голови Жовтневої
районної адміністрації м. Запоріжжя №
853-р передано у приватну власність
ОСОБА_5 зазначену квартиру, на підставі
якого він отримав свідоцтво про право
власності на житло (а. с. 15-16 т. 1).

30 січня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
було укладеного договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений 30 січня 2009 року приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_10 (том 1 а. с.
20).

У подальшому рішенням апеляційного
суду Запорізької області від 25 липня 2012
року скасовано рішення Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 24
березня 2008 року та у задоволенні позову
ОСОБА_5 про визнання за ним права
користування спірною квартирою
відмовлено.

Крім того, рішенням Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 01
листопада 2012 року скасовано заочне
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 22 травня 2008 року у зв'язку
з нововиявленими обставинами та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про
визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що
втратили право на користування
зазначеною квартирою, та про зміну
договору найму.

Відповідно до положень ст. ст. 215, 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», особа, яка не є
стороною договору, може вимагати
визнання його недійсним у тому разі,
якщо вона не домагається повернення їй
переданого на виконання цього договору
майна, а її порушене право може бути
відновлене шляхом повернення сторін
цього договору до первісного стану.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
суд апеляційної інстанції на зазначені
вимоги закону та обставини справи
уваги не звернув, та не врахував, що
судові рішення, на підставі яких ОСОБА_5
оформив право власності на спірну
квартиру, скасовані, а тому не надав
оцінки тому, чи виникло в останнього
право власності на неї, з урахуванням
того, що позов заявлено щодо
відновлення порушеного права
позивачів шляхом повернення сторін
оспорюваного договору до первісного
стану та дійшов передчасного висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення апеляційним судом
фактичних обставин, які мають істотне
значення для правильного вирішення
справи, неповноту перевірки законності
і обґрунтованості рішення місцевого
суду, порушення норм матеріального та
процесуального права, що, у свою чергу,
призвело до поверхневого вирішення
спору.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
оскаржуване судове рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 19 серпня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К.
Гримич

В.М.
Колодійчук

І.М.
Фаловська