У х в а л а

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Леванчука А.О., Лесько А.О., Хопти
С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі
територіально відокремленого
безбалансованого відділення 5 філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, що діє в
інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи: орган опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Запорізької міської
ради, відділ громадянства, імміграції
та реєстрації фізичних осіб УМВС
України в Запорізькій області, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення з житлового
приміщення і зняття з реєстраційного
обліку за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі територіально відокремленого
безбалансованого відділення 5 філії -
Запорізьке обласне управління
акціонерного товариства «Ощадбанк» на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 2 липня 2014 року,

встановила:

У березні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» в особі територіально
відокремленого безбалансованого
відділення 5 філії - Запорізьке обласне
управління

акціонерного товариства «Ощадбанк»
(далі - ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі ТВБВ 5 філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк») звернулось до суду з
указаним позовом, в якому просило
звернути стягнення на предмет іпотеки
за договором про іпотечний кредит від 26
грудня 2006 року, а саме на квартиру
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві
власності, шляхом продажу предмета
іпотеки з прилюдних торгів за
початковою ціною реалізації на рівні,
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій; за рахунок коштів,
отриманих від реалізації предмета
іпотеки задовольнити грошові вимоги
Банку в розмірі, встановленому
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 26
листопада 2009 року на суму 484 283 грн 90
коп.; виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 із вказаної квартири зі зняттям
з реєстраційного обліку у Відділі у
справах громадянства імміграції та
реєстрації фізичних осіб УМВС України
м. Запоріжжя; вирішити питання про
розподіл судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26
грудня 2006 року між ним та ОСОБА_1 був
укладений договір про іпотечний
кредит, на підставі якого остання
отримала кредит у сумі 59 700 доларів США.
26 грудня

2006 року з метою забезпечення виконання
умов кредитного договору між ним та
ОСОБА_1 було укладено іпотечний
договір, предметом якого стала
квартира АДРЕСА_1. Зазначав, що умови
договору про іпотечний кредит
позичальник не виконувала, що стало
підставою звернення до суду з позовом
про стягнення суми заборгованості за
кредитним договором, який задоволено
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 26
листопада

2009 року. У лютому 2012 року
Орджонікідзевським ВДВС Запорізького
МУЮ було описано та арештовано майно
боржника - спірну квартиру, що є
предметом іпотеки, а також надіслано
ОСОБА_1 вимогу про добровільне
звільнення житлового приміщення.
Вказував, що станом на

24 березня 2012 року вимога про звільнення
квартири ОСОБА_1 не виконана.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від

6 червня 2013 року позов ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі ТВБВ 5
філії - Запорізьке обласне управління
АТ «Ощадбанк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
за договором про іпотечний кредит від 26
грудня 2006 року - квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 64.16 кв.м, житловою
площею 42,3 кв.м, яка належить ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від 8
жовтня 1999 року, зареєстрованому
Запорізькою товарною біржею
«Українська» та договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5

26 грудня 2006 року, шляхом продажу
предмета іпотеки з прилюдних торгів та
за рахунок коштів, отриманих від
реалізації предмета іпотеки
задоволено грошові вимоги ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі ТВБВ 5 філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» у розмірі,
встановленому рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 26 листопада 2009 року - 482 553
грн 90 коп., за початковою ціною
реалізації на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Знято з реєстраційного обліку ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою:
АДРЕСА_3.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 2 липня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано в частині виселення та
зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3, та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову у позові.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції не оскаржувалось.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі ТВБВ 5
філії - Запорізьке обласне управління
АТ «Ощадбанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати, залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що позовні
вимоги про виселення відповідачів є
обґрунтованими, доведеними та
відповідають вимогам закону.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
позовних вимог про виселення та зняття
з реєстраційного обліку у спірній
квартирі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
відмовляючи у позові в цій частині,
виходив із того, що вони належним чином
не були повідомленні про звільнення
спірного приміщення.

Проте погодитися з таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду вказаним
вимогам процесуального права не
відповідає.

Судами установлено, що 26 грудня 2006 року
між відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Орджонікідзевське
відділення №7717 м. Запоріжжя та ОСОБА_1
було укладено договір про іпотечний
кредит, за умовами якого остання
отримала кредит у сумі 59 700,00 доларів
США.

З метою забезпечення виконання умов
вищевказаного кредитного договору 26
грудня 2006 року між банком та ОСОБА_1
було укладено договір іпотеки, за
умовами якого у випадку невиконання
або неналежного виконання зобов'язання
позичальником, іпотекодержатель має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 26
листопада 2009 року стягнуто з ОСОБА_1
суму заборгованості за кредитним
договором від 26 грудня 2006 року у
розмірі 482 553 грн 90 коп.

22 квітня 2011 року було відкрито
виконавче провадження по виконанню
зазначеного рішення.

Орджонікідзевським відділом державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції 22 лютого
2012 року було описано та арештовано
квартиру за адресою: АДРЕСА_3, що
належить ОСОБА_1 на праві власності та є
предметом іпотеки.

За адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, що
підтверджується довідкою єдиного
розрахунково - реєстраційного центру
комунального підприємства «ВРЕЖО № 13»
від 4 липня 2012 року.

Крім того, відповідно штампу у паспорті
НОМЕР_1, виданого Орджонікідзевським РВ
ГУМВС України в Запорізькій області 3
липня 2009 року, за зазначеною адресою з 4
липня 2012 року зареєстрована відповідач
ОСОБА_4

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Відповідно до п. 43 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою ст. ст. 9,109 ЖК України, ст.ст.
39-40 Закону України «Про іпотеку»
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення. При цьому
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Як роз'яснено у п. 44 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
у зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

З матеріалів справи убачається, що на
час укладання оспорюваного договору
іпотеки ОСОБА_1 була власником квартири
АДРЕСА_1 (п. 1.3 договору іпотеки) і мала
право розпоряджатись своїм майном на
власний розсуд, оскільки згідно ст. 317
ЦК України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Станом на 18 грудня 2006 року у квартирі
АДРЕСА_1 була зареєстрована лише ОСОБА_1
(а.с. 140).

17 лютого 2012 року банком на адресу
ОСОБА_1 було направлено вимогу про
звільнення житлового приміщення, яку 24
лютого 2012 року отримав її син - ОСОБА_2,
що підтверджується зворотнім
повідомленням.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, врахував, що ОСОБА_1,
підписуючи договір іпотеки зазначила,
що предмет іпотеки знаходиться у її
власності, прав щодо нього третіх осіб
немає (п. 5.1 договору), а тому банком було
направлено вимогу про виселення на ім'я
ОСОБА_1, оскільки на час укладання
іпотечного договору у спірній квартирі
була зареєстрована лише ОСОБА_1, а інші
відповідачі були зареєстровані
пізніше, тобто після укладення
іпотечного договору без повідомлення
про це банку, як це передбачено п. 3.3.10
іпотечного договору, та дійшов вірного
висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції, у порушення
вимог ст. 212 ЦПК України, вищезазначених
вимог закону до уваги не взяв, дав
невірну оцінку наданим доказам у їх
сукупності, та дійшов невірного
висновку про відмову у позові про
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
оскільки позивачем при звернені з
позовом не було дотримано процедури
повідомлення відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 про виселення зі спірної
квартири разом з малолітнім ОСОБА_3

Таким чином, апеляційний суд,
безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, припустився помилки у
застосуванні матеріального та
процесуального закону.

Ураховуючи викладене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням рішення суду першої
інстанції в силі з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст.
344 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі
територіально відокремленого
безбалансованого відділення 5 філії -
Запорізьке обласне управління
акціонерного товариства «Ощадбанк»
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 2 липня 2014 року скасувати,
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від

6 червня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Леванчук

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко