№ 2-5243-14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді
Бобровник О. В.

при секретарі:
Мурга Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 в особі його
опікуна ОСОБА_2 - про усунення перешкод
у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 в особі його
опікуна ОСОБА_2 - про усунення перешкод
у користуванні власністю.

Позивач при зверненні до суду
мотивував свої вимоги тим, що квартира
АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю
наступних осіб: ОСОБА_1 1/5 частина та
ОСОБА_2 2/5 частин квартири, ОСОБА_3 1/5
частина квартири, ОСОБА_4 1/5 частина
квартири.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 16.10.2002 р. ОСОБА_3
визнаний недієздатним.

Рішенням Соломянського районного суду
м. Києва від 22.05.2008 р. ОСОБА_3 призначений
опікун в особі відповідача ОСОБА_2

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 28.08.2012 р. визначений порядок
користування квартирою - позивачу
ОСОБА_1 у користування виділено жилу
кімнату площею 8,4 кв.м., відповідачу та
третій особі виділено у користування
три житлові кімнати, площею 12,7 кв.м., 18,1
кв.м., 13,0 кв.м., підсобні приміщення
залишені в загальному користуванні.

Цим же судовим рішенням ОСОБА_1 був
вселений в квартиру, оскільки
відповідач ОСОБА_2 систематично чинила
позивачу перешкоди у користуванні
власністю, не впускала у квартиру ні
позивача, ні його представника з
оглядом на що позивач був неодноразово
змушений вселятися в квартиру
примусово.

Позивач зазначає, що відповідач
продовжує чинити позивачу перешкоди у
користуванні його власністю,
позбавивши його можливості
користуватися лоджією, вихід на яку
відповідно до технічного паспорту на
квартиру станом на 22.04.2013 р.
передбачений з приміщення кухні, яка
знаходиться у загальному користуванні.

Відповідачка заклала двірний отвір на
лоджію та користується виходом на неї з
приміщення кімнати площею 12,7 кв.м.

Позивач зазначає, що він неодноразово
просив відповідача не чинити йому
перешкоди у користуванні квартирою та
лоджією, проте остання продовжує
чинити позивачу перешкоди, оскільки
зайти в квартиру позивач можу лише
тоді, коли відповідач відчинить
позивачу двері, оскільки зачиняє
вхідні двері з внутрішньої сторони
квартири на ключ.

В зв'язку із зазначеним позивач
вважаючи свої права порушеними просив
суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 та лоджією площею 3,0 кв.м., що
примикає до приміщення кухні, шляхом
знесення двірного отвору з приміщення
кухні до приміщення лоджії.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явився, направивши до суду замість
себе представника, який в судовому
засіданні позовну заяву підтримав в
повному обсязі та просив суд про
задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах опікуна
ОСОБА_3 в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечувала в
повному обсязі посилаючись на те, що
вона не чинить позивачу перешкоди у
користуванні його власністю, оскільки
вона повністю виконала рішення суду
про вселення позивача та дала йому
ключі від квартири, однак позивач не
вселяється в квартиру, фактично
позивач проживає за адресою АДРЕСА_2, в
зв'язку із зазначеним відповідач
просила суд відмовити в задоволенні
позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
присутніх в судовому засіданні,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, об'єктивно оцінивши докази, які
містяться в справі, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
є спільною частковою власністю
наступних осіб: ОСОБА_1 1/5 частина
квартири на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 15. 11. 1995
року та рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 19. 03. 2013 p.,
ОСОБА_2 2/5 частин на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
виданого державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори 26. 09. 2006 року за реєстром № 4-3675
та на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого
державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори 06. 02. 2007 року за реєстром № 4-257,
ОСОБА_3 1/5 частина квартири на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 15. 11. 1995 pоку, ОСОБА_4 1/5 частина
квартири на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 15. 11. 1995
року (помер 13. 06. 2011 року).

Рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 16.10.2002 р.
ОСОБА_3 визнаний недієздатним.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 22.05.2008 р. ОСОБА_3 призначений
опікун в особі відповідача ОСОБА_2

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 28.08.2012 р. визначений порядок
користування квартирою - позивачу
ОСОБА_1 у користування виділено жилу
кімнату площею 8,4 кв.м., відповідачу та
третій особі виділено у користування
три житлові кімнати, площею 12,7 кв.м., 18,1
кв.м., 13,0 кв.м., підсобні приміщення
залишені в загальному користуванні.

Вказаним судовим рішенням також ОСОБА_1
був вселений в спірну квартиру.

Позивач при зверненні до суду
посилалась на те, що відповідач
продовжує чинити позивачу перешкоди у
користуванні його власністю,
позбавивши його можливості
користуватися лоджією, вихід на яку
відповідно до технічного паспорту на
квартиру станом на 22.04.2013 р.
передбачений з приміщення кухні, яка
знаходиться у загальному користуванні.

Також позивач зазначав, що відповідач
заклала двірний отвір на лоджію та
користується виходом на неї з
приміщення кімнати площею 12,7 кв.м.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача з проханням не чинити йому
перешкоди у користуванні квартирою та
лоджією, проте відповідач продовжує
чинити позивачу перешкоди, оскільки
зайти в квартиру позивач може лише
тоді, коли відповідач відчинить
позивачу двері, оскільки зачиняє
вхідні двері з внутрішньої сторони
квартири на ключ, що порушує права
позивача в зв'язку з чим він просив суд
про задоволення позову.

Відповідач в судовому засіданні
заперечуючи проси вимог позивача суду
пояснила, що щодо виходу з кухні на
лоджію, то ці двері були встановлені
самочинно батьками відповідача, тобто
квартира була самочинно перебудована,
про що є відповідні відмітки на
технічному плані. Відповідач лише
привела квартиру у відповідність до
технічного плану. Також відповідач
зазначала, що позивачем додано до
позовної заяви план квартири, на якому
є запис, що квартира самочинно
реконструйована, а саме самочинно
змонтовано двері - вихід з кухні на
лоджію. Окрім того відповідач
зазначала, що знесення двірного отвору
з приміщення кухні до приміщення
лоджії неможливо, оскільки це буде
самочинна перебудова квартири, що
тягне за собою відповідні правові
наслідки. Також відповідач суду
пояснила, що посилання позивача на те,
що відповідач нібито не пускає його в
квартиру, не відповідає дійсності,
оскільки відповідачем було повністю
виконано рішення суду про вселення
позивача та надано позивачу ключі від
квартири, однак позивач не вселяється в
квартиру, фактично він проживає за
іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2. В зв'язку
із зазначеним відповідач вважаючи
вимоги позивача необґрунтованими,
просила суд відмовити в задоволенні
позову повністю.

Допитані в судовому засіданні свідки:
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, допит яких було
заявлено позивачем, підтвердили факт
того, що відповідач дійсно чинить
позивачу перешкоди у користуванні
АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7, яка була заявлена відповідачем
суду пояснила, що позивач не проживає в
квартирі в яку його було вселено на
підставі рішення суду та фактично
проживає в іншому житловому
приміщенні, що знаходиться за іншою
адресою.

Слід зазначити, що участь свідка в
судовому засіданні і дача правдивих
показань - обов'язок, який
забезпечується цивільною
процесуальною відповідальністю і
кримінальною відповідальністю.

На об'єктивність і повноту показань
свідків про відомі їм обставини можуть
впливати інші існуючі неправові
зв'язки між свідками і сторонами -
товариські, родинні, громадські,
моральні та психологічні фактори, які
при дослідженні і оцінці показань
свідків судом підлягають урахуванню.

При дослідженні і оцінці показань
свідків підлягають врахуванню
нормативно встановлені умови:
можливість їх використання в
цивільному процесі, відношення їх до
даної справи і стосунки з сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, характер їх заінтересованості
в справі.

Для можливого використання показань
свідків у справі встановлені дві умови:
правильність сприйняття обставин, що
мають значення для справи, і дача про
них правильних показань.

Сприйняття може відбуватися в
безпосередній або в опосередкованій
формі. Особисте сприймання свідком дій
(бездіяльності) чи подій може
відтворюватися по-різному під впливом
об'єктивних умов - відстань, видимість,
стан погоди і часу, суб'єктивних умов -
гострота зору, притуплення слуху тощо.

При опосередкованому сприйнятті
свідок довідується про факти з
повідомлень інших осіб, тому
створюються умови для неправильного їх
сприйняття.

З урахуванням наведеного та зважаючи
на те, що кожний із допитаних в судовому
засіданні свідків, свідчив на користь
сторони у справі, яка заявляла
клопотання про допит даного свідка в
судовому засіданні, суд критично
ставиться до показів свідків в даній
справі.

Відповідно ст. 356 ЦК України, власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України,
власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

При здійсненні своїх прав та
виконанні обов'язків власник
зобов'язаний додержуватися моральних
засад суспільства.

Позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_2
не чинити ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
лоджією площею 3,0 кв.м., що примикає до
приміщення кухні, шляхом знесення
двірного отвору з приміщення кухні до
приміщення лоджії.

Судом встановлено, що двері між
кухнею на лоджію, були встановлені
самочинно батьками ОСОБА_2, тобто
квартира була самочинно перебудована,
про що є відповідні відмітки на
технічному плані.

Таким чином вбачається, що ОСОБА_2
лише привела квартиру у відповідність
до технічного плану.

Згідно наданого позивачем плану
квартири, вбачається, що на ньому
міститься запис про те, що квартира
самочинно реконструйована, а саме
самочинно змонтовано двері - вихід з
кухні на лоджію.

Таким чином вбачається, що знесення
двірного отвору з приміщення кухні до
приміщення лоджії, як просить позивач в
позові, є неможливим, оскільки це буде
самочинна перебудова квартири, що
тягне за собою відповідні правові
наслідки.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин та враховуючи, що
позивачем не було доведено обставин на
які він посилався як на підставу
позову, суд вважає вимоги позивача не
обґрунтованими та не доведеними, в
зв'язку з чим не вбачає підстав для
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 319, 356 ЦК України, ст. ст.
10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: