РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/2922/14-ц

провадження у справі № 2/0285/1067/14

18 листопада 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області

в складі: головуючої - судді
Михайловської А.В.,

при секретарі Горбатюк І.О.;

сторони по справі:

позивач - ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про стягнення коштів та
судових витрат,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом та
просила постановити рішення суду, яким
стягнути з відповідача на її користь 21
000 грн. боргу за договором позики та 243
грн. 60 коп. судового збору.

В обґрунтування позову вказувала, що
25.03.2013 року відповідач позичила у неї
кошти у сумі 21 000 грн., які
зобов'язувалася повернути до 20.08.2013
року. Однак, у визначений договором
строк виконання зобов'язання, остання
боргу не повернула, а тому вона
звернулася до суду з цим позовом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав, які
він та позивач просили задовольнити.
Відповідач у судовому засідання позов
не визнала, просила відмовити у його
задоволенні. Вказувала на те, що коштів
від позивача не отримувала. Разом з тим,
підтвердила факт написання розписки
від 25.03.2013 року. Стверджувала про те, що
розписка була написана, оскільки
позивач пригрозила, що з її дітьми може
щось статися, що також зазначено у її
запереченнях на позовну заяву (а.с.15).

Доповівши зміст позовних вимог,
вислухавши позивача, її представника
та відповідача, опитавши свідків,
дослідивши письмові докази, які
знаходяться у матеріалах справи, суд
приходить до наступного.

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_3.,
яка на момент розгляду справи має
прізвище ОСОБА_3, що слідує з її
паспорта, копія (а.с.27), 25.03.2013 року
власноручно була написана розписка про
отримання від позивача 21 000 грн., які
зобов'язувалася повернути до 20.08.2013
року, що стверджується оригіналом
розписки та поясненнями відповідача
(а.с.5).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Із змісту статті 1051 ЦК України слідує,
що позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця. Якщо
договір позики має бути укладений у
письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У свою ж чергу, відповідач не надала
суду доказів на підтвердження своїх
заперечень, а саме: того, що нею
оспорений договір позики з тих підстав,
що грошові кошти не були одержані нею
від позичальника під час написання
розписки про позику, тобто у
відповідності до вимог ст. 1051 ЦК
України.

Не надала відповідач і доказів на
підтвердження тих обставин, що
розписка написана під впливом
насильства (психічного тиску) з боку
позивача. Зокрема, доказів на
підтвердження того, що позивач
висловлювала погрози у бік її дітей і
вони були сприйняті нею реально. Згідно
пояснень відповідача вона не
звернулася з цього приводу до
правоохоронних органів.

Не знайшли свого підтвердження і
твердження відповідача, про те, що
частково кошти за розпискою повернуті
іншими особами, оскільки належних
доказів останньою з цього приводу
також не надано. Список боржників, на
який посилається відповідач, не
підтверджує даних обставин (а.с.15,16),
інших доказів останньою наданих не
було.

Враховуючи вище викладене, суд рахує за
необхідне позов задовольнити та
стягнути з відповідача на користь
позивача кошти за договором позики та
сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 57 - 60, 208 - 215, 223, 294 ЦПК
України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки с. Ярунь
Новоград-Волинського району
Житомирської області, на користь
ОСОБА_1 21 000 грн. коштів за договором
позики та 243 грн. 60 коп. судового збору, а
всього 21 243 (двадцять одну тисячу
двісті сорок три) грн. 60 коп..

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана апеляційному суду Житомирської
області через Новоград-Волинський
міськрайонний суд Житомирської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча:
А.В.Михайловська