УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Кадєтової О.В.,Лесько А.О.,
Червинської М.Є.,Хопти С.Ф.,розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7,
третя особа, яка не заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору, товариство
з обмеженою відповідальністю «Петрол»,
про стягнення заборгованості за
кредитними договорами та додатковою
угодою за касаційною скаргою ОСОБА_8,
який діє в інтересах ОСОБА_7, на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 02 жовтня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду Одеської
області від 19 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулось до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що 23 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль», яке згодом змінило своє
найменування на ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ТОВ «Петрол» було укладено
кредитний договір № 010/3-0-1/95 за умовами
якого позичальнику було надано кредит
в сумі 1 650 000 грн зі сплатою 11,25 % річних
із подальшим укладенням за ним
додаткових угод, зокрема, № 010/3-0-1/95/11
від 29 вересня 2011 року щодо змін умов
кредитування про отримання, з метою
погашення існуючої заборгованості в
сумі 570 508,23 доларів США, - кредитних
коштів в сумі 4 575 476 грн.

11 грудня 2009 року між ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ТОВ «Петрол» і ТОВ «Нова
зірка» було укладено Генеральний
кредитний договір № 01/3-0-1/226 згідно
умовам якого позичальникам було надано
ліміт активних операцій в сумі 13 725 000
грн.

11 листопада 2010 року між ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ТОВ «Петрол» було
укладено кредитний договір № 010/3-2/454
щодо видачі кредиту у формі
відновлювальної кредитної лінії на
суму 11 500 000 грн зі сплатою 19 % річних та
договір овердрафту № 015/3-2/455 на
використання овердрафту шляхом
здійснення платежів з поточного
рахунку в межах ліміту 600 000 грн із
сплатою 19 % річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ТОВ «Петрол» за вказаними
кредитними договорами, 11 листопада 2010
року між банком та ОСОБА_7 укладено
договори поруки № № 12/3-2/739, 12/3-2/742 та
12/3-2/749 згідно пп. 1.1 яких останній
зобов'язався відповідати перед
позивачем солідарно з позичальником.

Позивач умови договору виконав в
повному обсязі, проте позичальник свої
зобов'язання не виконував, у зв'язку з
чим станом на 15 травня 2013 року виникла
заборгованість у загальній сумі 18 172
352,00 грн, яку банк просив суд стягнути з
відповідача.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 02 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Одеської області від
19 лютого 2014 року, позовні вимоги
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитними
договорами № № 010/3-2/454 від 11 листопада
2010 року, 015/4-2/455 від 11 листопада 2010 року,
010/3-0-1/95 від 23 травня 2008 року та
додатковою угодою № 010/3-0-1/95/11 від 29
вересня 2011 року у розмірі - 18 172 352,00 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судових рішень
судів попередніх інстанцій із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, мотивуючи
свої вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючі позовні вимоги суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що ТОВ «Петрол» свої
зобов'язання за кредитними
договорами/договір овердрафту
№ № 010/3-2/454 від 11 листопада 2010 року,
015/4-2/455 від 11 листопада 2010 року, 010/3-0-1/95
від 23 травня 2008 року та додатковою
угодою № 010/3-0-1/95/11 від 29 вересня 2011 року
належним чином не виконувало, з огляду
на що позивач використавши своє право
обґрунтовано звернувся із вказаним
позовом до поручителя ОСОБА_7

Судом установлено, що 23 травня 2008 року
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке
згодом змінило своє найменування на
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ
«Петрол» було укладено кредитний
договір № 010/3-0-1/95 за умовами
якого позичальнику було надано кредит
в сумі 1 650 000 грн зі сплатою 11,25 % річних,
із подальшим укладенням за ним
додаткових угод, зокрема, № 010/3-0-1/95/11
від 29 вересня 2011 року щодо змін умов
кредитування про отримання, з метою
погашення існуючої заборгованості в
сумі 570 508,23 доларів США, - кредитних
коштів в сумі 4 575 476 грн.

11 грудня 2009 року між ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ТОВ «Петрол» і ТОВ «Нова
зірка» було укладено Генеральний
кредитний договір № 01/3-0-1/226 згідно
умовам якого позичальникам було надано
ліміт активних операцій в сумі 13 725 000
грн.

11 листопада 2010 року між ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ТОВ «Петрол» було
укладено кредитний договір № 010/3-2/454
щодо видачі кредиту у формі
відновлювальної кредитної лінії на
суму 11 500 000 грн зі сплатою 19 % річних та
договір овердрафту № 015/3-2/455 на
використання овердрафту шляхом
здійснення платежів з поточного
рахунку в межах ліміту 600 000 грн із
сплатою 19 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаними договорами, 11 листопада 2010
року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_7 були укладені договори поруки №
12/3-2/739, № 12/3-2/742 та № 12/3-2/749.

Відповідно до п. 1.1 договорів поруки
ОСОБА_7 зобов'язується відповідати
перед кредитором солідарно з ТОВ
«Петрол», які виникають із умов
кредитних договорів/договору
овердрафту № № 010/3-2/454 від 11 листопада
2010 року, 015/4-2/455 від 11 листопада 2010 року,
010/3-0-1/95 від 23 травня 2008 року.

Згідно п. 1.4.1 договорів поруки внесення
змін до кредитних договорів щодо
продовження строку користування
кредитом (його частинами), зміна
строків виконання всіх або окремих
кредитних зобов'язань, збільшення
заборгованості за кредитом на суму
нарахованих та несплачених процентів
(капіталізація процентів), та інші
зміни кредитних договорів, що не
призводять до збільшення виданої
боржнику суми кредиту, вважаються
такими, що не збільшують обсягу
відповідальності поручителя та
забезпечуються порукою за цим
договором без отримання додаткової
згоди поручителя.

ТОВ «Петрол» свої зобов'язання за
кредитними договорами/договором
овердрафту № № 010/3-2/454 від 11 листопада
2010 року, 015/4-2/455 від 11 листопада 2010 року,
010/3-0-1/95 від 23 травня 2008 року та
додатковою угодою № 010/3-0-1/95/11 від 29
вересня 2011 року належним чином не
виконувало, з огляду на що станом на 15
травня 2013 року виникла заборгованість
перед Банком в загальній сумі 18 172 352,00
грн, яка складається з: - за кредитним
договором № 010/3-2/454 від 11 листопада 2010
року в розмірі 9 931 769,67 грн; - за
кредитним договором №
015/4-2/455 від 11 листопада 2010 року в розмірі
1 890 330,56грн; - за кредитним договором №
010/3-0-1/95 від 23 травня 2008 року в розмірі 6
343 737,75грн; - додатковою угодою №
010/3-0-1/95/11 від 29 вересня 2011 року в розмірі
814,97 доларів США, що еквівалентно 6 514,05
грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України
виконання зобов'язання забезпечується,
зокрема, неустойкою, яка визначається
як пеня та штраф і є грошовою сумою або
іншим майном, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
боржником зобов'язання.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з розрахунком заборгованості за
кредитним договором № 010/3-2/454 від 11
листопада 2010 року пеня нарахована
банком за період з листопада 2011 року до
квітня 2013 року. (том 2, а.с. 21)

Відповідно до розрахунку
заборгованості за кредитним договором
№ 010/3-0-1/95 від 23 травня 2008 року пеня
нарахована банком за період з жовтня 2011
року до січня 2013 року. (том 2, а.с. 23)

Згідно з розрахунком заборгованості за
кредитним договором № 015/3-2/455
від 11 листопада 2010 року пеня
нарахована банком за період з
листопада 2011 року до січня 2013 року. (том
2, а.с. 25)

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

У порушення вимог ст. ст. 212-213 ЦПК
України суди на зазначені вище
положення закону та обставини справи
уваги не звернули, належної оцінки їм
не дали та через неправильне
застосування норм матеріального права
ухвалили помилкове рішення в частині
стягнення пені за порушення строків
сплати відсотків за користування
кредитом.

Крім того, постановою Господарського
суду Одеської області від 15 травня 2013
року ТОВ «Петрол» визнано банкрутом.

Згідно із ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична
особа є такою, що припинилася, з дня
внесення до єдиного державного реєстру
запису про її припинення.

Згідно із ч. 1 ст. 609 ЦК України
зобов'язання припиняється ліквідацією
юридичної особи (боржника або
кредитора), крім випадків, коли законом
або іншими нормативно-правовими актами
виконання зобов'язання ліквідованої
юридичної особи покладається на іншу
юридичну особу, зокрема, за
зобов'язаннями про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно із ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
якщо за результатами ліквідаційної
процедури після задоволення вимог
кредиторів не залишилося майна,
господарський суд виносить ухвалу про
ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Так, зазначивши про відсутність даних
щодо проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи ТОВ
«Петрол», суди у порушення вимог статей
10, 214 ЦПК України вказаних обставин не
з'ясували, не встановили чи внесено до
Єдиного державного реєстру запис про
державну реєстрацію припинення
юридичної особи та відповідно не
перевірили чи не припинилася в силу ч. 1
ст. 559, ст. 609 ЦК України на час ухвалення
рішення порука відповідача по
зобов'язанням ТОВ «Петрол» за
кредитними договорами.

Допущені судами неправильне
застосування норм матеріального та
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, рішення
судів першої та апеляційної інстанції
на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в
інтересах ОСОБА_7, задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 02 жовтня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Одеської області від 19 лютого 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:О.В.
Кадєтова А.О. Лесько М.Є. Червинська
С.Ф. Хопта