АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-ій інстанції - Малинников
Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року колегія суддів
cудової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючого - Музичко
С.Г.

суддів - Саліхова
В.В., Левенця Б.Б.,

при секретарі -
Шалапуда Н.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 22 вересня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
поділ спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя та
визнання особистої приватної
власності дружини,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 вересня 2014 року
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя задоволено.
Виділено ОСОБА_2 автомобіль «JEEP COMMANDER»
номер шасі НОМЕР_5, 2007 року випуску,
державний номер НОМЕР_1. Визнано право
власності за ОСОБА_2 на автомобіль «JEEP
COMMANDER», 2007 року випуску, державний номер
НОМЕР_1. Зобов'язано ОСОБА_4 повернути
ОСОБА_2 документи на автомобіль «JEEP
COMMANDER» номер шасі НОМЕР_5 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
витрати по сплаті судового збору у сумі
2273 (дві тисячі двісті сімдесят три) грн.,
60 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя та
визнання особистої приватної
власності дружини задоволено частково.
Виділено ОСОБА_4 та визнано право
власності на автомобільний причіп
житловий марки «DETHLEFFS» д/н НОМЕР_6.
Визнано спільним майном подружжя та
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
наступні кошти:

- грошові кошти 1/2 вкладу «Класичний»
за договором від 15.06.2011 року на рахунку
НОМЕР_7 ОСОБА_2 у ПАТ «Райффазен Банк
Аваль», на суму 190.575 грн.,

- грошові кошти що становлять 1/2
частину вартості автомобіля «Тойота
Прадо» д.н. НОМЕР_2, 2007 року випуску
проданого 13.08.2011 року у сумі 97013 (
дев'яносто сім тисяч тринадцять) грн. 00
коп.

- грошові кошти у розмірі 117.306 (сто
сімнадцять тисяч триста шість) грн., 41
коп., що становить 1/2 частину отриманих
ним доходів від здійснення
підприємницької діяльності за 2011 рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
витрати по сплаті судового збору у сумі
3441 (три тисячі чотириста сорок одну)
грн., 00 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 22 вересня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.
Посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав доводи апеляційної
скарги.

ОСОБА_4 та її представник проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених в суді першої інстанції
вимог, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
зазначене сторонами майно є їх
спільним майном, як подружжя, і
підлягає поділу, а за спільне майно, яке
було реалізоване відповідачем без
згоди позивача, відповідач повинен
виплатити компенсацію.

Колегія суддів частково погоджується
з висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
29.03.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
зареєстровано шлюб. Рішенням
Шевченківського районного суду м.Києва
від 15.11.2011 року шлюб між сторонами
розірвано. Також судом встановлено, що
в період перебування у зареєстрованому
шлюбі сторони придбали наступне
рухоме та нерухоме майно, а саме:

- автомобіль «JEEP COMMANDER», 2007 року випуску,
д.н. НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_2

- автомобільний причіп житловий марки
«DETHLEFFS» (автомобільний причіп «Жилий
дім», 2002 року випуску, д.нНОМЕР_8 ) (а.с.44),
за даними УДАЇ від 14.10.2013 року
зареєстрований за ОСОБА_4

- причіп Табберт д.н. . НОМЕР_9
зареєстрований на ОСОБА_2

- автомобіль «Тойота Камрі» д.н. НОМЕР_3,
випуску був зареєстрований на ОСОБА_2
знятий з обліку 10.11.2009 року (за даними
пошуку УДАЇ від 14.10.2013 року);

- автомобіль «Тойота Прадо» д.н. НОМЕР_2
року випуску був зареєстрований за
ОСОБА_2, знятий з обліку 13.08.2011 року (за
даними пошуку УДАЇ від 14.10.2013 року).

Судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_2.в
період з 29.03.1997 року до 15.11.2011 року було
відкрито:

- поточний рахунок НОМЕР_10 (дата
відкриття 17.04.2009 р.),

- поточний картковий рахунок НОМЕР_11
(дата відкриття 16.08.2011 р.);

- поточні рахунки: НОМЕР_12 (дата
відкриття 26.01.2009 р, дата закриття 18.08.2011
р.) та НОМЕР_13 (дата відкриття 18.06.2002 р.,
дата закриття 10.08.2004 р.);

а також відкрито депозитні рахунки:

НОМЕР_14 на суму 25000 дол. США ( дата
відкриття 15.04.2010 р., дата закриття 16.07.20010
року),

НОМЕР_7 на суму 33000 дол. США (дата
відкриття 15.06.2011 р., дата закриття 16.08.2011
р);

НОМЕР_15 на суму 19500 дол. США. (дата
відкриття 10.11.2009 р., дата закриття 12.12.2009
р.);

НОМЕР_16 на суму 28500 дол. США (дата
відкриття 15.07.2010 р., дата закриття 16.09.2010
р.);

НОМЕР_17 на суму 35000 дол. США (дата
відкриття 15.12.2010 р., дата закриття
16.06.2011року);

НОМЕР_18 на суму 26000 дол. США (дата
відкриття 17.04.2009р., дата закриття 17.07.2009
р.);

НОМЕР_19 на суму 20000 дол. США (дата
відкриття 14.12.2009 р., дата закриття 15.02.2010
р.);

НОМЕР_20 на суму 32000 дол. США ( (дата
відкриття 15.09.2010 р., дата закриття 16.12.2010
р.);

НОМЕР_21 на суму 22000 дол. (дата відкриття
15.02.2010 р., дата закриття 16.04.2010 р.).

Згідно із наданих копій звітів
встановлено, що ОСОБА_2 здійснює
підприємницьку діяльність, про що
свідчать звіти суб'єкта малого
підприємництва - фізичної особи -
платника єдиного податку за період з 1
кварталу 2009 року по 4 квартал 2011 року
(а.с. 159-170), а саме:

Звіт за І квартал 2009 року від 02.04.2009
року - на суму 122 249,33 грн.;

Звіт за II квартал 2009 року від 01.07.2009 року
- на суму 300 481,83 грн.;

Звіт за III квартал 2009 року 01.10.2009 року -
на суму 416 683,83 грн.;

Звіт за IV квартал 2009 року від 04.01.2010 року
- на суму 485 308,43 грн.

Всього на загальну суму за 2009 рік - 485
308,43 грн;

Звіт за І квартал 2010 року від 01.04.2010 року
- на суму 84 605,92 грн.;

Звіт за II квартал 2010рокувід 02.07.2010
року-на суму 182 519,31 грн.;

Звіт за III квартал 2010 року від 04.10. 2010
року - на суму 265 077,31 грн.;

Звіт за IV квартал 2010 року 04.01.2011 року - на
суму 459 374,41 грн.

Всього на загальну суму за 2010 рік - 459
374,41 гри.;

Звіт за І квартал 2011 року від 05.04.2011 року
- 45 711,26 грн.;

Звіт за II квартал 2011 року від 01.07.2011 року
- на суму 103 306,59 грн.;

Звіт за III квартал 2011 року від 05.10.2011
року-на суму 188 174,59 грн.;

Звіт за IV квартал 2011 року від 03.01.2012 року
- на суму 234 612,82 грн.

Всього ОСОБА_2 отримав дохід за період з
01.01.2009 року по 31.12.2011 рік в загальному
розмірі - 1 179 295,66 грн.

Згідно із ч.2. ст.60 СК України
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно із ст.57 СК особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є: майно,
набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто. Суд може визнати
особистою приватною власністю
дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним
за час їхнього окремого проживання у
зв'язку з фактичним припиненням
шлюбних відносин

Відповідно до ст.70 Сімейного Кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 68 СК України, розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу. Розпоряджання майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, після розірвання шлюбу
здійснюється співвласниками виключно
за взаємною згодою, відповідно до
Цивільного кодексу України. Дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. (ст. 69 СК України).

Судом першої інстанції встановлено, що
подружжям придбано у період шлюбу
автомобілі в тому числі:

- автомобіль «Тойота Прадо» д.н. НОМЕР_4,
був зареєстрований на ОСОБА_2

13.08.2011 року автомобіль «Тойота Прадо»
д.н. д.н. НОМЕР_4 був знятий з обліку в
органах ДАІ та 13.09.2011 року
зареєстрований за ОСОБА_6, матір'ю
позивача. (а.с. 1 том-2) Беручи до уваги
дату перереєстрації автомобіля та те,
що з серпня 2011 року сторони припинили
подружні відносини, спільного
господарства не ведуть, судом вірно
встановлено, що відповідач без згоди
позивача відчужив спірний автомобіль
та має сплатити 1/2 частину автомобіля у
розмірі 97013 грн.

На підставі ст.ст. 69, 70 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності. У разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п.п.22-24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України, № 11 від 21 грудня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-70 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при не
досягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.
Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Встановлено, що на ім'я ОСОБА_2 за період
шлюбу було відкрито:

- поточний рахунок № НОМЕР_10(дата
відкриття 17.04.2009 р.),

- поточний картковий рахунок №
НОМЕР_11(дата відкриття 16.08.2011 р.);

- поточні рахунки: № НОМЕР_12(дата
відкриття 26.01.2009 р, дата закриття 18.08.2011
р.) та № НОМЕР_13(дата відкриття 18.06.2002
р., дата закриття 10.08.2004 р.);

а також відкрито депозитні рахунки:

№ НОМЕР_14 на суму 25000 дол. США ( дата
відкриття 15.04.2010 р., дата закриття 16.07.20010
року);

№ НОМЕР_7 на суму 33000 дол. США (дата
відкриття 15.06.2011 р., дата закриття 16.08.2011
р);

№ НОМЕР_22 на суму 19500 дол. США. (дата
відкриття 10.11.2009 р., дата закриття 12.12.2009
р.);

№ НОМЕР_23 на суму 28500 дол. США (дата
відкриття 15.07.2010 р., дата закриття 16.09.2010
р.);

№ НОМЕР_17 на суму 35000 дол. США (дата
відкриття 15.12.2010 р., дата закриття
16.06.2011року);

НОМЕР_24 на суму 26000 дол. США (дата
відкриття 17.04.2009р., дата закриття 17.07.2009
р.);

НОМЕР_25 на суму 20000 дол. США (дата
відкриття 14.12.2009 р., дата закриття 15.02.2010
р.);

НОМЕР_26 на суму 32000 дол. США (дата
відкриття 15.09.2010 р., дата закриття 16.12.2010
р.);

№ НОМЕР_21 на суму 22000 дол. (дата
відкриття 15.02.2010 р., дата закриття 16.04.2010
р.).

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України,
розгляд і вирішення цивільних справ у
судах проводиться на засадах
змагальності. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, вище зазначене, суд першої
інстанції вірно вважав, що позовні
вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення коштів у
розмірі половини суми за депозитними
вкладами обґрунтовані, оскільки
договір позики між ОСОБА_2 та його
братом мав бути укладений у письмовій
формі, який відсутній у матеріалах
справи.

Суд також, стягнув 1/2 частину доходів
позивача одержаних від
підприємницької діяльності, що
становить 117306, 41 гривень із посиланням
на те, що ОСОБА_2 нехтував інтересами
сина та не сплачував аліменти.

Майно фізичної особи - підприємця, яке
придбане та використовується в його
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, слід розглядати як
його особисту приватну власність
відповідно до ст. 57 СК України, а не як
об'єкт спільної сумісної власності
подружжя, який підпадає під
регулювання ст.ст. 60, 61 СК
України.(Постанова Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 25.12.2013р у справі № 6-78цс 13.)
Зазначене рішення є обов'язковим до
виконання в порядку ч. 1 ст. 360-7.ЦПК
України.

Відповідач ОСОБА_4 не довела суду, що
кошти, які позивач отримав від
здійснення підприємницької діяльності
ОСОБА_2 (а.с.167) були набуті спільною
участю подружжя.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
розгляді справи не повно встановив
обставини справи, неправильно
застосував норми матеріального права,
у порушення ст. 212 ЦПК України не оцінив
надані сторонами докази і ухвалив в
цій частині помилкове рішення.

За таких обставин та відповідно до ст.
309 ЦПК України колегія суддів скасовує
рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 доходів
позивача одержаних від
підприємницької діяльності, що
становить 117306, 41 гривень та ухвалює
нове рішення про відмову у задоволенні
позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 вересня 2014 року
скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_4 грошових коштів у
розмірі 117 306,41 грн.

В цій частині ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді