Справа № 362/4261/14-ц Головуючий у І
інстанції Кравченко Л.М.Провадження №
22-ц/780/6416/14 Доповідач у 2
інстанції Верланов С.М.Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

01 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 06 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві про визнання права
власності на майно,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 06 жовтня 2014 року дану позовну заяву
ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто
позивачу на підставі ч.1 ст.121 ЦПК
України у зв'язку з не усуненням в
повному обсязі недоліків позовної
заяви у визначений судом строк.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та направити матеріали справи до суду
першої інстанції для вирішення питання
про відкриття провадження у справі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
думку учасників процесу, які з`явилися
в судове засідання, вивчивши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення
позовної заяви, суд виходив із того, що
позивач у встановлений судом строк не в
повному обсязі усунув недоліки
позовної заяви, а саме: не зрозуміло, з
яких розрахунків виходив позивач при
визначені ціни позову, оскільки
матеріали справи не містять висновку
про вартість майна на час подачі позову
до суду. У зв'язку з цим, суд
дійшов висновку про неможливість
перевірити правильність сплаченого
судового збору в частині майнового
характеру.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п.2 (абз.4) та п.7 (абз.4) постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 2009 року №2 «Про застосування
норм цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» суддя вправі
відмовити у відкритті провадження у
справі лише з підстав, передбачених
законом. Не допускається відмова у
відкритті провадження у справі з
мотивів недоведеності заявленої
вимоги, відсутності доказів, пропуску
позовної давності та інших
передбачених законом підстав.

Як вбачається з матеріалів справи у
вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним позовом та просила
визнати за нею право власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 в порядку поділу
спільного майна подружжя та на 1/4
частину вказаного будинку в порядку
спадкування.

Також позивач просила визнати за нею
право власності на 1/2 частину земельної
ділянки площею 0,244 га, що розташована по
АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного
майна подружжя та на 1/4 частину
вказаної земельної ділянки в порядку
спадкування (а.с.1-4).

Ухвалою судді Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 15 вересня 2014 року позовну заяву
ОСОБА_2 залишено без руху з підстав
невідповідності вимогам ст.ст.119, 120
ЦПК України, зокрема, зазначено, що суду
не зрозуміло з яких підстав виходив
позивач при визначені ціни позову,
оскільки матеріали справи не містять
висновку про вартість спірного майна
на момент подачі позову.

01 жовтня 2014 року позивач подала до суду
заяву про усунення недоліків позову,
посилаючись на те, що при визначені
ціни позову вона виходила із загальної
вартості спірного майна (80 600 грн.), яка
зазначена у доданих до позову договору
купівлі - продажу спірної земельної
ділянки від 13 серпня 2005 року (55 600 грн.)
та договору купівлі-продажу спірного
житлового будинку з надвірними
будівлями від 13 серпня 2005 року (25 000
грн.). Оскільки позивач просила визнати
за нею право власності на 3/4 частини
спірного майна, то ціна позову
становить 60 450 грн.

Тобто, у позові ОСОБА_2 обґрунтувала
підстави визначення ціни позову.

Крім того, колегія суддів вважає, що
відсутність у матеріалах справи
висновку про вартість спірного майна,
не є передбаченими законом підставами
для повернення позовної заяви.

Так, згідно з ч.2. ст. 80 ЦПК України, якщо
визначена позивачем ціна позову
вочевидь не відповідає дійсній
вартості спірного майна або на момент
пред'явлення позову встановити точну
його ціну неможливо, розмір судового
збору попередньо визначає суд з
наступним стягненням недоплаченого
або з поверненням переплаченого
судового збору відповідно до ціни
позову, встановленої судом при
вирішенні справи.

У п.12 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року №2 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» судам роз'яснено, що
відповідно до правил статті 88 ЦПК у
разі визначення при відкритті
провадження у справі судового збору в
розмірі меншому, ніж передбачено
законом, недоплачена сума стягується в
дохід держави з позивача при відмові в
позові, а при задоволенні позову - з
відповідача.

Однак суд на вказані вимоги закону,
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України та обставини справи, належної
уваги не звернув, у зв'язку з чим
помилково визнав позовну заяву ОСОБА_2
неподаною та повернув позивачу.

Відповідно до вимог ч.3 ст.312 ЦПК
України, розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а ухвала суду першої
інстанції - скасуванню на підставі ст.312
ЦПК України з передачею питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
оскільки постановлена з порушенням
порядку, встановленого для його
вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного
суду Київської області від 06 жовтня 2014
року скасувати, матеріали позовної
заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Головне управління юстиції в м. Києві
про визнання права власності на майно
повернути до того ж суду для вирішення
питання про відкриття провадження у
справі.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді