АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Універмаг «Україна» на рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 09 жовтня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Універмаг
«Україна» про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
при затримці видачі трудової книжки та
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року позивач
звернулася із позовом, уточнивши який
зазначила, що із 28 жовтня 2008 року
працювала у відповідача на посаді
юрисконсульта, 14 лютого 2013 року,
перебуваючи у відпустці, направила
відповідачу заяву про звільнення за
власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).

Отримавши від відповідача лист
№ 40 від 22 березня 2013 року про
задоволення заяви із пропозицією
з'явитись у відділ кадрів для
ознайомлення з наказом, отримання
розрахунку і трудової книжки, 04 квітня
2013 року позивачка направила
відповідачу листа з проханням гроші
зарахувати на картковий рахунок, а
трудову книжку надіслати поштою.

23 квітня 2013 року відповідач
направив поштою два примірника наказу
про звільнення від 22.03.2013 року № 16-ОС та
дублікат трудової книжки, а 24 квітня 2013
року перерахував на рахунок позивачки
17966.25 грн.

Зазначаючи про те, що відповідач
затримав видачу трудової книжки та не
вніс записи, просила стягнути на свою
користь із відповідача 13417.35 грн.
середнього заробітку за час затримки
трудової книжки, зобов'язати
відповідача внести до дублікату
трудової книжки записи про звільнення
позивачки 23 квітня 2013 року та про
недійсність запису № 3, а також видати
копію наказу про звільнення ОСОБА_1 23
квітня 2013 року. (т.1 а.с.1-14, 114-116)

Відповідач проти позову
заперечував. (т.1 а.с.23-27, 127-129)

Справа розглядалась судами
неодноразово. (т.1 а.с.169-174, 218-221 т.2 а.с.37-40)

Рішенням Солом'янського
районного суду міста Києва від 09 жовтня
2014 року позов задоволено, стягнуто з
ПАТ «Універмаг «Україна» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу при затримці видачі
трудової книжки в сумі 13417,35 грн.,
зобов'язано ПАТ «Універмаг «Україна»
внести запис в дублікат трудової
книжки про звільнення ОСОБА_1 - 23 квітня
2013 року та про недійсність запису №3,
видати копію наказу про звільнення
ОСОБА_1 - 23 квітня 2013 року, а також
стягнуто з ПАТ «Універмаг «Україна» на
користь держави судовий збір за
позовні вимоги майнового характеру в
сумі 243,60 грн. та за позовні вимоги
немайнового характеру в сумі 243,60 грн.
(т.2 а.с.63-68)

В апеляційній скарзі відповідач
зазначив, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального і
процесуального права, просив рішення
суду скасувати із ухваленням нового
про відмову в задоволенні позовних
вимог. На обґрунтування скарги
посилався на недоведеність обставин,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, зазначив, що рішення
суду суперечить вимогам законодавства,
які викладені на обґрунтування
заперечень проти заявленого позову. (т.2
а.с.75-92)

В судовому засіданні
представник апелянта - Білосорочка Г.С.
підтримала скаргу і просила її
задовольнити, ОСОБА_1 заперечувала
проти скарги і просила її відхилити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Судом встановлено, що із 28 жовтня
2008 року працювала у відповідача на
посаді юрисконсульта.

04 березня 2013 року роботодавцем
отримано дублікат заяви ОСОБА_1 від 14
лютого 2013 року про звільнення з роботи
28 лютого 2013 за власним бажанням (ст. 38
КЗпП України).

Доказів, що вказана заява була
отримана відповідачем раніше
зазначеної дати (повідомлення про
вручення відповідачу рекомендованого
поштового відправлення тощо) до суду не
надано і в судовому засіданні таких не
встановлено. (т.1 а.с.93-97)

Оскільки подана позивачкою
заява про звільнення за власним
бажанням не містила посилань на
неможливість продовжувати роботу
(переїзд на нове місце проживання;
переведення чоловіка або дружини на
роботу в іншу місцевість; вступ до
навчального закладу; неможливість
проживання у даній місцевості,
підтверджена медичним висновком;
вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятирічного
віку або дитиною-інвалідом; догляд за
хворим членом сім'ї відповідно до
медичного висновку або інвалідом I
групи; вихід на пенсію; прийняття на
роботу за конкурсом, а також з інших
поважних причин), то з огляду на
положення ч. 1 ст. 38 КЗпП України,
відповідач мав видати наказ про
розірвання трудового договору не
пізніше 18 березня 2013 року.

22 березня 2013 року відповідач
видав наказ № 16-ос про звільнення
позивачки з роботи за власним бажанням
(ст. 38 КЗпП України), із частковою
оплатою за час вимушеного прогулу в
сумі - 4957.61 грн., та зважаючи на те, що
позивачка у цей день на роботі не була
направив їй листа № 40 із пропозицією
з'явитись у відділ кадрів для
ознайомлення з наказом, отримання
розрахунку і трудової книжки та
передачі справ. (т.1 а.с.98-100)

01 квітня 2013 року позивачка
отримала цього листа і 04 квітня 2013 року
надіслала відповідачу повідомлення з
проханням гроші зарахувати на
картковий рахунок, а трудову книжку
надіслати поштою, надавши згоду на
пересилання трудової книжки поштою.
Цього листа відповідачу було вручено 10
квітня 2013 року. (т.1 а.с.101-104)

23 квітня 2013 року відповідач
направив поштою два примірника наказу
про звільнення від 22.03.2013 року № 16-ОС та
дублікат трудової книжки, а 24 квітня 2013
року перерахував на рахунок позивачки
17966.25 грн. (т.1 а.с.105-110)

Колегія суддів перевірила та
відхилила доводи позивачки про
наявність винних дій відповідача у
затримці трудової книжки.

25 січня 2013 року ОСОБА_1 написала
розписку про отримання нею її трудової
книжки для пред'явлення на роботі за
сумісництвом. (т.1 а.с.146)

Доказів повернення цієї
трудової книжки на підприємство
відповідача до суду не надано і таких в
судовому засіданні не встановлено.

Отримавши 10 квітня 2013 року заяву
- згоду позивачки на пересилання
трудової книжки поштою, відповідач 22
квітня 2013 року, тобто протягом строків,
встановлених п. 5.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України і
Міністерства соціального захисту
населення України № 58 від 29 липня 1993
року, видав її дублікат та направив на
адресу, зазначену позивачкою.

Повідомлення відповідача від 22
квітня 2013 року № 40 містить
обґрунтування причин видачі дублікату
трудової книжки та не містить
повідомлення про наявність на
підприємстві трудової книжки ОСОБА_1 та
або її викрадення у період 25-26 лютого 2013
року із зазначенням, що у зазначений
термін книжка була відсутня. (т.1 а.с.141)

Саме на ці обставини та
необхідність надати їм оцінку звертав
увагу суд касаційної інстанції в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014
року. (т.2 а.с.37-40)

За змістом положень частини
четвертої ст. 235 КЗпП України, у разі
затримки видачі трудової книжки лише
за наявності вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про наявність винних дій відповідача у
затримці видачі позивачці трудової
книжки та задоволення позову.

При цьому обставини, що видання
наказу про звільнення відбулось не 18
березня, а 22 березня 2013 року та
проведення остаточного розрахунку із
позивачкою 24 квітня 2014 року не
впливають на вищевказані висновки суду
і не можуть бути визнані підставою для
задоволення позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу при затримці видачі
трудової книжки та зобов'язання
вчинити дії. Вимог про стягнення
заборгованості із заробітної плати до
дня звільнення 22 березня 2013 року, або
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні у цьому
провадженні позивачкою не заявлено.

Рішення суду підлягає
скасуванню із ухваленням нового про
відмову в задоволенні позовних вимог
на підставі ч. 2 ст. 314 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.
3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універмаг
«Україна» - задовольнити.

Рішення Солом'янського
районного суду міста Києва від 09 жовтня
2014 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
«Універмаг «Україна» про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу при затримці видачі трудової
книжки та зобов'язання вчинити дії.

Рішення набирає законної сили негайно
з моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/14527/2014

Унікальний номер 760/8749/13-ц

Головуючий у першій інстанції
ОксютаТ.Г.

Доповідач Левенець Б.Б.