АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1821/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3780/14
Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д.
Доповідач Мартєв С. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. ПолтаваАпеляційний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю., ЧІЧІЛЯ В.А.,

за участю секретаря - САМОЙЛОВОЇ М.Д.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні провадження за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 на рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 21 жовтня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Прокуратури Полтавського району,
Полтавського районного відділу
Управління міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області,
Прокуратури Полтавської області,
Слідчого управління Управління
міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, Державної
казначейської служби України, за
участю третіх осіб - Генеральної
прокуратури України, Міністерства
внутрішніх справ, ОСОБА_2, про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної особі незаконними діями
(бездіяльністю) органу досудового
слідства та прокуратури.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що у
відділі ДВС Полтавського РУЮ
з 14.12.10 року перебуває
провадження про стягнення з ОСОБА_2 на
його користь 78 900,00 грн. на підставі
рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 27 вересня 2010
року.

Вказане рішення суду залишається
невиконаним по причині відсутності
майна у боржника та чинення останнім
перешкод у його виконанні.

Зазначає, що з вересня 2010 року ОСОБА_2
працював комерційним директором й
отримував заробітну плату, та 31.08.11 року
отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн., а
тому, вважає, що боржник умисно не
виконує судове рішення та міг
сплачувати кошти у погашення боргу
перед позивачем.

Щодо обставин невиконання рішення
суду, відділ ДВС Полтавського РУЮ та
позивач повідомляв прокуратуру
Полтавського району про вчинення
злочину, проте постановою прокуратури
Полтавської області від 16 січня 2012 року
відмовлено у порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_2 по факту
невиконання рішення суду.

Дана постанова прокуратури
неодноразово переглядалась судами
різних інстанції та остаточною ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 29 травня 2013 року була скасована, а
матеріали справи направлені прокурору
для проведення додаткової перевірки.

Матеріали перевірки внесено до ЄРДР за
№0001235, проте до моменту
пред'явлення цього позову, досудове
розслідування Полтавським РВ УМВС не
завершене, ОСОБА_2 не пред'явлено
підозру, не оголошено в розшук у зв'язку
з переховуванням від слідства, справу
не скеровано до суду.

Просив зобов'язати Державну
казначейську службу України
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
100 000,00 грн., заподіяну діями
(бездіяльністю) органів дізнання,
досудового слідства та прокуратури.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 21 жовтня 2014 року у позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі порушено питання
про скасування рішення з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи та неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права і ухвалення
нового рішення про задоволення позову
у повному обсязі.

Апеляційний суд, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду у межах заявлених вимог
та доводів апеляційної скарги, вважає,
що остання задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційної
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 3 ЦПК
України та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57-60 ЦПК України.

Пред'являючи позов, ОСОБА_1
обґрунтовував підстави позову про
відшкодування моральної шкоди тим, що
впродовж значного часу Полтавським РВ
не завершується досудове
розслідування щодо притягнення ОСОБА_2
до кримінальної відповідальності за
невиконання рішення Полтавського
районного суду Полтавської області від
27 серпня 2010 року, не оголошують
його розшук у зв'язку з переховуванням
від слідства та справа не скеровується
до суду.

Крім того, зазначав, що ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 29 травня 2013 року скасовано
постанову прокуратури Полтавського
району від 16 січня 2012 року про відмову у
порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_2 по факту невиконання
(перешкоджання виконання) судового
рішення і справу направлено до
прокуратури для проведення додаткової
перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Статтею 1173 ЦК України шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Таким чином, правою підставою для
відшкодування шкоди, завданої
правоохоронним органами є дія чи
бездіяльність таких органів при
здійсненні ними своїх повноважень.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд обґрунтовано виходив із
того, що дії (бездіяльність) слідчого
або прокурора у встановленому законом
порядку протиправними не визнавалось
та в матеріалах справи не містяться
докази завданої позивачу моральної
шкоди та її розміру.

Доводи апеляційної скарги повторюють
обґрунтування позовної заяви та
ґрунтуються на переоцінці апелянтом
обставин справи, що знайшли належну
правову оцінку місцевого суду.

Посилання апелянта на обставину того,
що ОСОБА_2 з вересня 2010 року є
працевлаштованою особою та отримав
кредит у 2011 році, не підтверджується
будь-якими доказами та безпосереднього
не стосується предмету судового
розгляду, оскільки, в більші мірі,
стосується дій (бездіяльності) органів
виконавчої служби, у провадженні якої
знаходиться виконавчий лист по
примусовому виконанню рішення
Полтавського районного суду
Полтавської області від 27 серпня 2010
року, щодо вжиття всіх необхідних
заходів для відшукання всіх видів
заробітку (доходу) ОСОБА_2

Твердження апелянта, що ухвалою
Октябрського районного суду м. Полтави
від 16 липня 2014 року скасовано постанову
слідчого СВ Полтавського РВ
УМВС України в Полтавській області від
24 червня 2014 року про закриття
провадження у справі та визнано
протиправною бездіяльність МВС, не
відповідає дійсним обставинам справи.

Так, за результатами розгляду скарги
ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого
міліції та скасування постанови про
закриття кримінального провадження
(справа №554/9500/14-к), ухвалою
Октябрського районного суду м. Полтави
від 16 липня 2014 року скарга була
задоволена лише частково, скасовано
постанову слідчого СВ Полтавського РВ
УМВС України в Полтавській області від
24 червня 2014 року про закриття
кримінального провадження №0001235
від 15 червня 2013 року та направлено
матеріали для проведення досудового
розслідування, у задоволенні вимог
скарги щодо визнання неправомірною
бездіяльності слідчого відмовлено.

Ураховуючи, що дія (бездіяльність)
органу міліції чи прокуратури у
встановленому законом порядку
неправомірною не визнавалась, не
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги, що з вини
правоохоронних органів позивач не може
виплатити власні борги, що, на думку
апелянта, є причиною ушкодження його
здоров'я (ОСОБА_1 встановлено другу
групу інвалідності), приниження честі
та гідності, нанесення значної
моральної шкоди.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що підстави для зміни чи
скасування рішення місцевого суду
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307-308, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 21 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
С.Ю. МАРТЄВ

Судді :
О.Ю. КУЗНЄЦОВА

В.А. ЧІЧІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя
С.Ю. МАРТЄВ