Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/281/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Павицької
Т.М.,

при секретарі судового

засідання
Ковальській Я.В.,

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу представника
відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Малинського районного суду
від 21 жовтня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства „Державний
ощадний банк України" до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по кредиту, -

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року ПАТ „Державний
ощадний банк України" (надалі Банк)
звернувся до суду з позовом. В
подальшому позивач свої вимоги
збільшив та просив стягнути з
відповідачки на його користь
заборгованість за кредитним договором
№74892 про відкриття фізичній особі
карткового рахунку та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
за дебетово-кредитовою схемою від
11.01.2012 року та додатковим договором №1
від 01.02.2013 року в загальному розмірі 17552
грн.13 коп. В обґрунтування позову
посилався на те, що на підставі
укладеного сторонами договору на ім"я
відповідачки відкрито картковий
рахунок та надано кредитну лінію з
лімітом в 13000 грн. на термін 12 місяців зі
сплатою 24% річних за користування
кредитом. Банк свої зобов"язання
виконав. Проте, відповідачка зняті з її
карткового рахунку кошти не повертає,
чим порушує умови договору.

Рішенням Малинського районного суду
від 21 жовтня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
„Державний ощадний банк України"
заборгованість по кредиту в сумі 17552
грн.13 коп. та 243,6 грн. понесених судових
витрат.

У поданій апеляційній скарзі
представник відповідачки порушує
питання про скасування зазначеного
рішення з ухваленням нового про
відмову в позові, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з"ясування
обставин справи та неналежну оцінку
доказів.

Розглянувши справу в межах доводів,
викладених в апеляційній скарзі, суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі кредитного договору №74892 від
11.01.2012 року Банком відкрито
відповідачці картковий рахунок для
здійснення розрахунково-касового
обслуговування за дебетово-кредитовою
схемою та визначено ліміт кредиту в
сумі 5000 грн. (а.с.7-9).

Додатковим договором №1 від 01.02.2013
року ліміт кредитування збільшено до
13000 грн., а відсоткова ставка за
користування кредитом - до 24% річних
(а.с.10-16).

Банк взяті на себе зобов"язання
виконав.

Задовольняючи вимоги Банку про
стягнення з відповідачки
заборгованості за кредитом, суд першої
інстанції обгрунтовано виходив з того,
що остання порушила умови договору.

Так, на час ухвалення оскаржуваного
рішення основний договір і додаткова
угода відповідачкою не оспорені та є
чинними.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054
ЦК).

Згідно зі ст.526 ЦК зобов"язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що
11.03.2013 року відповідачка зверталася до
Банку з проханням зняти кошти з
карткового рахунку без картки, в чому
їй було відмовлено.

Вдруге відповідачка звернулася до
Банку 26.03.2013 року з проханням провести
перевипуск картки, оскільки не може її
знайти. В цей же день картку було
перевипущено, а видано її відповідачці
- 01.04.2013 року.

30 і 31 березня та 1 квітня 2013 року з
належної відповідачці картки за її
пін-кодом кошти були зняті в різних
банкоматах м.Малина.

Зазначені обставини встановлені в
ході службового розслідування,
проведеного Банком. Висновком цього
розслідування встановлено, що
заборгованість по картковому рахунку
виникла через надання відповідачкою
доступу до картки та особистого
пін-коду іншим особам та внаслідок
порушення нею п.п.6.1.5 і 6.1.8 Договору
(а.с.45).

Із наданого Банком розрахунку та
заяви про збільшення позовних вимог
вбачається, що загальна заборгованість
відповідачки становить 17552 грн.13 коп., в
тому числі заборгованість за кредитом
12962,81 грн., заборгованість за відсотками
- 4325,09 грн. та 264,23 грн. (а.с.17-18,91-92).

При цьому суд правильно вважав, що
виходячи із положень ст.614 ЦК саме на
відповідачку покладається обов"язок
довести відсутність своєї вини в
порушенні зобов"язання. Проте,
переконливих доказів цьому
відповідачка не надала.

Доводи апеляційної скарги про
обов"язок Банку заблокувати картку з
власної ініціативи не узгоджуються з
умовами договору та висновків суду не
спростовують.

Характер спірних правовідносин судом
першої інстанції визначений правильно.
Обставини справи судом з'ясовані повно
та всебічно. Зібраним у справі доказам
дана належна оцінка. Будь-яких
процесуальних порушень, які б давали
підстави для переоцінки доказів,
апеляційним судом не встановлено.

Оскаржуване рішення постановлено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника
відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малинського районного суду
від 21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: