Справа № 0907/2-265/2011
Провадження № 22-ц/779/8/2014
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О.В
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів:
Васильковського В.М., Девляшевського
В.А.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 30
квітня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє також
в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5,
ОСОБА_4, про визнання права власності на
спадкове майно та реальний розподіл
домоволодіння і за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання недійсним свідоцтва на
право особистої власності на житловий
будинок, визнання недійсними договорів
дарування частини будинку, про
визнання права на частку
домоволодіння, реальний розподіл
домоволодіння, встановлення порядку
користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_4, третьої особи - ОСОБА_6,
про визнання права на спадкове майно та
реальний розподіл будинковолодіння. В
обґрунтування позовних вимог
зазначали, що після смерті їх сина та
чоловіка відповідачки - ОСОБА_8
відкрилась спадщина. Спадкова маса
являє собою двоповерхове
будинковолодіння в АДРЕСА_1. Після
смерті ОСОБА_8 спадкоємцями за законом
в рівних долях є: його дружина - ОСОБА_2,
неповнолітні діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а
також батьки - позивачі за первісним
позовом: ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Однак,
отримати свідоцтво про право на
спадщину позивачі не в змозі, оскільки,
відповідач заперечує проти цього, а
документи, що посвідчують право
власності на домоволодіння у позивачів
відсутні. Позивачі уточнювали позовні
вимоги, проте Заявою від 30.05.2011 - просили
розглянути їх позовну заяву у
первісному вигляді без уточнень (а.с. 220
т. 1).

В грудні 2005 року відповідач за
первісним позовом ОСОБА_2 заявила
зустрічний позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним
свідоцтва на право приватної власності
на житловий будинок, визнання
недійсним договорів дарування частини
будинку, про визнання права на частку
будинковолодіння, реальний розподіл
будинковолодіння, встановлення
порядку користування земельною
ділянкою. В обґрунтування позовних
вимог зазначила, що 26.10.1991 між нею та
ОСОБА_8 був укладений шлюб, від якого у
них народились двоє дітей - ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, які в даний час перебувають на
її утриманні та вихованні. Частина
спадкового майна належить їй на праві
власності, а тому частка спадкового
майна не може складати 83/100, як вказали
позивачі. Просила відмовити у
задоволенні первісного позову, а
зустрічний позов - задовольнити в
повному обсязі.

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 30 квітня 2013 року первісний
позов задоволено частково: визнано за
ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності на 166/500
частин, що становить 33,2 відсотки
спірного домоволодіння у порядку
спадкування за законом після померлого
ОСОБА_8. В решті вимог позову
відмовлено. Зустрічний позов
задоволено частково: визнано за ОСОБА_2
та її двома дітьми право власності на
249/500 частин, що становить 49,8% спірного
домоволодіння у порядку спадкування за
законом після померлого ОСОБА_8. В решті
вимог зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від
10.06.2013 заяву ОСОБА_2 про перегляд
вищевказаного заочного рішення суду
залишено без задоволення.

Відповідач за первісним та позивач за
зустрічним позовами ОСОБА_2 оскаржила
заочне рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 30 квітня 2013 року в
апеляційному порядку. Вважає заочне
рішення суду неправильним, що висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи, а судом допущено
порушення норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що суд
безпідставно не погодився з доводами
позивача за зустрічним позовом,
зокрема, не дав оцінки дорученню,
виданому 01.09.2003 чоловіком на неї, яким
чоловік уповноважив її займатися
приватизацією їх квартири у спірному
будинковолодінні. Дана обставина є
суттєвою, на думку апелянта, оскільки
свідчить про те, що чоловік
погоджувався, що добудований другий
поверх будинку є спільним майном
подружжя. Крім того, апелянт стверджує,
що право власності на іншу частину
будинковолодіння було зареєстровано
за померлим чоловіком на підставі
договору дарування від 18.04.2003,
вчиненого від імені ОСОБА_7 Фактично
дану частину будинковолодіння, зі слів
апелянта, вони з чоловіком придбали в
останньої за договором купівлі-продажу
за 8000 дол. США, про що вона 20.10.2005 видала
ОСОБА_2 власноручно написану розписку,
яка є в матеріалах справи. Вважає, що
суд безпідставно не взяв вищевказану
розписку до уваги. Апелянт вважає, що,
оскільки вказана частина
будинковолодіння теж набута в період
шлюбу, то ? її частини належить їй як
одному з подружжя. Таким чином, на думку
апелянта, всього з 83/100 частин
будинковолодіння, що були
зареєстровані за померлим ОСОБА_8, їй
належить 498/1000 (348/1000+150/1000), спадкова
частка її двох дітей з 83/100 частин
будинковолодіння становить 166/1000 (116/1000
+50/1000), а спадкова доля батьків
померлого чоловіка становить
166/1000(116/1000+ +50/1000). Крім того зазначає, що
провівши заочний розгляд справи, суд
позбавив її можливості заявити
клопотання про призначення
будівельно-технічної експертизи та не
звернув уваги на те, що її син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на даний час досяг
повноліття і повинен самостійно
розпоряджатися своїми процесуальними
правами та обов'язками як сторони у
справі. Просить скасувати заочне
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 30
квітня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні первісного
позову - відмовити, а зустрічний позов -
задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2, яка виступала також від імені
неповнолітніх на час розгляду справи
судом першої інстанції ОСОБА_4 та
ОСОБА_9 просила її апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати,
її позовні вимоги задовольнити, а у
задоволенні зустрічних вимог
відмовити. Вказала, що вона з дітьми має
право на 83/100 будинковолодіння і на
відповідну частину земельної ділянки.
Заперечила право ОСОБА_6 на спадкування
за заповітом, частка за померлим ОСОБА_8
повинна належати внукам. Свідоцтво про
право на спадщину не оскаржувала, але
збирається.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_6 заявив, що претендує на 17/100
будинковолодіння відповідно до
договору дарування, а також на спадщину
за заповітом померлого батька. Просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Апеляційним судом давалась можливість
сторонам досягти компромісу, яку вони
не реалізували.

Заслухавши сторони, суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу належить відхилити,
а рішення суду залишити без змін з
наступних мотивів.

Судом встановлено, що 26.10.1991 одружились
ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (а.с. 73).

Відповідно до копії Договору дарування
частини жилого будинку від 24.05.2002,
посвідченого державним нотаріусом
ОСОБА_10, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_8 58/100
частин жилого будинку з відповідною
частиною господарських будівель по
АДРЕСА_2 (а.с. 41).

Згідно копії Договору дарування
частини жилого будинку від 18.04.2003,
посвідченого державним нотаріусом
ОСОБА_11, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 25/100
частин жилого будинку з відповідною
частиною господарських будівель по
АДРЕСА_2 (а.с. 42).

В матеріалах справи на а.с. 72 (т. 1)
міститься копія Розписки від імені
ОСОБА_7 про те, що 25/100 частини житлового
будинку з відповідною частиною
господарських будівель, що знаходяться
в АДРЕСА_1, були нею фактично продані за
8000,0 доларів США, які вона отримала
18.04.2003 від ОСОБА_8, хоча нотаріально
оформлено як договір дарування,
оскільки дешевші послуги оформлення
(а.с. 72).

Згідно копії Доручення від 01.09.2003
ОСОБА_8 доручив ОСОБА_2 приватизувати
квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 74).

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
(спадкодавець). На момент смерті йому
належало на підставі
правоустановлюючих документів 83/100
будинковолодіння, а 17/100 - ОСОБА_6 (його
брату).

Згідно копії довідки Першої
Івано-Франківської державної
нотаріальної контори від 23.03.2005 №426
спадкова справа №762 після смерті
ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
заведена 29.06.2004. Його спадкоємцями за
законом є ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_4(син),
ОСОБА_12 (донька), ОСОБА_3 (мама), ОСОБА_4
(батько) в рівних долях кожний, однак
09.08.2004 ОСОБА_2 звернулась в контору з
заявою - не видавати свідоцтва на
спадщину у зв'язку із зверненням нею до
суду (а.с.7).

Спадкове майно складається з 83/100
домоволодіння АДРЕСА_4 (далі - спірне
домоволодіння), яке відповідно до копії
Витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно за №4241479 від 23.07.2004
належало на праві приватної власності
померлому ОСОБА_8 (далі - спадкодавцю) на
підставі договорів дарування (а.с.15 -
копія Витягу, а.с. 41, 42 - договори
дарування).

Згідно вищевказаної копії Витягу право
власності на 17/100 спірного
домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_6
(а.с. 15). Крім того, право власності
останнього на 17/100 спірного
домоволодіння підтверджено копією
Договору дарування жилого будинку від
02.08.1996, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_14 (а.с. 14).

Згідно копії повідомлення
Івано-Франківського ОБТІ від 27.04.2005 №786
на кожного з п'яти претендентів на
спадщину після смерті ОСОБА_8 припадає
83/500 часток спірного домоволодіння
станом на 27.04.2005 (а.с. 13).

За даними копії листа
Івано-Франківського міського
управління земельних ресурсів від
26.04.2005 №1-24/1029 (а.с. 16), копії листа
Івано-Франківського міського
управління земельних ресурсів від
12.09.2005 №2063 (а.с 43) та відповідно до копії
Витягу з рішення виконкому
Івано-Франківської міської ради
Івано-Франківської області від 23.03.2004
№114 (а.с.32) земельна ділянка площею 0,0607
га по АДРЕСА_5 (далі - земельна ділянка)
передана у спільну сумісну власність
ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Відповідно до копії листа
Івано-Франківського міського
управління земельних ресурсів від
12.09.2005 №2063 один з власників помер, не
одержавши виготовленого державного
акту на право власності на земельну
ділянку, а тому такий акт не підлягає
державній реєстрації і одержати його
не може один власник - ОСОБА_6 (а.с 43).

Згідно матеріалів справи, було
проведено технічну інвентаризацію
вищевказаної земельної ділянки
(а.с.44-47).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер позивач за первісним
позовом (відповідач за зустрічним
позовом) ОСОБА_4, що підтверджено копією
Свідоцтва про смерть (а.с. 100 т. 2). Згідно
листа приватного нотаріуса ОСОБА_15 від
10.02.2014 №30/01-16 заяву про прийняття
спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_4 подали: ОСОБА_4 - внук; ОСОБА_12 -
внучка; ОСОБА_6 - син.

Сторони просили суд про призначення в
даній справі будівельно-технічної
експертизи.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 06.11.2006 було призначено
будівельно-технічну експертизу (а.с. 155
т. 1).

В силу ряду причин така експертиза не
була проведена, у зв'язку з чим ухвалою
цього ж суду від 31.08.2009 було призначено
будівельно-технічна експертиза в
справі, яку доручено судовому експерту
- приватному підприємцю ОСОБА_16 (а.с.
196-197 т. 1).

Відповідно до листів експерта ОСОБА_16
від 26.11.2009 за №43 та від 22.12.2010 за № 51,
жодна зі сторін не оплатила послуг по
проведенню експертизи (а.с. 200, 205 т. 1).

Судом безрезультатно неодноразово
пропонувалось сторонам провести
оплату експертизи (а.с. 203 т. 1).

Ухвалою суду від 17.01.2011 провадження у
справі відновлено, оскільки сторони
ухилились від проведення експертизи
(а.с. 207).

В апеляційний суд апеляційна скарга
надійшла разом з клопотанням про
призначення будівельно-технічної
експертизи, яка була призначена 28.03.2014
року після визначення та вступу до
участі у справі правонаступників -
осіб, які подали заяву про прийняття
спадщини за померлим ОСОБА_4

Експертиза не була проведена, у зв'язку
з завантаженістю експерта і 30.07.2014
після повернення справи було винесено
ухвалу про призначення експертизи з
визначенням іншого експерта. 29.10.2014 в
суд надійшов висновок експертизи (а.с.
а.с. 52 - 118 т.3 ) з відповідями на питання,
які були сформульовані відповідно до
вимог і заперечень сторін.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення як позовних вимог за
первісним позовом і визначаючи за
позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 166/500 або 33, 2
% спірного будинковолодіння, так і
часткове задоволення позовних вимог
зустрічного позову й визначаючи за
ОСОБА_2 і двома дітьми право власності
на 249/500 частин, що становить 49,8 %, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що вони як спадкоємці першої
черги за законом, відповідно до
приписів ч.1 ст. 1261, ч.1 ст. 1266 та ч. 1 ст.1267
ЦК України, мають право на рівний
розмір часток у спадщині. Відмова у
задоволенні первісних та зустрічних
вимог була обґрунтована судом тим, що,
за відсутності висновку експертизи,
провести його поділ (ст.370 ЦК України), а
так само і здійснити виділення частки
(ст. 364 ЦК України) та встановити порядок
користування земельною ділянкою,
неможливо.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, що ОСОБА_2 не довела
перед судом першої інстанції решту
своїх вимог, зокрема, про визнання
договорів дарування частини житлового
будинку, про визнання недійсним
свідоцтва про право особистої
власності на будинок, оскільки такі
вимоги не підтверджені доказами. Не
доведено те, що вона з покійним
чоловіком та ОСОБА_17 під договором
даруванням частки будинковолодіння
насправді мали на увазі договір
купівлі-продажу частки ОСОБА_7 Судом
вірно не взято до уваги розписку про
позику 8000 дол. США як доказ дійсного
волевиявлення сторін, оскільки ці два
правочини вчинялись окремо один від
одного і в різний час - договір
дарування у 2003 році, а позика у 2005 році.
Відомостей, які б дозволили зробити
інші висновки у матеріалах справи
немає. Колегія суддів вважає, що
рішення суду відповідає обставинам
справи, які встановлені судом, а також
виходить із заявлених на час прийняття
рішення вимог, заперечень, які за
змістом ч.1 ст. 11 ЦПК України на стадії
апеляційного розгляду змінені бути не
можуть, та наявної доказової бази.

Після винесення рішення і до
направлення справи до апеляційного
суду змінилися обставини по справі, які
істотно вплинули на можливість її
вирішення відповідно до заявлених в
суді першої інстанції вимог та
заперечень.

ОСОБА_4 27.12.2012 склав заповіт на ім'я
ОСОБА_6; його частка, з урахуванням
принципу рівності часток у спадщині
спадкоємців за законом, могла б
складати 1/5 від 83/100 або 16,6 %.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Заяву на
прийняття спадщини за ним подали
ОСОБА_6 (за заповітом) і ОСОБА_4 та
ОСОБА_12 (за законом).

Таким чином, частка померлого (16, 6 %), за
наявності таких вимог, повинна бути
визначена вказаним особам відповідно
до приписів ст. 1241 ЦК України з
урахуванням положень ст.1266 ЦК України.
На час смерті спадкодавця ОСОБА_4 був
вже повнолітній, а ОСОБА_12 -
неповнолітньою, тому на обов'язкову
частку у спадщині могла б претендувати
тільки ОСОБА_12, якій могло б належати
право на спадкування половини частки у
разі спадкування за законом. Отже,
варіанти визначення розмірів часток
сторін змінились, а позовні вимоги і
заперечення - ні.

Наведене, на думку колегії суддів,
перешкоджає визначенню належних
часток цих осіб у будинковолодінні на
стадії апеляційного перегляду
відповідно до приписів ст. 303 ЦПК
України та можливостей його реального
поділу між новими співвласниками
згідно питань, які ставились перед
експертизою, відповідей на них і
варіантів поділу, що були визначені
експертом .

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
апеляційну скаргу належить відхилити,
а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 30
квітня 2013 року відхилити.

Заочне рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 30 квітня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
А.Ю. Малєєв

Судді:
В.М.
Васильковський

В.А.
Девляшевський