АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Семенюк Т.А.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 23 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року позивач звернулась із
позовом до відповідача на
обґрунтування якого зазначила, що 18
вересня 2010 року на ділянці автодороги
по вул. Садово-Лугова в м. Києві з вини
відповідача сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої чоловік позивачки
ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, а
належний позивачці автомобіль «Volkswagen
Polo» р/н НОМЕР_1 був пошкоджений, тому
позивачка просила стягнути на свою
користь із відповідача 33295,38 грн.
матеріальної шкоди, 15 000,00 грн. грошової
компенсації спричиненої моральної
шкоди та судові витрати. (а.с. 2 - 4)

Відповідач проти позову заперечував,
зазначав що проведена ФОП ОСОБА_4
оцінка завданих збитків викликає
сумніви в її достовірності і не може
бути визнана судом як доказ. (а.с. 60-62)

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 23 липня 2014 року позовні
вимоги задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 33295,38 грн.
відшкодування матеріальної шкоди, 3000,00
грн. відшкодування моральної шкоди, 332,95
грн. сплаченого судового збору, а
всього 36628,33 грн., в решті позовних вимог
відмовлено. (а.с. 149, 155-157)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилаючись на недоведеність обставин,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив скасувати
рішення районного суду та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог. На обґрунтування
скарги зазначив, що не погоджується з
висновком автотоварознавчої
експертизи, яка призначалась судом
першої інстанції, оскільки вона
проведена лише на основі фотографій ТЗ
наданих власником, без врахування
пробігу ТЗ на момент оцінки, крім того
експертом застосувалась неактуальна
комп'ютерна програми «Auda Aurora», а також
розраховано вартість ремонтних робіт
виходячи з вартості робіт по м. Києву та
Київській області, тоді як автомобіль
позивачки зареєстрований у
м. Запоріжжя. А також посилається на
відсутність в матеріалах справи
доказів, які свідчили б про
необхідність відшкодування моральної
шкоди саме позивачці. (а.с.162-167)

В судове засідання сторони не прибули,
про час та місце розгляду справи були
сповіщені належним чином про що у
справі є докази. Відповідач був
сповіщений шляхом вручення повістки
його представнику ОСОБА_5 (а.с. 186-187)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305
ЦПК України, колегія суддів визнала
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК
України, роз'яснень, що містяться в
абзаці другому п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди", шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

За роз'ясненнями, що містяться в
п. 11 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», за вибором
потерпілого вимога про відшкодування
шкоди може бути пред'явлена
безпосередньо до винної особи,
оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа,
яка відповідає за шкоду, завдану з вини
іншої особи, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи, якщо за
законом межі відповідальності
останньої та особи, яка за неї
відповідає, однакові.

Винність ОСОБА_1 в тому, що він 18
вересня 2010 року керуючи автомобілем
«Мерседес-Бенс» р/н НОМЕР_2 по вул.
Садово-Лугова в м. Києві в порушення
вимог п.13.1 Правил Дорожнього руху,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 10.10.01р. № 1306,
залежно від швидкості руху, дорожньої
обстановки не дотримав безпечної
дистанції та здійснив зіткнення із
автомобілем «Фольксваген» р/н НОМЕР_1
під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого
автомобіль «Фольксваген» р/н НОМЕР_1
здійснив наїзд на автомобіль «Субару»
р/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6,
підтверджується постановою
Дарницького районного суду міста Києва
від 03 листопада 2010 року. (а.с.38, 144)

За свідоцтвом власником
автомобіля «Volkswagen Polo» р/н НОМЕР_1
зазначена ОСОБА_2 (а.с.6)

За висновком експерта
автотоварознавчої експертизи
Київського НДІСЕ МЮ України від 10
грудня 2013 року № 9510/13-54 сума збитку
завданого ОСОБА_2 внаслідок
пошкодження автомобіля «Volkswagen Polo» р/н
НОМЕР_1 від дорожньо-транспортної
пригоди, що сталася 18 вересня 2010 року
при обставинах, викладених вище,
складає 33700,05 грн.. при цьому втрата
товарної вартості визначена в розмірі
3395.02 грн. (а.с.74-84)

Звіт №416 від 11 жовтня 2011 року про
визначення матеріального збитку у
розмірі 33295,38, що виконаний оцінювачем
ФОП ОСОБА_4 є письмовим доказом, не
суперечить іншим наявним у справі
доказам, у т.ч. вищенаведеному висновку
експертів, яким, зважаючи на вимоги ч. 1
ст. 60 ЦПК України, районним судом дана
належна оцінка. (а.с.7-25)

Характер пошкоджень
підтверджується і довідкою з місця ДТП.
(а.с.30)

Позивачкою ОСОБА_2
відремонтований належний їй
автомобіль та надано квитанцію на суму
33200,00 грн. (а.с.106)

Цих обставин сторони не заперечували.

Зважаючи на вимоги п. 33.1.4. ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів», у
разі настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Відповідно до положень пп. ґ) п.
38.1.1 ст. 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» Страховик має право подати
регресний позов до особи винної в
дорожньо-транспортній пригоді якщо
Страхувальник не повідомив страховика
у строки і за умов, визначених у
підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього
Закону.

Доказів виконання
вищенаведеного положення Закону
відповідач не надав, не встановлено
таких і судом.

За повідомленням СК
«ІнтерТрансПоліс» від 15.10.2010 року № 1037
договір за полісом № ВЕ/6520682 від 14.09.2010
року між ЗАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» і
ОСОБА_1 не укладався, оригінал полісу
знаходиться в страховій компанії і
значиться як зіпсований.(а.с. 33)

Тому з огляду на положення ст. 1191
ЦК України, роз'яснень, що містяться в п.
11 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», колегія суддів
визнала право позивачки заявляти
вимоги безпосередньо до винної особи
та не вирішувала питання про часткову
відповідальність Моторного страхового
транспортного бюро України, яке
районним судом не було залучено до
участі у справі.

Відповідач та його представник не
надали до суду доказів можливості
відновлення пошкодженого автомобіля
без необхідності придбання нових
деталей, якими мають бути замінені
пошкоджені, як це визначено за
висновком товарознавчого дослідження,
тому колегія суддів дійшла висновку, що
відповідач має відшкодувати позивачці
пряму дійсну шкоду, розмір якої
підтверджений належними доказами по
справі.

Враховуючи вищезазначені вимоги
законодавства та обставини справи в їх
сукупності колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог щодо стягнення із ОСОБА_1 на
користь позивачки 33295,38 грн.
матеріального збитку.

Судом також встановлено, що внаслідок
пошкодження автомобіля позивач
зазнала моральних переживань,
необхідність звернення до відповідача
і суду за захистом порушених прав
примушували її порушити звичайний
порядок організації свого життя та
докладати додаткових зусиль для
захисту своїх прав, як власника
автомобіля і відновлення попереднього
стану, тому колегія суддів вбачає
наявність причинного зв'язку між
винними діями відповідача ОСОБА_1 і
наслідками про які зазначала позивач.

При цьому колегія суддів враховує і
відсутність доказів вжиття
відповідачем заходів спрямованих на
відшкодування завданої ним шкоди або
зменшення її розміру.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується із розміром 3 000,00 грн.
грошової компенсації на відшкодування
моральної шкоди, визначеної районним
судом з урахуванням і виходячи із засад
розумності, виваженості і
справедливості.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позову.

Сторонами не заявлялось і судом першої
інстанції не обговорювалось питання,
що після відшкодування заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди шкоди ОСОБА_2 має повернути
ОСОБА_1 пошкоджені автомобільні деталі,
що не можуть використовуватись за
призначенням але мають певну цінність.
Проте таких доводів апеляційна скарга
не містить. При цьому, вирішення цього
питання можливе районним судом в
порядку ст. 220 ЦПК України, тому з огляду
на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України
колегія суддів його не вирішувала.

Інші доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують, не
впливають на правильність прийнятого
судом рішення і з огляду на вимоги ч. 2
ст. 308 ЦПК України, не можуть бути
визнані підставою для його скасування,
тому відхилені.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308,
315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 23 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

Т.А.Семенюк

Справа № 22-ц/796/12872/2014

Головуючий у першій інстанції -
Куренков Є.С.

Доповідач Левенець Б.Б.