АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2014
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М.,
Владичана А.І.

секретар: Данилко О.А.

за участю: представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» про визнання договору
фінансового лізингу недійсним та
застосування наслідків недійсного
правочину, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_1 на
рішення Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 09 жовтня 2014
року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Лізингова
компанія «Автофінанс» про захист прав
споживача та застосування наслідків
недійсного (нікчемного) правочину.

Посилався на те, що 10.04.2014 року між ним
та ТОВ «Лізингова компанія
«Автофінанс» було укладено договір
фінансового лізингу №009791 на придбання
трактора МТЗ 892.5 Беларус вартістю 160 000
грн.

Довіряючи професіоналізму і
спеціалізації консультантів, під час
укладення угоди він повністю
покладався на роз'яснення працівника
компанії, який не пояснив йому усіх
положень договору, чим сприяв
неправильному сприйняттю ним
укладеної угоди та сплати ТОВ
«Лізингова компанія «Автофінанс» 16000
грн., як комісії за організацію
договору.

Позивач вказував, що у відповідача
відсутня ліцензія для надання
будь-яких фінансових послуг з
залученням фінансових активів від
фізичних осіб, договір лізингу
нотаріально не посвідчений, діяльність
якою займається відповідач є нечесною
підприємницькою практикою, такою, що
вводить споживачів в оману, тому
укладений договір не відповідає
вимогам Закону України "Про захист
прав споживачів" та ст. 220 ЦК України і
є нікчемним, просив стягнути з ТОВ
"Лізингова компанія "Автофінанс" на
його користь грошові кошти в розмірі
16000 грн, сплачені на виконання умов
нікчемного договору як комісія за
організацію договору.

Рішенням Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 09 жовтня 2014
року в задоволені позову відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Оскаржуване у справі рішення ухвалено
з додержанням вимог закону.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» відносини, що
виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями ЦК України про лізинг,
найм (оренду), купівлю-продаж, поставку
з урахуванням особливостей, що
встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст. 806 ЦК України, ч. 2 ст.
1 Закону України «Про фінансовий
лізинг» за договором фінансового
лізингу лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Судом першої інстанції встановлено, що
10 квітня 2014 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ
«Лізингова компанія «Автофінанс»
договір фінансового лізингу.
Відповідно до п. 1.3 укладеного договору
фінансового лізингу (надалі - договір)
лізингодавець (відповідач) бере на себе
зобов'язання придбати предмет лізингу -
трактор МТЗ-892.5 Беларус, зазначений у п.
1.1 договору та специфікації, що є
додатком № 3 до договору, вартістю 160000
грн. у власність та передати предмет
лізингу у користування
лізингоодержувачу (позивачу ) на строк
та на умовах, передбачених договором.
Предмет лізингу є власністю
лізингодавця (п. 1.5 договору) та
придбається ним на своє ім'я за
договором купівлі-продажу у продавця
автотранспортного засобу (п. 4.6
договору).

Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що
предмет договору передається в
користування лізингоодержувачеві
протягом строку не більше 120 робочих
днів з моменту сплати
лізингоодержувачем на рахунок
лізингодавця авансового платежу (50% від
вартості предмета лізингу), комісії за
організацію та оформлення договору (10%
від вартості предмету лізингу) та
комісії за передачу предмета лізингу (3%
від вартості предмету лізингу).
Лізингоодержувач має можливість
сплачувати авансовий платіж впродовж 12
місяців з моменту підписання договору,
платежами визначеними в додатку № 1 до
договору. Авансовий платіж не може бути
сплачений повністю лізингоодержувачем
до сплати комісії за організацію.

10 квітня 2014 року ОСОБА_2 сплатив ТОВ
«Лізингова компанія «Автофінанс» 16000
гривень як комісію за організацію
договору.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що
оспорюваний договір лізингу
відповідає вимогам закону, відповідач
мав право на його укладення, а тому
прийшов до висновку про відмову
позивачу у позові.

Зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи, узгоджується з
нормами матеріального права, які
правильно застосовані судом першої
інстанції.

Правовідносини, що виникають із
договору лізингу, регулюються
параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому
відсутні положення щодо обов'язковості
нотаріального посвідчення такого
договору. Спірний договір з додатками
містить всі істотні умови,
передбаченіст. 6 Закону України «Про
фінансовий лізинг», а тому районний суд
обґрунтовано не прийняв до уваги
доводи позивача щодо невідповідності
форми та змісту договору нормам ЦК
України та зазначеного закону.
Позивач погодився з умовами договору
про що поставив свій підпис.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті
4 Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» фінансовий лізинг
вважається фінансовою послугою.

За частинами 2, 5 зазначеного закону
виключне право або інші обмеження щодо
надання окремих фінансових послуг
встановлюються законами про
діяльність відповідної фінансової
установи та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання ринків
фінансових послуг.

Можливість та порядок надання окремих
фінансових послуг юридичними особами,
які за своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, визначаються
законами та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання діяльності;
фінансових установ та ринків
фінансових послуг, виданими в межах їх
компетенції.

Відповідач надав в судове засідання
першої інстанції відповідь
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг від 09.08.2013 року за №
583116-8, з якої вбачається, що здійснення
діяльності по наданню послуг з
фінансового лізингу не потребує
ліцензування ( а.с. 59).

Районний суд обґрунтовано не прийняв
до уваги твердження позивача щодо
несправедливості умов спірного
договору та те, що відповідач
займається нечесною підприємницькою
практикою, оскільки позивачем не
вказано на конкретні дії відповідача,
які б підпадали під встановлені
статтями 18, 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» заборони.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при розгляді справи,
районним судом були виконані всі
вимоги процесуального закону, всебічно
перевірено обставини, спір вирішено у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права. Рішення є
обґрунтованим, з повним відображенням
обставин, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
правильними.

Оскільки доводи апеляційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для
висновку про порушення судом першої
інстанції норм матеріального або
процесуального права, а отже, відсутні
передбачені ст. 309 ЦПК України
підстави для скасування даного
рішення, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якого діє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 09 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
вступу його в законну силу.

Головуючий: підпис

Судді: підписи