Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №6/295/318/14 (2-84/12)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Павицької
Т.М.,

при секретарі судового

засідання
Ковальській Я.В.,

з участю представників
апелянта

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Богунського районного суду
м.Житомира від 29 вересня 2014 року

у справі за поданням державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Житомирській області про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року державний
виконавець звернувся до суду з
поданням, в якому просив тимчасово
обмежити у праві виїзду за межі України
ОСОБА_3 до повного виконання своїх
зобов"язань. При цьому зазначав, що на
виконанні в ДВС перебуває виконавчий
лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ПАТ „Банк „Форум" 3862566,82 грн. боргу. В
обгрунтування заявлених вимог
посилався на п.п.2,5 ст.6 Закону України
„Про порядок виїзду з України та в"їзду
в Україну громадян України".

Ухвалою Богунського районного суду
м.Житомира від 29 вересня 2014 року
подання задоволено. Тимчасово обмежено
у праві виїзду за межі України ОСОБА_3
до повного виконання рішення суду.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить зазначену ухвалу скасувати та
відмовити в задоволенні подання,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповне з"ясування судом всіх обставин,
що мають значення для справи. Зокрема,
вважає, що державним виконавцем не
доведено факт її ухилення від
виконання судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів,
викладених в апеляційній скарзі, суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи свої висновки, суд, в
тому числі, посилався і на п.2 ст.6 Закону
України „Про порядок виїзду з України
та в"їзду в Україну громадян України",
яким передбачено можливість
тимчасового обмеження у виїзді з
України, якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
неврегульовані зобов"язання - до
виконання зобов"язань або розв"язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
забезпечення зобов"язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

За змістом цього закону можливість
обмеження у виїзді не пров"язується з
розглядом цивільних справ, а
передбачається така можливість для
громадян суб"єктів цивільних відносин,
які мають неврегульовані відносини до
судового спору.

Тобто, суд не врахував, що вирішення
питання про обмеження у виїзді за межі
України можливе тільки у порядку,
визначеному ст.377-1 ЦПК у зв"язку з
ухиленням боржника від виконання
судового рішення чи рішення іншого
органу, що перебуває на виконанні.

За таких обставин, із наведених
правових підстав подання державного
виконавця задоволенню не підлягало.

Крім того, задовольняючи клопотання,
суд виходив з того, що боржник
„тривалий час навмисно ухиляється від
сплати заборгованості та намагається
уникнути його примусового стягнення".

Проте з такими висновками суду
погодитись неможливо, оскільки вони
зовсім не мотивовані та зроблені
передчасно без належного з"ясування
всіх обставин справи.

Так, з матеріалів справи вбачається,
що 16 квітня 2014 року відкрито виконавче
провадження щодо примусового
виконання рішення суду про стягнення в
солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3
на користь ПАТ „Банк „Форум" 3861656,82 грн.
заборгованості за кредитним договором
(а.с.5).

Про ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов"язків у виконавчому провадженні
може свідчити невиконання ним своїх
обов"язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону
України „Про виконавче провадження",
зокрема, утримання від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надання у строк
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі в інших осіб, а також про кошти
та майно, належні боржникові від інших
осіб.

Ухилення боржника від виконання
своїх обов"язків у виконавчому
провадженні, покладених на нього
рішенням суду, є оціночним поняттям.
Критерій достатності вжитих боржником
з метою належного виконання
зобов"язання заходів визначається
судом. В даному випадку, задовольняючи
клопотання, суд виходив лише з
наявності статусу боржника у
виконавчому провадженні та
непогашенням боргу в добровільному
порядку.

Разом з тим саме по собі невиконання
боржником самостійно зобов"язань
протягом строку, який вказує державний
виконавець в постанові про відкриття
виконавчого провадження, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов"язків.

На момент звернення до суду з
поданням факт ухилення боржника від
виконання зобов"язань, покладених на
нього рішенням, повинен вже відбутися і
бути об"єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

В даному випадку державний
виконавець не надав доказів на
підтвердження вимог, заявлених в
поданні.

Так акт, складений державним
виконавцем за декілька днів до
звернення до суду (18.09.2014 року) про те, що
боржник „ухиляється від виконання
рішення в повному обсязі" не міг бути
достатньою підставою для задоволення
клопотання, оскільки не містить
посилань на те, в чому виразилося таке
ухилення.

В матеріалах справи відсутні докази
щодо зобов"язання боржника надати дані
про наявне у неї майно та кошти.

Разом з тим, 14 травня 2014 року
державним виконавцем було накладено
арешт на земельну ділянку, належну
боржникові (а.с.12-15). Тобто, боржник не
приховує належного їй майна.

Докази про неявку боржника ОСОБА_3 на
виклики державного виконавця відсутні.

Крім того, апелянтом надані квитанції
про сплату нею в добровільному порядку
боргу в загальній сумі 2080673,5 грн., хоча
вона є поручителем за кредитним
договором.

Помилковими є висновки суду також в
частині „тривалості ухилення",
оскільки виконавче провадження
відкрито лише у квітні цього року, а з
поданням державний виконавець
звернувся до суду вже у вересні.

Всі наведені обставини спростовують
доводи державного виконавця про
ухилення від виконання покладених на
боржника зобов"язань судовим рішенням.
Тому підстав для задоволення подання
не було.

За таких обставин та відповідно до п.2
ч.1 ст.312 ЦПК оскаржувана ухвала
підлягає скасуванню з постановленням
нової - про відмову в задоволенні
подання державного виконавця.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.209,303,304,307,312-315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Ухвалу Богунського районного суду
м.Житомира від 29 вересня 2014 року
скасувати, постановивши нову.

Відмовити в задоволенні подання
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Житомирській
області про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: