АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2714/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Олійник М. Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
Охріменко Н. І. УХВАЛА
12 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоОхріменко Н.
І.суддівЗахарової А. Ф. , Фетісової Т. Л.
при секретаріВосколович Ж.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_6 на рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 09 вересня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Черкаської
обласної дирекції публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання кредитного
в с т а н о в и л а :
в червні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, яким просив
суд визнати недійсним кредитний
договір №354411/7955/0151-8 від 11 червня 2008
року укладений між ОСОБА_7 та АТ
«Райффайзен Банк Аваль», згідно якого
споживчі цілі, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що при укладенні оспореного
кредитного договору між його дружиною
та банком не отримано згоди позивача,
як іншого члена подружжя. Отримані
кредитні кошти подружжя витратило на
ремонт квартири, яка є об'єктом
спільної сумісної власності, що
свідчить про виникнення обов'язків по
поверненню кредиту також у позивача.
Рішенням Христинівського районного
суду Черкаської області від 09 вересня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог. В
обґрунтування наводить доводи,
аналогічні вказаним у позовній заяві,
та додатково зазначає про наявність
доказів у підтвердження придбання
матеріалів для ремонту квартири, чого
суд першої інстанції не врахував, та
про те, що дохід сім'ї позивача не
дозволяє позичальнику, тобто його
дружині, належним чином виконувати
свої зобов'язання згідно спірного
договору.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та
обговоривши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
спірний кредитний договір не
стосується розпорядження спільним
сумісним майном подружжя, отже
одержання згоди другого з подружжя на
його укладення не потрібне.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що, встановивши дійсні
обставини справи, суд дав належну
оцінку зібраним доказам, правильно
застосував норми матеріального права,
не допустив порушень норм
процесуального права, які призвели б до
неправильного вирішення справи, та
ухвалив у справі законне і
обґрунтоване рішення, підстав для
скасування якого колегія суддів не
вбачає, виходячи з наступного.

Так при розгляді справи встановлено, що
позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_7 з
24.08.1985 перебувають у шлюбі. 11.06.2008 між
ОСОБА_7, як позичальником, та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», як кредитором,
укладено кредитний договір №354411/7955/0151-8
згідно ст.1 якого позичальник отримав
від кредитора кредитні кошти у сумі 25000
доларів США. на споживчі цілі та
комісію за надання кредиту (п.п.1.1, 1.1.1,
1.1.2 договору).

Відповідно до положень ч.ч.1,2,4 ст.65 СК
України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Указані правові норми позивач зазначив
як правову підставу своїх позовних
вимог.

Однак ці правові норми регулюють
відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є в спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються прав одного з подружжя на
укладення цивільно-правових угод щодо
набуття майна, зокрема, на отримання
кредиту, оскільки кредитний договір є
угодою про отримання у власність
грошових коштів і не створює обов'язків
для другого з подружжя, а лише для
ОСОБА_7, як сторони договору, що слідує
зі змісту ч.1 ст.1054 ЦК України, яка
регламентує правову природу
кредитного договору.

Згідно роз'яснень, наданих судам у п.25
постанови Пленуму ВССУ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», положення
статті 65 Сімейного кодексу України
щодо порядку розпорядження майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, регулюють
відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання кредиту, оскільки кредитний
договір є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що у даному випадку
підстав для визнання недійсним
оспореного кредитного договору немає.

При цьому колегія суддів відхиляє
апеляційні доводи про те, що кредитні
кошти подружжя витратило на ремонт у
спільній квартирі та про недостатній
дохід у подружжя для належного
виконання зобов'язань позичальника по
поверненню кредиту, як підстави для
визнання кредитного договору
недійсним, оскільки ст. 65 СК України
передбачає необхідність одержання
згоди другого з подружжя при
розпорядженні майном, що перебуває у
спільній сумісній власності подружжя,
а не при одержанні у власність одним із
подружжя майна (у даному випадку
кредитних коштів).

Недостатність коштів для повернення
позичальником кредиту законодавством
України не віднесено до обставин, що є
підставою для визнання відповідного
кредитного договору недійсним.

Крім того, колегія суддів вважає, що
оспорений кредитний договір не порушує
прав позивача, оскільки останній не є
його стороною та не має відповідних
зобов'язань перед банком. При цьому
норми ч.4 ст.65 СК України про те, що
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї, у даному випадку не
застосовується, оскільки ст.65 СК
України вцілому врегульовує
правовідносини, що виникають з приводу
розпорядження майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема, на момент укладення
договорів, а не правовідносини щодо
майна, яке вперше набувається одним із
подружжя.

Інші доводи апеляційної скарги є
несуттєвими, правильності висновків
суду першої інстанції не спростовують
і не дають підстав для скасування
рішення суду, яке є законним та
обґрунтованим, ухваленим з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Христинівського районного
суду Черкаської області від 09 вересня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Черкаської
обласної дирекції про визнання
кредитного договору недійсним -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :