У х в а л а

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Леванчука А.О., Лесько А.О., Хопти
С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
банк «Аваль» про стягнення боргу та
завданих збитків за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Херсонської області від 11 грудня 2013
року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
стягнути на свою користь з ПАТ
«Райффайзен банк «Аваль» борг у
розмірі 5 400 грн, відсотки за період з 23
квітня 2007 року по 10 вересня 2013 року у
розмірі 4 847 грн 94 коп., інфляційні кошти
за період з травня 2007 року по вересень
2013 року в розмірі 3 434 грн 40 коп., а всього
13 682 грн 34 коп., вирішити питання про
розподіл судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18
квітня 2005 року між ним та ПАТ
«Райффайзен банк «Аваль» був укладений
договір вкладу «Премія», на який ним в
цей же день було внесено кошти у
розмірі 3 660 грн під

14% річних. Зазначав, що 23 квітня 2007 року
він поповнив вказаний рахунок та
особисто передав працівнику ПАТ
«Райффайзен банк «Аваль» - касиру
ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5 400 грн
для внесення їх на рахунок. Звернувшись
до Новотроїцького відділення ПАТ
«Райффайзен банк «Аваль», йому стало
відомо, що грошові кошти в сумі 5 400 грн
на його рахунок не надходили, а кошти,
які зберігалися на рахунку в сумі 4 150
грн були виплачені 3 серпня 2007 року.
Зазначав, що вироком Чаплинського
районного суду Херсонської області від
12 березня 2012 року ОСОБА_3 засуджена за
привласнення належних йому коштів у
сумі

5 400 грн. На його думку, ПАТ «Райффайзен
банк «Аваль» безпідставно
відмовляється повернути йому грошові
кошти.

Рішенням Новотроїцького районного
суду Херсонської області від

22 жовтня 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен банк
«Аваль» на користь

ОСОБА_1 вклад у розмірі 5 400 грн, відсотки
за користування грошовими коштами у
розмірі 4 847 грн 94 коп., компенсацію за
знецінення коштів внаслідок інфляції -
3 434 грн 40 коп., 3% річних - 1 058 грн 02 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 11 грудня

2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен банк
«Аваль» на користь

ОСОБА_1 кошти в сумі 5 400 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду в частині відмови у
стягненні відсотків за користування
грошовими коштами у розмірі 4 847 грн 94
коп. скасувати, залишити в цій частині в
силі рішення суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду в частині
стягнення суми вкладу у розмірі 5 400 грн
не оскаржується і в силу ст. 335 ЦПК
України не переглядається.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що внаслідок
привласнення працівниками банку
грошових коштів позивача, що
підтверджено вироком суду, тобто через
неналежне виконання банком обов'язків
за договором банківського вкладу, слід
стягнути на його користь визначені ним
суми, застосовуючи про цьому положення
ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення відсотків за користування
грошовими коштами, компенсації за
знецінення внаслідок інфляції коштів, 3
% річних та відмовляючи у задоволенні
позову в цій частині, виходив із того,
що відповідач повинен нести
відповідальність перед позивачем у
зв'язку із заподіянням йому шкоди
внаслідок викрадення працівниками
банку 5 400 грн під час виконання ними
своїх службових обов'язків, що
встановлено вироком суду,а не на
підставі ст. ст. 625, 1058-1059 ЦК України.

Проте повністю погодитись з рішенням
апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що 18 квітня 2005 року
між акціонерним поштово -пенсійним
Банком «Аваль» (правонаступником якого
є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та
ОСОБА_1 був укладений договір на вклад
«Премія» за умовами якого останній
вніс на рахунок вкладу кошти в сумі 3 660
грн під 13,50% річних з закінченням строку
вкладу 19 квітня 2006 року.

Вироком Чаплинського районного суду
Херсонської області від 12 березня 2012
року встановлено, що 23 квітня 2007 року
ОСОБА_3 прийняла від ОСОБА_1 5 400 грн на
підставі договору від 18 квітня 2005 року,
зробивши відмітку у даному договорі
про прийняття коштів, однак ввірене їй
чуже майно - грошові кошти, на рахунок
останнього не внесла, а умисно
розтратила, передавши їх у день
отримання ОСОБА_4 З метою приховування
вчиненого розкрадання грошових коштів
повторно підробила документ -
вищевказаний вказаний договір, шляхом
внесення в нього завідомо неправдивих
відомостей спричинивши в такий спосіб
майнову шкоду ОСОБА_1 в сумі 5 400 грн.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 631
ЦК України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК
України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про банки і банківську діяльність"
вклад (депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або в іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК
України договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061
ЦК України проценти на банківський
вклад нараховуються від дня,
наступного за днем надходження вкладу
у банк, до дня, який передує його
поверненню вкладникові або списанню з
рахунка вкладника з інших підстав.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст.
ст. 212-214, 315 ЦПК України, на
вищезазначені положення закону та
обставини справи уваги не звернув, не
з'ясував строк дії договору; чи
звертався позивач до банку із заявою
про повернення банківського вкладу,
чим засвідчив би свої наміри припинити
дію договору; чи була вимога від
вкладника видати гроші «на вимогу»
зазначена у договорі та чи звертався з
такою вимогою ОСОБА_1 до банку і коли
саме; та дійшов передчасного висновку
про відмову у стягненні відсотків за
користування грошовими коштами за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК
України.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою для скасування ухваленого
у справі апеляційним судом рішення в
частині відмови у стягненні відсотків
за користування грошовими коштами та
передачі справи в цій частині на новий
розгляду до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 11 грудня 2013 року в частині
відмови у стягненні відсотків за
користування грошовими коштами
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді
А.О. Леванчук

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко