У х в а л а

ІМенем УКраїни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«ДельтаБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від
імені публічного акціонерного
товариства «ДельтаБанк», на рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 2 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 8 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне
товариство «ДельтаБанк» (далі -
ПАТ «ДельтаБанк») звернулося до суду з
указаним позовом. Зазначало, що 6 травня
2008 року між акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі
- АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3, було
укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого відповідач
отримала кредит на придбання
двокімнатної квартири у сумі 111 800 дол.
США зі сплатою 13 % річних за
користування ним, з кінцевим терміном
повернення до 4 травня 2029 року. На
забезпечення виконання зобов'язання за
кредитним договором, між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено
нотаріально посвідчений договір
іпотеки від 6 травня 2008 року № 317082105,
згідно умов якого остання передала в
іпотеку банку двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1. 8 грудня 2011 року між публічним
акціонерним товариством «УкрСиббанк»
(далі - ПАТ «УкрСиббанк») та
ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, зокрема, за кредитним
договором від 6 травня 2008 року № 0.
Через неналежне виконання
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за кредитним договором, у
неї утворилась заборгованість за
кредитним договором. Посилаючись на
наведене, просило задовольнити позов.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 2 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 8 серпня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4, який діє від імені публічного
акціонерного товариства «ДельтаБанк»,
звернувся до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із касаційною
скаргою, в якій просить оскаржувані
судові рішення скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний, суд виходив із
того, що позивачем не доведено позовні
вимоги, оскільки ним не надано доказів
на підтвердження періоду нарахування
відсотків, і не зазначено на яку суму
боргу їх нараховано, також про
направлення на погашення
заборгованості по відсотках коштів, що
надійшли від продажу квартири за
виконавчим листом у сумі 224468 грн 36 коп.,
не зазначено на погашення чого (тіла
кредиту, відсотків чи пені) їх було
спрямовано.

Проте повністю з такими висновками
погодитися не можна.

Судом встановлено, що 6 травня 2008 року
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, було
укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого відповідач
отримала кредит на придбання
двокімнатної квартири у сумі 111 800 дол.
США зі сплатою 13 % річних за
користування ним, з кінцевим терміном
повернення до 4 травня 2029 року.

На забезпечення виконаних грошових
зобов'язань за кредитним договором, між
АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було
укладено нотаріально посвідчений
договір іпотеки від 6 травня 2008 року №
317082105, згідно умов якого остання
передала в іпотеку банку двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та
ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, в тому числі і за кредитним
договором від 6 травня 2008 року № 0.

Через неналежне виконання
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за кредитним договором, у
неї утворилась заборгованість за
кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. У випадках,
встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Таке право
реалізується відповідно до умов,
визначених ст. 45 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 38 ЦПК України
сторона може брати участь у цивільній
справі особисто або через
представника.

Із договору доручення та довіреності
від 1 червня 2013 року вбачається, що ПАТ
«ДельтаБанк» уповноважило ТОВ «Про
консалтинг» в т.ч.
представляти його інтереси у суді.

5 вересня 2013 року ТОВ «Про консалтинг»
уповноважив ОСОБА_5 представляти
інтереси товариств та/або ПАТ
«ДельтаБанк» у суді.

У поданій до суду позовній заяві, яка
була предметом розгляду, в якості
позивача вказано ПАТ «ДельтаБанк»,
представником позивача зазначено ТОВ
«Про консалтинг» в особі ОСОБА_5, яким і
підписано позовну заяву.

Однак, приймаючи до розгляду позовну
заяву суд не перевірив, чи подана вона
уповноваженою особою, виходячи із
положень ст. ст. 38, 40, 42 ЦПК України,
якими врегульовані питання щодо участі
представника, кола осіб, які можуть
бути представниками та форми і змісту
документів, які посвідчують їх
повноваження.

При цьому необхідно виходити із того,
що норми ЦК України про представництво,
прав та обов'язків сторін за договором
доручення (глави 17 розділу II книги
першої, глава 68 розділу III книги п'ятої
цього Кодексу) не регулюють здійснення
прав і обов'язків пов'язаних з
провадженням у справі, у тому числі
щодо представництва, які визначаються
виключно цивільним процесуальним
законодавством.

У разі подання позову, від імені
заінтересованої особи, особою, яка не
має повноважень на ведення справи,
заява залишається без розгляду (п. 1 ч. 1
ст. 207 ЦПК України).

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що рішенням Деснянського
районного суд м. Чернігова від 16 квітня
2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсиббанк»
121821,90 дол. США заборгованості за
договором про надання кредиту № 0
від 6 травня 2008 року, що за курсом НБУ на
22 вересня 2009 року складає 975403 грн 54 коп.;
стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_7 на
користь ПАТ «Укрсиббанк» 51799,97 дол. США
заборгованості по договору про надання
кредиту № 0 від 6
травня 2008 року, що за курсом НБУ на 22
вересня 2009 року складає 455986 грн.

Постановою старшого державного
виконавця Центрального відділу ДВС
Чернігівського МУЮ Бабенком В.М. від 18
квітня 2012 року повернуто виконавчий
документ стягувану, оскільки власного
рухомого майна боржника згідно
відомостей від реєструючих органів, на
яке можливо звернути стягнення в
рахунок погашення заборгованості, не
виявлено. Предмет іпотеки, а саме
квартиру АДРЕСА_2 реалізовано,
стягувачу перераховано 224 468 грн 36 коп.

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо за
своїм внутрішнім переконанням.
Результати оцінки доказів
відображаються в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Однак у порушення вимог закону, суди не
з'ясували з чого складалася
заборгованість, яка була стягнута на
користь первісного кредитора
зазначеним рішенням суду, чи була
проведена заміна стягувача на позивача
за цим рішенням, а, відповідно, в
залежності від цього, які борги
існували у позичальника на час
укладення позивачем договору
купівлі-продажу прав вимоги.

З огляду на викладене погодитись із
ухваленими судами рішеннями щодо
наведених в них мотивів відмови у
позові неможливо.

Порушення судами при розгляді справи
норм процесуального права (ст. ст. 10, 60,
179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому рішення судів першої та
апеляційної інстанції не можуть
вважатись законними і обґрунтованими
та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від
імені публічного акціонерного
товариства «ДельтаБанк», задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 2 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 8 серпня 2014 року скасувати,
а справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук
А.С. Олійник