________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/6079/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "Альфа-банк", третя особа
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дешелі-Україна" про
захист прав споживача та визнання
кредитного договору № 401587127 від 20.02.2014
року недійсним з моменту його
розірвання,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2014 року позивач звернулась з
позовом до суду та просила ухвалити
рішення, яким визнати кредитний
договір № 401587127 від 20.02.2014 року
недійсним з моменту його розірвання з
усіма наслідками його недійсності.
Зобов'язати відповідача виплатити їй
моральну та матеріальну шкоду у
розмірі 10 000 гривень, судові витрати
покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивувала тим, що 20 лютого
2014 року між нею, ОСОБА_1, та Одеським
відділенням фірми ТОВ «Дешелі Україна»
- ТОВ «Зет-Кристал» було укладено
договір на придбання косметичної
продукції на суму 12 475 гривень.

Позивач стверджує, що в зв'язку з
виникненням алергії на придбану
продукцію, вона звернулась до ТОВ
«ЗЕТ-КРИСТАЛ» з проханням розірвати
договір та погасити заборгованість по
кредитному договору.

Проте, як зазначає позивач, працівники
банку відмовляються вирішувати
питання з підприємством, та
зобов'язують її віддавати кредит за
повернену та невикористану продукцію,
чим порушують його права.

Вищевказане і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду
сповіщені належним чином у порядку
ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Правовідносини між сторонами
врегульовані Цивільним Кодексом
України, зобов'язаннями щодо
кредитного договору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ «Альфа
-Банк» - Борщенко К.Ю. у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, вважаючи що він є
необгрунтованим та безпідставним.

Інші сторони по справі у судове
засідання не з'явились, про час, дату та
місце розгляду справи сповіщались
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 20
лютого 2014 року між Публічним
акціонерним товариством «Альфа Банк»
та ОСОБА_1 було укладено Кредитний
договір № 401587127, згідно умов якого Банк
надав Позичальнику кредит на наступних
умовах: сума та валюта Кредиту 9 902, 84
гривень (п. 2.1); процентна ставка за
користування Кредитом 0,1 % (п.2.2); дата
остаточного повернення кредиту, яка є
датою припинення нарахування
відсотків та комісійної вигоди за
надання виписок за рахунок становить
21.02.2016 року (п. 2.3).

Згідно п. 2.5. Договору кредит надається
позичальнику для: а) оплати/часткової
оплати товарів згідно з переліком, що
вказаний у специфікації № 401587127 від
20.02.2014 року або листі - гарантії до
цього Договору від 20.02.2014 року у
загальній сумі 9 605, 75 гривень шляхом
безготівкового перерахування грошових
коштів на поточний рахунок ТОВ «ЗЕТ -
КРИСТАЛ».

Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду.

Кредитний Договір оформлений згідно
вимог цивільного законодавства,
скріплений підписами працівника Банку
та печатками з однієї сторони і
підписами Відповідача з іншої, що є
безперечним підтвердженням досягнення
згоди з усіх істотних умов договору та
його укладення.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у
випадку порушення зобов'язання
наступають правові наслідки,
установлені договором..

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позику у тому
обсязі та у строк, встановлений
договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов`язковим для виконання
сторонами. Всі умови договору з моменту
його підписання стають однаково
обов`язковими для виконання сторонами.

У судовому засіданні позивач пояснила,
що грошові кошти, які вона взяла в
кредит, їй були необхідні для придбання
косметичної продукції під товарним
знаком «Desheli».

Дійсно, з матеріалів справи вбачається,
що 20 лютого 2014 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«ЗЕТ-КРИСТАЛ» та ОСОБА_1 було укладено
договір купівлі-продажу № 144,
відповідно до п. 1 якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцеві комплект косметичної
продукції під товарним знаком «Desheli»,
надалі іменований «Товар», в
асортименті та кількості, встановлених
Договором, що визначається в Переліку
№ 1 (специфікації), а Покупець
зобов'язується прийняти цей Товар
згідно акту приймання передачі товару
та сплатити за нього визначену
Договором грошову суму.

Відповідно до п. 5.1 Договору, ціна
товару складає 12 475 гривень.

Позивач стверджує, що в зв'язку з
виникненням алергії на придбану
продукцію, вона звернулась до ТОВ
«ЗЕТ-КРИСТАЛ» з проханням розірвати
договір та погасити заборгованість по
кредитному договору.

В матеріалах справи міститься
повідомлення про відкликання згоди на
укладання договору від 25.03.2014 року та
поворотна накладна від покупця № 2 від
25.03.2014 року, проте данні докази не є
підставою для визнання кредитного
договору недійсним, як просить позивач
у поданому позові.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав і з наслідками,
передбаченими законом.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 2,
12 постанови від 28.04.78 N 3 "Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними" роз'яснив, що угода може
бути визнана недійсною лише на
підставі та з наслідками,
передбаченими законом. В кожній справі
про визнання угоди недійсною суд має
встановити ті обставини, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною, та
настання визначених юридичних
наслідків.

Статтею 1055 встановлено, що кредитний
договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Згідно положень статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Перед укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про: особу та
місцезнаходження кредитодавця;
кредитні умови, зокрема: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений;
форми його забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); строк, на
який кредит може бути одержаний;
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; можливість дострокового
повернення кредиту та його умови.

Договір про надання споживчого кредиту
укладається у письмовій формі, один з
оригіналів якого передається
споживачеві. Обов'язок доведення того,
що один з оригіналів договору був
переданий споживачеві, покладається на
кредитодавця.

У договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються: сума кредиту;
детальний розпис загальної вартості
кредиту для споживача; дата видачі
кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту; право
дострокового повернення кредиту; річна
відсоткова ставка за кредитом; інші
умови, визначені законодавством.

Банківський кредит - це будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Основними ознаками кредиту є
строковість, платність і зворотність.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
відносини банку з клієнтом регулюються
законодавством України та угодами
(договорами) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковими для неї.

Кредитний договір вважається
укладеним з моменту досягнення згоди
сторонами за всіма істотними умовами, а
саме, згідно кредитного договору цей
договір набирає чинності з моменту
першої видачі кредитних ресурсів і діє
до повного виконання сторонами
прийнятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України
позичальник має право відмовитись від
одержання кредиту частково або в
повному обсязі, повідомивши про це
кредитора до встановленого договором
строку його надання.

Також, відповідно до п. 6 ст. 11 Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про захист прав споживачів»
№3161 споживач має право протягом 14
календарних днів відкликати свою згоду
на укладання договору про надання
споживчого кредиту без пояснення
причин.

Повідомлення про відкликання згоди на
укладання договору від 25.03.2014 року
(а.с.42), на яке позивач посилається як на
підставу своїх вимог, не містить
вказівки того, кому це повідомлення
адресовано, від кого, тощо та у
будь-якому разі було складено з
пропуском 14-денного терміну,
встановленого законом, у зв'язку з чим
не може вважатись належним доказом у
справі.

У даному випадку відсутні підстави
вважати, що кредитний договір,
укладений сторонами, містить
несправедливі умови до позивача,
оскільки при підписанні договору
ОСОБА_1 мала реальну можливість
ознайомитись з умовами договору, в
зв'язку з чим і погодилася на його
укладання шляхом підписання договору.

Враховуючи наведене, в суду відсутні
підстави вважати, що положення
кредитного договору створюють
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача, що
обов'язок є жорстким у відношенні до
споживача.

При цьому суд враховує положення ст. 627
ЦК України, відповідно до якої сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

З вищенаведеного випливає, що позивач
та відповідач, підписавши кредитний
договір встановили факт досягнення
згоди між собою, щодо всіх істотних
умов кредитного договору.

Позивач неодноразово зверталась до
правоохоронних органів з заявами та
скаргами на організоване шахрайство з
боку підприємства та банку, про те
кримінальне провадження було закрито у
зв'язку з відсутністю в діянні складу
злочину.

Виходячи з наведеного, з врахуванням
положення ст.215 ЦК України відсутні
підстави для визнання кредитного
договору недійсним, оскільки договір
укладений відповідно до норм чинного
законодавства, позивач добровільно
погодилась на його укладення,
підписавши кредитний договір, сторони
прийшли згоди стосовно всіх умов.

Одночасно слід зазначити, що позивач,
на думку суду, не вірно обрав спосіб
захисту своїх прав, так як в позовній
заяві позивач просить визнати
кредитний договір № 401587127 від 20.02.2014
року недійсним з моменту його
розірвання з усіма наслідками його
недійсності. У судовому засіданні
позивачеві судом було роз`яснено, що не
може бути визнаний недійсним вже
розірваний договір та запропоновано
уточнити позовні вимоги, однак, позивач
цього не зробила.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

З огляду на те, що суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні вимоги про
визнання договору кредиту недійсним,
не підлягає задоволенню і вимога про
стягнення з відповідача на користь
позивача 10 000 гривень в якості
відшкодування завданої моральної та
матеріальної шкоди.

Керуючись ст.ст. 16, 23, 203, 215, 651, 653 ЦК
України, ст. ст. 208-210, 212, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Альфа-банк", третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Дешелі-Україна" про захист прав
споживача та визнання кредитного
договору № 401587127 від 20.02.2014 року
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя
Куриленко О. М.