справа № 156/1114/14-ц
Номер провадження: 2/156/300/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року Іваничівський
районний суд Волинської області

в складі : головуючого - судді
Шумського А.А.

за участю: секретаря
Фітя А.А.

позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представників відповідача
Марчук О.М.,

Ковальчук М.А.

представників третьої особи,
яка

не заявляє самостійних вимог
щодо

предмета спору на стороні
відповідача Лазаренко-Штикало Л.Р.

Свередюк Ю.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт Іваничі
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
освіти і науки Волинської обласної
державної адміністрації, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
Іваничівська спеціальна
загальноосвітня школа-інтернат про
поновлення на роботі та виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В с т а н о в
и в:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
суду із позовом до Іваничівської
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернат про поновлення на
роботі та виплату заробітної плати за
час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди. Свої позовні вимоги
мотивує тим, що вона працювала вчителем
української мови у Іваничівській
спеціальній загальноосвітній школі -
інтернат. 30 серпня 2014 року її було
звільнено з займаної посади у зв'язку з
скороченням чисельності та штату
працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпПУ.
Не погоджуючись із виданим наказом
зазначає, що чисельність штату
педагогічних працівників у
Іваничівській спеціальній
загальноосвітній школі - інтернат
скорочена не була. Керівник вище
вказаного закладу не повідомив її про
майбутнє звільнення з займаної посади,
не було запропоновано переведення на
іншу роботу, не враховано її переважне
право залишитись на роботі, та
відсутність попередньої згоди на її
звільнення профспілкового органу,
також керівником закладу не було
повідомлено Державну службу
зайнятості про фактичне звільнення з
роботи.

Вважає, що у зв'язку з її незаконним
звільненням виник вимушений прогул. У
зв'язку із втратою роботи позивач
зазнала моральних страждань, перенесла
душевні страждання, оскільки втратила
основне матеріальне джерело існування,
змушена переживати за своє подальше
життя. На підставі викладеного просить
поновити її на посаді вчителя
Іваничівської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат,
стягнути з Іваничівської спеціальної
загальноосвітньої школи - інтернат на
її користь 2620,98 грн. - середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, 1000
грн. у відшкодування спричиненої
моральної шкоди та витрати на правову
допомогу.

Судом за клопотанням позивача
було проведено заміну первісного
відповідача Іваничівську спеціальну
загальноосвітню школу - інтернат
належним відповідачем Управління
освіти і науки Волинської
облдержадміністрації, залишивши при
цьому первісного відповідача третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача.

В судовому засіданні позивач
свої позовні вимоги уточнила та
просить поновити її на посаді вчителя
української мови Іваничівської
спеціальної загальноосвітньої школи -
інтернат, стягнути з Управління освіти
та науки Волинської
облдержадміністрації за час
вимушеного прогулу середній заробіток
в сумі 11357,58 грн. та стягнути моральну
шкоду в розмірі 2000 грн. Судові витрати
просить покласти на відповідача по
справі.

У підтвердження своїх позовних
вимог додатково зазначає, що не
дивлячись на значене скорочення учнів
у школі, годин української мови
зменшилось лише на чотири, і вона
згідна працювати з неповним тижневим
навантаженням. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач додатково
зазначила, що 30 серпня 2014 року перед
початком педагогічної наради їй було
запропоновано отримати трудову книжку
у діловода у зв'язку із її звільненням.
Тобто, фактично її було «викинуто» зі
школи без будь-якого попередження, від
таких незаконних дій дирекції школи
вона понесла значні моральні
страждання, відчувши себе безпомічною
та без додаткового заробітку на
проживання. Від зазначених дій
директора школи вона пережила значний
психологічний стрес та моральні
страждання.

Представники відповідача
Управління освіти і науки Волинської
обласної державної адміністрації
Марчук О.М. та Ковальчук М.А. позовні
вимоги не визнали та пояснили суду, що
відповідно до ст. 25 ЗУ «Про загальну
середню освіту» розподіл
педагогічного навантаження у
загальноосвітньому навчальному
закладі здійснюється його керівником і
затверджується відповідним органом
управління освіти. У зв'язку з значним
зменшенням кількості дітей, директор
Іваничівської спеціальної
загальноосвітньої школи - інтернат
Лазаренко-Штикало Л.Р. привела штатний
розпис закладу у відповідність до
наказу Міністерства освіти і науки
України «Про затвердження типових
штатних нормативів спеціальних
загальноосвітніх шкіл
(шкіл-інтернатів) для дітей, які
потребують корекції фізичного та (або)
розумового розвитку». Наказом від 13
червня 2014 року № 19 к/тр
Лазаренко-Штикало Л.Р. попередила
позивача про істотні зімни умов праці
та окремих працівників про можливе
вивільнення у зв'язку із можливим
зменшенням контингенту учнів, а як
наслідок скорочення кількості годин та
класів. Лазаренко-Штикало Л.Р. діяла
відповідно до своїх повноважень
наданих їй статутом школи, зокрема п. 4.4
та звернулась із листом від 28 серпня 2014
року № 228 до Управління освіти і науки
облдержадміністрації про звільнення
дванадцятьох педагогів школи
інтернату. Наказом управління освіти і
науки Волинської обласної державної
адміністрації від 29 серпня 2014 року №
180-к ОСОБА_1 з 30 серпня 2014 року звільнено
із займаної посади згідно п. 1 ст. 40
КЗпПУ. Зазначають, що на даний час
управління освіти і науки
облдержадміністрації затверджено
новий штатний розпис Іваничівської
загальноосвітньої школи - інтернат.
Крім того, враховуючи, що позивач є
особою пенсійного віку, то підстав для
подання відомостей у Державну службу
зайнятості про її вивільнення немає. На
підставі наведеного просять в
задоволенні позову відмовити повністю.

Представники третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
Лазаренко-Штикало Л.Р. та

Свередюк Ю.А. позовні вимоги не визнали
повністю та зазначили, що дирекція
школи неодноразово піддавалась
критиці із сторони обласної ради та
обласного Управління освіти про те, що
у школі 30 відсотків працюючих -
пенсіонери. Крім того, маючи достовірну
інформацію про можливе зменшення
кількості учнів у школі директор школи
13 червня 2014 року попередила всіх
педагогічних працівників про можливі
істотні зміни в організації праці та їх
вивільнення. Приймаючи рішення про
подальше вивільнення працівників
директор школи виходила, як з принципу
гуманізму так і продуктивності праці
її працівників. У зв'язку з чим і було
підготовлено подання про звільнення
пенсіонерів, залишивши на роботі
молодших, більш творчих працівників з
однаковою кваліфікацією. Зокрема, на
посаді вчителя української мови з
повним тижневим навантаженням працює
дочка позивача, також педагог вищої
кваліфікації. Штатний розпис, який було
затверджено начальником Управління
освіти і науки Волинської обласної
державної адміністрації Загревою В.Я.,
підтвердив зменшення педагогічних
працівників: вчителів на - 5,39,
вихователів на - 7,76 посадових окладів.
Крім того, зменшився цілий ряд
посадових окладів і серед технічних
працівників. А тому вимоги позивача
вважають безпідставними та просять в
їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
позивача, представника позивача,
представників відповідача,
представників третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача,
дослідивши наданні докази,
приходить до висновку, що позов
підставний та підлягає до часткового
задоволення.

В судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_1 відповідно до наказу № 180-к
від 29 серпня 2014 року виданого
управлінням освіти і науки Волинської
облдержадміністрації, звільнено з
посади вчителя Іваничівської
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернат у зв'язку із скороченням
чисельності та штату працівників
згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону
України від 13 травня 1999 року «Про
загальну середню освіту» трудові
відносини в системі загальної
середньої освіти регулюються
законодавством України про працю,
Законом України "Про освіту", цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

З'ясовуючи чи дійсно у
відповідача мали зміни в організації
виробництва та праці і зокрема,
скорочення чисельності та штату
працівників, суд встановив, що штатним
розписом Іваничівської спеціальної
загальноосвітньої школи інтернат
затверджений начальником Управління
освіти і науки Волинської
облдержадміністрації 01 вересня 2014 року
встановлено штат в кількості 67,84
штатних одиниці з яких: 30,34
педагогічних працівників, що на 13,15
одиниць менше, ніж у штатному розписі
станом на 01 вересня 2013 року.

Суд вважає, що з даного моменту
власник, Волинська обласна рада, або
уповноважений на те орган Управління
освіти і науки Волинської
облдержадміністрації повинні привести
у відповідність кількість працюючих
осіб до нового штатного розпису з
врахуванням вимог ст. 49-2 КЗпП України.

На думку суду, наказ № 19 к/тр від
13.06.2014 року про істотні зміни умов
праці виданий передчасно, безпідставно
та не уповноваженою на те особою. (а.с 33).

Зміни в штатному розписі
Іваничівської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат
відбулися після звільнення
працівників.

На підставі наведеного, суд
приходить до висновку, що звільнення
ОСОБА_1 проведено з грубим порушення
вимог КЗпП України і вимога про
поновлення на займаній посаді підлягає
до повного задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП
України при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, а тому вимога
позивача про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
підлягає до часткового задоволення.

Позивачем та її представником
належно підраховано розмір середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
розмірі 11357,58 грн. Разом з тим, ОСОБА_1
при звільненні було зараховано на
картковий рахунок вихідну допомогу в
сумі 2401,07 грн., а тому стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу слід зменшити на зазначену
суму, що передбачено п. 32 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 і до
задоволення підлягає сума в розмірі
8956,51 грн. з чим фактично і погодилися
позивач та її представник у судових
дебатах.

Суд не бере до уваги твердження
представників відповідача, що директор
школи самостійно розпоряджається
коштами і стягнення слід проводити із
рахунків Іваничівської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат. Як
вбачається із наданих штатних
розписів, при затвердженні кількості
штатних одиниць затверджується та
виділяється розмір заробітної плати із
обласного управління освіти і науки,
тобто на думку суду саме відповідач
повинен провести фінансування даних
витрат.

При вирішення позовної вимоги про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 2000 грн., суд виходить із того, що
звільненням із займаної посади
позивачу були заподіяні певні моральні
страждання. Однак із пояснення самого
позивача вбачається, що її більше
образила сама процедура звільнення та
поведінка колишньої колеги, директора
школи. На думку суду сам факт
поновлення на роботі та відшкодування
заробітної плати за час вимушеного
прогулу є достатньою сатисфакцією за
ті моральні страждання, які перенесла
позивач, а тому в стягненні 2000 грн.
моральної шкоди слід відмовити.

На підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України
рішення про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в межах платежу за
один місяць підлягає негайному
виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Тому з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути витрати за надання
правової допомоги пропорційно до
задоволених позовних вимог, що
становить 667 грн.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідача на
користь держави судовий збір
пропорційно задоволеним вимогам в
розмірі 243 грн. 60 коп. та 192,45 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 367
ЦПК України, ст.ст.40, 42, 43, 49-1, 232, 235
КЗпП України, Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100, Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 1992
року №9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» (із внесеними змінами
і доповненнями), суд, -

В И Р І Ш И
В:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаду вчителя
української мови Іваничівської
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернат.

Стягнути з управління освіти і науки
Волинської обласної державної
адміністрації на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 8956,51 грн., та витрати
на правову допомогу в розмірі 667 грн.

Стягнути з управління освіти і науки
Волинської обласної державної
адміністрації на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн. та 192,45
грн.

Рішення суду в частині поновлення
на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
межах платежу за один місяць допустити
до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Іваничівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
А. А. Шумський