Справа № 390/2652/14-ц
Провадження №4-с/390/4/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р. Кіровоградський
районний суд Кіровоградської області у
складі:

головуючого – судді Гершкул І.М.,

при секретарі Муравському О.В.,

за участю:

заявниці ОСОБА_1,

представника ВДВС Кіровоградського
РУЮ за довіреністю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Кіровограді скаргу
ОСОБА_1 на неправомірні дії державного
виконавця ВДВС Кіровоградського РУЮ,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла скарга ОСОБА_1 на
неправомірні дії державного виконавця
ВДВС Кіровоградського РУЮ в якій
скаржник просить суд поновити строк
для звернення із скаргою, визнати дії
державного виконавця незаконними,
скасувати постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
10.10.2014 року, зобов’язати державного
виконавця відкрити виконавче
провадження та забезпечити виконання
рішення суду. В якості обґрунтування
скарги зазначено, що строк на звернення
до суду із скаргою пропущено з поважних
причин, а саме постанову державним
виконавцем винесено 10.10.2014 року, а її
копію скаржницею отримано поштою лише
21.10.2014 року, а тому строк пропущено з
поважних причин. Скаржниця вважає, що
відмова державного виконавця у
відкритті виконавчого провадження,
через відсутність у виконавчому
документі ідентифікаційного коду
боржника, є незаконною, оскільки
зазначення ідентифікаційного коду
боржника є правом, а не обов’язком
суду. Щодо стягувача, то він не має
змоги самостійно з’ясувати
ідентифікаційний код боржника. Крім
цього, роз’яснення ВСУ, які містяться у
постанові від 25.06.2014 року по справі
№6-62цс14, свідчать, що відсутність
ідентифікаційного номера боржника у
виконавчому листі не є підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження, оскільки вказана
інформація може бути витребувана
державним виконавцем у ході
виконавчого провадження.

Скаржниця у судовому засіданні
підтримала вимоги скарги та просила їх
задовольнити у повному обсязі з
підстав, які викладено у скарзі.

Представник ВДВС Кіровоградського РУЮ
заперечила проти задоволення вимог
скарги та пояснила, що постанова про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 10.10.2014 року винесена
згідно вимог чинного Закону України
«Про виконавче провадження» та
узгоджується із роз’ясненнями, які
надано Міністерством юстиції України,
а тому скарга є необґрунтованою та не
підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши скаргу та долучені
матеріали, суд вважає, що скаргу
необхідно задовольнити частково,
виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.384 ч.2, 385 ЦПК
України скарга подається до суду, який
видав виконавчий документ; скаргу може
бути подано до суду у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав чи свобод; пропущений з
поважних причин строк для подання
скарги може бути поновлено судом.

Надані суду матеріали свідчать, що
10.10.2014 року державним виконавцем було
винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження,
проте копію даної постанови скаржниця,
яка є стягувачем, отримала лише 21.10.2014
року, що підтверджується поштовим
конвертом, а тому до суду із скаргою
остання звернулась лише 28.10.2014 року
(а.с.5). Зваживши у сукупності вказані
вище обставини, суд вважає, що строк
звернення до суду пропущено з поважних
причин, а тому він підлягає поновленню.

Згідно ст.387 ч.2 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням
Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області від 29.08.2014
року, яке було прийнято у заочному
порядку, стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 заборгованість у сумі 36 257 грн. 87
коп., а також судовий збір у сумі 362 грн.
58 коп. На підставі вказаного рішення за
заявою ОСОБА_1 видано виконавчий лист
№2/390/487/14 від 03.10.2014 року (а.с.8). Вказаний
виконавчий лист ОСОБА_1 було здано на
виконання до ВДВС Кіровоградського
РУЮ, проте постановою державного
виконавця Родченкова В.В. від 10.10.2014
року відмовлено у відкритті
виконавчого провадження, оскільки
виконавчий документ не відповідає
вимогам ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме
відсутній ідентифікаційний номер
боржника, що унеможливлює виконання
рішення суду (а.с.6-7).

Відповідно до вимог ст.32 ч.2 Конституції
України, ст.302 ч.1 ЦК України не
допускається збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься у Рішенні Конституційного
Суду України від 20.01.2012 року №2-рп/2012,
відповідно до пункту 1 якого збирання,
зберігання, використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди державою, органами
місцевого самоврядування, юридичними
або фізичними особами є втручанням в її
особисте та сімейне життя, таке
втручання допускається винятково у
випадках, визначених законом, і лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та прав людини.

Частина 1 ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» містить вимоги
до виконавчого документа, у якому
зокрема має бути зазначено й
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника (фізичної особи). Відповідно
до п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невідповідності змісту виконавчого
листа вимогам ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження.

Разом із тим п.3 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» надає
право державному виконавцю при
здійсненні виконавчого провадження з
метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі й
конфіденційну, зокрема відомості про
ідентифікаційний номер або номер та
серію паспорта боржника.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що відсутність у виконавчому
листі ідентифікаційного номера
боржника не є підставою для відмови
державним виконавцем у відкритті
виконавчого провадження, що
узгоджується із висновком Верховного
Суду України, який викладено у
постанові від 25.06.2014 року по справі
№6-62цс14.

Крім цього, статтями 214 – 215 ЦПК України
визначено питання, які вирішує суд під
час ухвалення рішення, а також зміст
рішення суду, проте вказані норми не
містять вимоги щодо необхідності
з’ясування відомостей про
ідентифікаційний номер або номер та
серію паспорта боржника.

Більше того, розглядаючи цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, судом вжито
всіх можливих заходів, які спрямовані
на отримання ідентифікаційного номера
відповідача по справі, яка є боржником,
проте останні не дали змоги з’ясувати
ідентифікаційний номер боржника, а
відповідач по справі до суду жодного
разу не з’явилась, що було підставою
для ухвалення заочного рішення.

Таким чином, зваживши у сукупності
наведені вище обставини, суд вважає, що
вимоги заяви про визнання дій
державного виконавця незаконними і
скасування постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
10.10.2014 року є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги заяви про
зобов’язання державного виконавця
відкрити виконавче провадження,
зважаючи на межі судового розгляду, суд
вважає, що вона підлягає задоволенню
частково, оскільки розглянувши скаргу
судом досліджено законність відмови у
відкритті виконавчого провадження у
зв’язку з відсутністю у виконавчому
документі ідентифікаційного номера
боржника, проте інші питання щодо
можливості відкриття виконавчого
провадження судом не досліджувались,
оскільки не порушувались у скарзі, а
тому суд вважає необхідним
зобов’язати державного виконавця
повторно вирішити питання щодо
відкриття провадження зважаючи на
висновки, які викладено у
мотивувальній частині ухвали суду.

Вимога заяви про зобов’язання
державного виконавця забезпечити
виконання рішення суду не підлягає
задоволенню, оскільки відсутні докази
не забезпечення державним виконавцем
виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.18, 26 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.ст.383 – 389
ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії
державного виконавця ВДВС
Кіровоградського РУЮ – задовольнити
частково.

Визнати дії державного виконавця ВДВС
Кіровоградського РУЮ ОСОБА_4 щодо
винесення постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
10.10.2014 року, яку винесено за виконавчим
листом №2/390/487/14 від 03.10.2014 року, який
видано Кіровоградським районним судом
Кіровоградської області –
неправомірними.

Постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 10.10.2014
року, яку винесено державним
виконавцем ВДВС Кіровоградського РУЮ
ОСОБА_4 за виконавчим листом №2/390/487/14
від 03.10.2014 року, який видано
Кіровоградським районним судом
Кіровоградської області – скасувати.

Зобов’язати державного виконавця ВДВС
Кіровоградського РУЮ ОСОБА_4 повторно
вирішити питання про відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого листа №2/390/487/14 від 03.10.2014
року, який видано Кіровоградським
районним судом Кіровоградської
області, враховуючи висновки, які
викладено у мотивувальній частині
ухвали суду.

Про виконання ухвали ВДВС
Кіровоградського РУЮ повідомити суд і
заявника не пізніше ніж у місячний
строк з дня одержання ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області

ОСОБА_5