АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець
Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц
В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Туристичний комплекс «Пролісок» на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 10 вересня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
Туристичний комплекс «Пролісок» про
зобов'язання виплатити заробітну плату
за час вимушеного прогулу та
пролонгування контракту,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Туристичний
комплекс «Пролісок» про зобов'язання
виплатити заробітну плату за час
вимушеного прогулу та пролонгування
контракту.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
працював на посаді Голови правління
ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок» з
12.01.2010 на підставі контракту №19,
укладеного на строк до 12.01.2015. Наказом
№131 від 22.11.2010 його було звільнено з
займаної посади, а контракт розірвано.

Також вказує на те, що рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
14.11.2013, яке залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 26.02.2014,
визнано його звільнення з посади
голови правління ВАТ «Туристичний
комплекс «Пролісок» незаконним та
зобов'язано підприємство скасувати
наказ про його звільнення та поновити
ОСОБА_3 на посаді голови правління з
22.11.2010.

Оскільки період з дня звільнення,
зокрема з 22.11.2010 до дня набрання судовим
рішенням про поновлення ОСОБА_3 на
посаді - 26.02.2014 був вимушеним прогулом,
позивач просить суд поновити його
права шляхом зобов'язання відповідача
виплатити йому заробітну плату за час
вимушеного прогулу та пролонгувати дію
контракту.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 10 вересня 2014 року позов
задоволено частково: зобов'язано ПАТ
«Туристичний комплекс «Пролісок»
виплатити ОСОБА_3 заробітну плату за
час вимушеного прогулу у розмірі 277 469,89
грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з ПАТ
«Туристичний комплекс «Пролісок» на
користь держави судовий збір у сумі 2
774,70 грн.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати в
частині зобов'язання виплати
заробітної плати за час вимушеного
прогулу. Вважає, що суд не зазначив та
не дав оцінку факту звільнення ОСОБА_3 в
період його начебто тимчасової
непрацездатності, оскільки на день
звільнення немає відомостей щодо
непрацездатності позивача, тому
відповідач вважає, що ОСОБА_3 був
відсутній з неповажної причини на
робочому місці.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечувала за її
безпідставністю і необґрунтованістю
та просила рішення суду залишити без
змін, оскільки воно постановлено з
дотриманням вимог закону.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явивсь, про час та місце
розгляду справи відповідач
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив. З
огляду на викладене, колегія суддів
визнала за можливе розглянути справу
за відсутності представника
відповідача, оскільки його неявка не є
перешкодою для апеляційного розгляду
справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення представника позивача,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржено відповідачем
лише в частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, суд
першої виходив з того, що у зв'язку із
незаконним звільненням позивача та
набранням законної сили судовим
рішенням про його поновлення лише
26.02.2014, час вимушеного прогулу склав з
22.11.2010 по 26.02.2014, а тому в силу вимог ст. 235
КЗпП України з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Відмовляючи в задоволенні
вимог про пролонгацію контракту, суд
виходив з їх безпідставності та
необґрунтованості.

Вказані висновки суду є законними та
обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом, що 12.01.2010 між
ВАТ «Туристичний комплекс «Пролісок»,
правонаступником якого є відповідач,
та ОСОБА_3 укладено контракт № 19, який є
трудовим договором та відповідно до
його умов позивача призначено на
посаду керівника виконавчого органу
підприємства на строк до 12.01.2015. В цей же
день, Наказом № 6 його було призначено
Головою правління цього підприємства.

В подальшому, Наказом № 131 від 22.11.2010
позивача звільнено з посади голови
правління на підставі п. 4 ст. 36 та п. 1 ст.
41 КЗпП України, а контракт розірвано.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 14.11.2013, яке залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
26.02.2014 та набрало законної сили, визнано
звільнення ОСОБА_3 з посади Голови
правління ВАТ «Туристичний комплекс
«Пролісок» незаконним та зобов'язано
підприємство скасувати наказ про його
звільнення та поновити ОСОБА_3 на
посаді голови правління з дня
звільнення - 22.11.2010.

Крім того, вищевказаними
процесуальними документами
встановлено, що відповідач в порушення
ст. 47 КЗпП України, як в день звільнення
так і тривалий час після цього не
видавав ОСОБА_3 трудової книжки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо в день звільнення
працівник не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП
України у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Оскільки, згідно ст. 235 КЗпП України
оплаті підлягає вимушений прогул,
вимоги про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
підлягають задоволенню в тому разі і за
той період, коли з вини власника або
уповноваженого ним органу була
затримана видача трудової книжки або
неправильне формулювання причин
звільнення в трудовій книжці
перешкоджало працевлаштуванню
працівника.

У відповідності до п. 32 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» зі змінами і
доповненнями, внесеними постановами
Пленуму Верховного Суду України від
01.04.1994 №4 та від 26.10.1995 №18, при
присуджені оплати за час вимушеного
прогулу зараховується заробіток за
місцем нової роботи (отримана допомога
по тимчасовій непрацездатності,
вихідна допомога, середній заробіток
на період працевлаштування, допомога
по безробіттю), який працівник мав у цей
час.

У випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в зв'язку з
незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи. Для
працівників, які пропрацювали на
даному підприємстві (в установі,
організації) менш двох місяців,
обчислення проводиться з розрахунку
середнього заробітку за фактично
пропрацьований час. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Кабінету Міністрів
України від 8 лютого 1995 року № 100(зі
змінами, внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 16 травня 1995 року N
348).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України,
оплата середнього заробітку за весь
час понад один рік провадиться за
вимушений прогул і за умови, що заява
про поновлення на роботі розглядалась
більше одного року і в цьому не було
вини працівника. При частковій вині
працівника оплата вимушеного прогулу
за період понад один рік може бути
відповідно зменшена. Висновок суду про
наявність вини працівника (не з'являвся
на виклик суду, вчиняв інші дії по
зволіканню розгляду справи) або її
відсутність, про межі зменшення
розміру виплати має бути мотивованим.

Так, суд першої інстанції врахувавши
наданий позивачем розрахунок
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, зокрема з 22.11.2010 по 26.02.2014, який
виконаний відповідно до розділу 3
Контракту №19 «Оплата праці та
соціально-побутове забезпечення
керівника» п.п. 3.1, передбачено: «За
виконання обов'язків передбачених цим
контрактом, за рахунок коштів
товариства Керівнику щомісяця
виплачується заробітна плата, а саме:
розмір посадового окладу
встановлюється відповідно до статті 8
Закону України «Про оплату праці» та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 19.05.1999 №859 «Про умови і розміри
оплати праці керівників підприємств,
заснованих на державній, комунальній
власності, та об'єднань державних
підприємств» і дорівнює 4 мінімальним
ставкам першого розряду робітника
основного виробництва, дійшов цілком
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача щодо виплати
позивачу заробітної плати за час
вимушеного прогулу у розмірі 277 469,89 грн.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість даного рішення в межах
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що з урахуванням всіх обставин
справи, рішення суду є законним і
обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують і здебільшого
зводяться до незгоди відповідача з
поновленням позивача на роботі, однак
факту незаконності звільнення
позивача вже дана оцінка судом під час
розгляду справи про поновлення
позивача на роботі, рішення якого
набрало законної сили, а отже є
обов'язковим для виконання.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та постановив законне,
правильне по суті справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія судді приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Туристичний
комплекс «Пролісок» - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 10 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді