У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Леванчука А.О., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
зміну розміру аліментів, стягнення
заборгованості по аліментам та
неустойки за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду Сумської
області від
09 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від 10
листопада 2009 року зі ОСОБА_4 стягнуто
аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у
розмірі 300 грн. щомісячно до його
повноліття. Проте, на даний час на
утримання дитини цієї суми
недостатньо. За листопад 2013 року
відповідач не виплатив аліменти у сумі
300 грн. і станом на 24 липня 2014 року
неустойка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення
складає 708 грн. Враховуючи викладене,
позивачка просила суд збільшити розмір
аліментів та щомісячно стягувати зі
ОСОБА_4 на її користь на утримання
дитини ОСОБА_6 аліменти у твердій
грошовій сумі у розмірі 800 грн.,
починаючи стягнення з 01 травня 2014 року
і до досягнення дитиною повноліття,
стягнути з відповідача на її користь
заборгованість по аліментам у сумі 300
грн. за листопад 2013 року та неустойку
від суми несплачених аліментів у сумі
708 грн.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 11 серпня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Збільшено розмір аліментів,
які стягуються зі ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_7 на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 10 листопада 2009 року,
з 300 грн. до 600 грн. щомісячно, починаючи
з дня набрання рішенням суду законної
сили і до досягнення сином повноліття.
У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.
Відізвано виконавчий лист, виданий за
рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 10 листопада
2009 року про стягнення з ОСОБА_4
аліментів на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 300 грн. щомісячно
до його повноліття. Вирішено питання
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 09 вересня 2014 року рішення
суду першої інстанції у частині
задоволення позовних вимог про зміну
розміру аліментів скасовано та
ухвалено у цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Отже, рішення апеляційного суду
підлягає касаційному перегляду у
частині вирішення позовних вимог про
зміну розміру аліментів.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, виходив із того, що
позивачка на даний час не працює,
дитина хворіє, тому є правові підстави
для збільшення розміру аліментів на
підставі ч. 1 ст. 192 СК України до 600 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині задоволення
позовних вимог про зміну розміру
аліментів та ухвалюючи у цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що позивачка не надала
суду доказів зміни матеріального або
сімейного стану, погіршення або
поліпшення здоров'я когось із сторін.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що рішенням
Ковпаківського районного суду
м. Суми від 10 листопада 2009 року
розірвано шлюб між ОСОБА_7. та
ОСОБА_4, зі ОСОБА_4 стягнуто аліменти
на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у розмірі 300 грн. щомісячно, до його
повноліття. Аліменти зобов'язано
виплачувати матері дитини - ОСОБА_7,
починаючи з 31 липня 2009 року (а. с. 2).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1
від 21 травня 2009 року ОСОБА_6, 2005 року
народження, є інвалідом з дитинства (а.
с. 3).

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 74 ЦПК України
судова повістка про виклик повинна
бути вручена з таким розрахунком, щоб
особи, які викликаються, мали достатньо
часу для явки в суд і підготовки до
участі в судовому розгляді справи, але
не пізніше ніж за три дні до судового
засідання, а судова
повістка-повідомлення - завчасно.
Положення цієї частини не поширюються
на випадки, передбачені абзацом другим
частини третьої статті 191 цього
Кодексу.

Судова повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. Стороні чи її
представникові за їх згодою можуть
бути видані судові повістки для
вручення відповідним учасникам
цивільного процесу. Судова повістка
може бути вручена безпосередньо в суді,
а у разі відкладення розгляду справи
про час і місце наступного засідання
може бути повідомлено під розписку.

У разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Супровідним листом апеляційного суду
Сумської області від 28 серпня
2014 року рекомендованим листом ОСОБА_3
було направлено копію апеляційної
скарги та повідомлення про розгляд
справи на 09 вересня 2014 року на 10 год. 30
хв. (а. с. 36).

Проте вказаний лист було повернуто на
адресу апеляційного суду з відміткою
«за закінченням терміну зберігання» (а.
с. 52).

Крім того, позивачка 01 вересня 2014 року
подала до суду апеляційної інстанції
клопотання про відкладення розгляду
справи, у якому також зазначала, що
копію апеляційної скарги не отримала
(а. с. 39).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
у порушення вказаних норм
процесуального права, дійшов
помилкового висновку про належне
повідомлення ОСОБА_3 про день та час
розгляду справи, тим самим позбавив
останню права надати по справі
пояснення та заперечення на апеляційну
скаргу, за результатами розгляду якої
ухвалив нове рішення про відмову
ОСОБА_3 у позові.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27
Конвенції ООН про права дитини від 20
листопада 1989 року, яка ратифікована
постановою Верховної Ради України №
789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула
чинності для України 27 вересня
1991 року, держава визнає право кожної
дитини на рівень життя, необхідний для
фізичного, розумового, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини. Батьки або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог про
збільшення розміру аліментів, виходив
із того, що позивачка не надала суду
доказів зміни матеріального або
сімейного стану, погіршення або
поліпшення здоров'я когось із сторін, а
для стягнення додаткових витрат на
лікування дитини, вона не позбавлена
права звернутися до суду на підставі
ст. 185 СК України.

При цьому суд не звернув уваги, що у
позовній заяві ОСОБА_3 зазначала, що на
даний час ціни у порівнянні з 2009 роком
зросли, вона не працює, дитина хворіє, а
відповідач спроможний сплачувати
аліменти у розмірі 600 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2014 рік встановлено
прожитковий мінімум для осіб віком від
6 до 18 років, відповідно до якого розмір
аліментів на дитину з 01 січня 2014 року по
31 грудня 2014 року повинен становити 385
грн. 30 коп.

Проте з відповідача стягується 300 грн. в
місяць, що є порушенням права дитини на
рівень життя, необхідний для
нормального фізичного, розумового,
духовного, морального і соціального
розвитку дитини.

Таким чином апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахував норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановив та
не перевірив обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі рішення у частині
вирішення питання про зміну розміру
аліментів підлягає скасуванню з
передачею справи у цій частині на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 09 вересня 2014 року у частині
вирішення питання про зміну розміру
аліментів скасувати, справу у цій
частині направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Леванчук

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко