печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І.
В.,

при секретарі - Іванові Г. Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом про стягнення з відповідача
ОСОБА_2 матеріальної та моральної
шкоди, в зв»язку з залиттям та
пошкодженням належного їй майна -
квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що 16 червня 2012р.
відбулось залиття її квартири з
розташованої вище квартири АДРЕСА_2,
яка на праві власності належить
відповідачу ОСОБА_2 Вартість робіт та
матеріалів по ремонту пошкодженої
квартири складає 82293 грн. 60 коп.,
відповідно до кошторису, складеного
будівельною організацією ПП «Оплот».
Оскільки в добровільному порядку
відповідач відмовляється відшкодувати
шкоду, тому позивач змушена звернутись
до суду за захистом своїх прав. Також
позивач вважає, що діями відповідача їй
спричинена моральна шкода, яка полягає
у неможливості повноцінно
користуватись належним їй майном, у
втраті часу для відновлення порушеного
права. Моральну шкоду позивач оцінила в
20000 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив стягнути у відшкодування
матеріальної шкоди 82293 грн. 60 коп.,
спричиненої внаслідок залиття
квартири позивача та у відшкодування
моральної шкоди стягнути 300000 грн.,
подавши заяву про збільшення розміру
позовних вимог в цій частині. Підставою
позову зазначав спричинення
відповідачем майнової шкоди, завданої
внаслідок залиття квартири позивача 16
червня 2012р.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечувала, вважаючи, що
позивачем не доведено, що шкоду
спричинено саме з вини відповідача. Акт
комунального підприємства «Хрещатик»
не відповідає вимогам закону і тому не
може вважатися належним доказом вини
відповідача у спричиненні шкоди майну,
яке належить позивачу.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові докази, наявні в матеріалах
справи, вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач ОСОБА_1 є власником квартири
АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи свої вимоги
позивач зазначала, що 16 червня 2012р.
відбулось залиття її квартири з
розташованої вище квартири АДРЕСА_2,
яка на праві власності належить
відповідачу ОСОБА_2 Вартість робіт та
матеріалів по ремонту пошкодженої
квартири складає 82293 грн. 60 коп. і тому з
відповідача підлягає стягненню
зазначена сума коштів як відшкодування
спричиненої майнової шкоди.

В якості доказу події залиття та вини
саме відповідача у спричиненні
зазначеної шкоди, позивачем було
надано акт від 18 січня 2013р., складений
комісією КП УЖГ «Хрещатик» (а.с.4).

Разом з тим, зазначеним актом було
зафіксовано проведення комісійного
огляду квартири 9, яка належить
позивачці на предмет її технічного
стану. Комісією було встановлено
наявність слідів залиття в приміщеннях
кухні та жилих кімнат та наявність
мікротріщин та зроблено припущення, що
причиною появи тріщин є проведення
ремонтних робіт в квартирі 13. Також в
акті зазначено, що під час виконання
ремонтних робіт в квартирі 13
робітниками було засмічено
каналізаційний стояк, внаслідок чого
відбулося залиття квартири 9.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування,
що визначено ст.58 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях - ч.4 ст.60 ЦПК України.

Наданий позивачем в обґрунтування
вимог акт від 18 січня 2013р., складений
комісією КП УЖГ «Хрещатик», в повній
мірі не відповідає визначеним
законодавством критеріям належності
доказів з огляду на наступне.
Зазначеним актом не встановлено та не
зафіксовано безпосередньо час, коли
відбувалось залиття квартири позивача;
квартира відповідача під час складання
акту не обстежувалась і тому висновок
комісії про причину залиття не можна
визнати обґрунтованим; крім того, акт
складений майже через півроку після
залиття. Крім того, з наданої КП УЖГ
«Хрещатик» інформації, яка міститься в
листі від 02.12.2014р., вбачається, що
16.06.2012р. на ОДС комунального
підприємства надійшла заявка з
квартири №5 стосовно залиття. Причину
залиття з'ясувати не вдалося, оскільки
власниками розташованих вище квартир
№9 та №13 допуску працівникам
підприємства до квартир надано не було.
16 січня 2013р. представник власника
квартири №9 звертався до КП УЖГ
«Хрещатик» стосовно складання акту про
залиття, яке відбулось в червні 2012р.
Працівниками підприємства було
проведено огляд квартири 9 та складено
акт, який був отриманий 06.02.2013р.
власником квартири.

Крім того, відповідно до висновку
експерта за результатами проведення
судової будівельно-технічної
експертизи від 27.08.2014р., встановити
технічну причину залиття квартири
АДРЕСА_1, яке сталося 16.06.2012р. по
результатах обстеження, на момент його
проведення, не вбачається можливим.
Вказати час виникнення пошкоджень
опорядження та ознак залиття на
поверхні стін та стелі через
відсутність відповідної розробленої
експертної методики не вбачається
можливим.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана ману фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.
Загальною підставою деліктної
відповідальності є протиправне,
шкідливе, винне діяння завдавача шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

З огляду на положення закону, який
регулює спірні правовідносини, в
судовому засіданні не було встановлено
протиправність дій чи бездіяльності
відповідача, оскільки причина залиття
квартири позивача встановлена не була.
Зазначене не дає можливості встановити
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою відповідача та настанням
шкоди та не може свідчити про вину
відповідача.

Всі зазначені обставини не дають
можливості покласти на відповідача
цивільно-правову відповідальність за
спричинення майнової та моральної
шкоди позивачу і тому зазначене є
підставою для відмови у задоволенні
позову в повному обсязі.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити в повному
обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
І. В.
Литвинова