Номер провадження: 22-ц/785/8956/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Гайворонського С.П.,

за участю: секретаря
Феленко В.В.,

представника
Мальцевої М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 22
вересня 2014 року у цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Перший український
міжнародний банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
звернення стягнення на заставлене
майно,

встановила:

10 червня 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Перший український
міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»)
звернулось до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що 17 липня 2013 року
між ним та відповідачем ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір №22570775,
відповідно до якого банк надав йому
кредит у розмірі 190731 грн., а відповідач
зобов'язався прийняти кредит,
використати його за цільовим
призначенням, сплатити плату за кредит
та повернути кредит банку не пізніше 17
липня 2020 року (далі - Кредитний договір).

З метою забезпечення виконання своїх
зобов'язань за вказаним Кредитним
договором, 17 липня 2013 року відповідач
ОСОБА_5 уклав з банком договір застави
№22574225, відповідно до якого передав
банку у заставу автомобіль марки Skoda
Superb, 2013 року випуску, сірого кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі -
Предмет застави), який посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
(далі - Договір застави).

Оскільки відповідач ОСОБА_5 свої
зобов'язання за Кредитним договором не
виконував, 19 серпня 2013 року банк
направив відповідачу ОСОБА_5 вимогу про
дострокове повернення кредиту, яка ним
не виконана до теперішнього часу.

Крім того, предмет застави було
відчужено на користь відповідача
ОСОБА_4, у зв'язку з чим позивач просить
суд в рахунок відшкодування
заборгованості ОСОБА_5 за Кредитним
договором в сумі 448218,66 грн., звернути
стягнення на Предмет застави за
Договором застави, шляхом продажу з
прилюдних торгів за початковою ціною,
визначеною суб'єктом оціночної
діяльності на час проведення
виконавчих дій.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не
визнав, посилаючись на те, що він уклав
з позивачем незаконний Кредитний
договір без наміру настання правових
наслідків та він не мав наміру
повертати кредит та сплачувати за
нього відсотки, а інші особи
використали його як підставну особу.

Вироком Київського районного суду м.
Одеси від 20 березня 2014 року ОСОБА_5 було
визнано винним у скоєнні злочинів,
передбачених ст.ст. 358 ч.4, 388 ч.1 КК
України, та засуджено за те, що він при
укладенні Кредитного договору
використав завідомо підроблений
документ та здійснив відчуження
заставленого майна.

Оскільки при постановленні вироку
також було задоволено позов банку про
відшкодування майнової шкоди у розмірі
наявної на той час кредитної
заборгованості у розмірі 205 839,31 грн., то
на думку відповідача ОСОБА_5, позивач по
даній справі намагається повторно
стягнути з нього заборгованість за
Кредитним договором.

Враховуючи, що у свідоцтві про
реєстрацію транспортного засобу -
Предмета застави не було відміток про
його обтяження, а цей заставлений
автомобіль без його відому був
проданий ОСОБА_7, а той в свою чергу
продав цей автомобіль ОСОБА_4, то
останній є добросовісним набувачем
цього автомобіля, у зв'язку з чим
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Відповідач ОСОБА_4 також направив свої
заперечення проти позову, у яких
зазначив, що 09 серпня 2013 року за
довідкою-рахунком він придбав у
власність автомобіль Skoda Superb,
реєстраційний номер НОМЕР_2, попереднім
власником якого був ОСОБА_8 Оскільки
ОСОБА_4 нічого не знав про обтяження
цього автомобіля, то він є його
добросовісним набувачем.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 22 вересня 2014
року позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» були
задоволені у повному обсязі.

В апеляційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_5
ставлять питання про скасування
вищевказаного рішення та ухвалення
нового, про відмову у задоволенні
позовних вимог ПАТ «ПУМБ», посилаючись
на те, що рішення суду ухвалено із
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Разом з тим, до суду апеляційної
інстанції апелянти а також представник
апелянта ОСОБА_5 - ОСОБА_9 не з'явились,
будучи належним чином повідомленими
про час і місце судового засідання, у
зв'язку з чим колегія суддів дійшла
висновку про неповажність причин їх
неявки в судове засідання, у тому числі
ОСОБА_10, та про необхідність слухання
справи за їх відсутністю, за участю
представника ПАТ «ПУМБ» Мальцевої М.Ю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційних скарг,
заперечень проти них, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційних
скарг, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про
задоволення позовних вимог ПАТ «ПУМБ»,
суд першої інстанції виходив із того,
що відповідач ОСОБА_5 без письмової
згоди вказаного банку незаконно
відчужив Предмет застави - автомобіль
марки Skoda Superb, 2013 року випуску, кузов
НОМЕР_3, оскільки відомості щодо
обтяження цього автомобіля 18 липня 2013
року були належним чином зареєстровані
у Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна. З цих підстав, в силу ст.12 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень» це
обтяження набуло чинності у відносинах
не тільки між банком та ОСОБА_11, але й у
відносинах з подальшим набувачем цього
майна ОСОБА_4, який набув право
власності на спірний автомобіль з
обтяженням.

Таким чином, відповідач ОСОБА_4, як
набувач рухомого майна яке перебувало
в заставі банку та на відчуження якого
було обтяження, не є добросовісним його
набувачем, а тому суд обґрунтовано
звернув стягнення на це майно.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступне.

Ті обставини, що між ПАТ «ПУМБ» та
відповідачем ОСОБА_5 17 липня 2013 року був
укладений Кредитний договір №22570775,
відповідно до умов якого банк надав
йому кредит у розмірі 190731 грн., а
відповідач зобов'язався прийняти
кредит, використати його за цільовим
призначенням, сплатити плату за кредит
та повернути кредит банку не пізніше 17
липня 2020 року, встановлені вироком
Київського районного суду м.Одеси від 20
березня 2014 року, який набрав законної
сили (а.с.40-43).

Крім того, цим же вироком було
встановлено, що відповідач ОСОБА_5
незаконно здійснив відчуження
Предмету застави - автомобіля марки Skoda
Superb, 2013 року випуску, кузов НОМЕР_4,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вироком суду також було стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ПАТ «ПУМБ» кредитну
заборгованість, яка на той час складала
205 839,31 грн.

Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, доводи апелянта ОСОБА_5 з
приводу того, що він не укладав
Кредитний договір та не мав кредитної
заборгованості, спростовуються
вищезазначеним вироком суду, а тому є
безпідставними.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_4
з приводу того, що він є добросовісним
набувачем Предмету застави, то колегія
суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону
України «Про заставу» застава є
способом забезпечення зобов'язань; у
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до чч.1,2 ст. 20 Закону
України «Про заставу»
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Частиною 1 ст. 589 ЦК України передбачено,
що в разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Згідно ст. 590 ЦК України звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК
України).

Таким чином, оскільки на час ухвалення
оскаржуваного судового рішення,
кредитна заборгованість не погашена,
позивач має право звернутись з позовом
про звернення стягнення на заставлене
майно. Зазначеним спростовуються
доводи відповідача ОСОБА_5 про те, що
оскаржуваним судовим рішенням
фактично було здійснено подвійне
стягнення кредитної заборгованості.

Також слід зазначити, що Законом
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
визначається правовий режим
регулювання обтяжень рухомого майна,
встановлених з метою забезпечення
виконання зобов'язань, оприлюднення та
реалізації інших прав юридичних і
фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Так, згідно 10 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» у разі відчуження
рухомого майна боржником, який не мав
права його відчужувати, особа, що
придбала це майно за відплатним
договором, вважається його
добросовісним набувачем згідно зі ст.388
ЦК України за умови відсутності в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна відомостей про обтяження цього
рухомого майна.

У відповідності до ст. 12 вказаного
Закону взаємні права та обов'язки за
правочином, на підставі якого виникло
обтяження, виникають у відносинах між
обтяжувачем і боржником з моменту
набрання чинності цим правочином, якщо
інше не встановлено законом.
Реєстрація обтяження надає
відповідному обтяженню чинності у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, з
метою забезпечення виконання своїх
зобов'язань за Кредитним договором, 17
липня 2013 року відповідач ОСОБА_11 уклав
з банком нотаріально посвідчений
договір застави №22574225, відповідно до
умов якого передав банку у заставу
автомобіль марки Skoda Superb, 2013 року
випуску, кузов НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_5.

Пунктом 2.2 зазначеного Договору
застави передбачено, що до виконання
основного зобов'язання у повному
обсязі ОСОБА_5 не має права без
письмової згоди банку видавати
доручення, за яким наділяти третіх осіб
правом управління транспортним
засобом, відчужувати предмет застави у
будь-який спосіб, вчиняти відносно
предмету застави будь-які правочини, в
тому числі видавати доручення, якими
наділяти третіх осіб правом вчинення
правочинів щодо предмету застави від
імені заставодавця.

Згідно з витягом про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна №41287939 відомості щодо обтяження
заставного автомобіля внесені до
зазначеного реєстру 18 липня 2013 року на
підставі договору застави №22574225 від 17
липня 2013 року, який посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим №3377.

Вищевикладеним спростовуються доводи
апелянта ОСОБА_5 з приводу того, що при
знятті автомобіля з обліку, органами
МРЕВ ДАІ не було встановлено, що
автомобіль на час його придбання
ОСОБА_4 перебуває в заставі. Також слід
зазначити, що Законом України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» не передбачено,
що відомості про обтяження рухомого
майна необхідно зазначати у Свідоцтві
про реєстрацію транспортного засобу.

Таким чином, враховуючи, що відповідач
ОСОБА_5 свої зобов'язання за Кредитним
договором не виконував, 19 серпня 2013
року банк направив відповідачу ОСОБА_5
вимогу про дострокове повернення
кредиту, яка ним не виконана до
теперішнього часу, не дивлячись на те,
що вищезазначеним вироком суду з нього
на користь позивача було стягнуто
кредитну заборгованість у сумі 205 839,31
грн.

На час звернення позивача до суду з
даним позовом, за відповідачем ОСОБА_5
утворилась кредитна заборгованість в
сумі 448218,66 грн., що складається з
заборгованості за основним кредитом в
розмірі 188908,26 грн., заборгованості по
сплаті відсотків за користування
кредитом у розмірі 31037,82 грн., пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом у розмірі 228272,58 грн.

З огляду на викладене, та у
відповідності до ст. 590 ЦК України суд
обгрунтовано звернув стягнення на
предмет застави шляхом його продажу з
прилюдних торгів за початковою ціною,
визначеною суб'єктом оціночної
діяльності на час проведення
виконавчих дій.

Стосовно доводів апелянта ОСОБА_5 про
те, що суд необґрунтовано не вирішив
питання стосовно його зустрічного
позову, то колегія суддів зазначає, що у
відповідності до журналу судового
засіданні від 04.09.2014 року, у прийнятті
його зустрічного позову було
відмовлено (а.с.82-84, 103).

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_5
про те, що суд необгрунтовано не
залучив до участі у справі в якості
третьої особи ОСОБА_8, то вони є
слушними, однак зазначені обставини не
вплинули на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, а тому є формальними.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 308 ЦПК
України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
заперечень проти позовних вимог та
доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційні скарги слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 22 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський