Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна
О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Леванчука А.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за заявою комунального закладу
«Львівська обласна клінічна
психіатрична лікарня», заінтересовані
особи: орган опіки та піклування
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради про
госпіталізацію до психіатричного
закладу у примусовому порядку ОСОБА_3

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника на рішення Франківського
районного суду м. Львова від 2 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 9 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року комунальний заклад
«Львівська обласна клінічна
психіатрична лікарня» (далі - КЗ
«Львівська обласна клінічна
психіатрична лікарня») звернувся до
суду із заявою про госпіталізацію до
психіатричного закладу та лікування у
примусовому порядку ОСОБА_3 у порядку,
передбаченому Законом України «Про
психіатричну допомогу», у зв'язку з
наявністю у нього тяжкого психічного
розладу, який передбачає можливість
вчинення та виявлення реальних намірів
вчинити дії, що являють собою
безпосередню небезпеку для себе та
оточуючих, повну відсутність критики
до власної поведінки, що зумовлює
високий ступінь небезпеки пацієнта для
себе та оточуючих.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 2 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 9 липня 2014 року, заяву
задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно ст. ст. 14,16 Закону України «Про
психіатричну допомогу», особа, яка
страждає на психічний розлад, може
бути госпіталізована до
психіатричного закладу без її
усвідомленої згоди або без згоди її
законного представника, якщо її
обстеження або лікування можливі
лише в стаціонарних умовах, та при
встановленні в особи тяжкого
психічного розладу, внаслідок чого
вона: вчиняє чи виявляє реальні
наміри вчинити дії, що являють собою
безпосередню небезпеку для неї чи
оточуючих, або неспроможна самостійно
задовольняти свої основні життєві
потреби на рівні, який забезпечує її
життєдіяльність.

Особа, яку було госпіталізовано до
психіатричного закладу за рішенням
лікаря-психіатра на підставах,
передбачених ст. 14 цього Закону,
підлягає обов'язковому протягом 24
годин з часу госпіталізації огляду
комісією лікарів-психіатрів
психіатричного закладу для прийняття
рішення про доцільність
госпіталізації. У випадку, коли
госпіталізація визнається
недоцільною і особа не висловлює
бажання залишитися в психіатричному
закладі, ця особа підлягає негайній
виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи
до психіатричного закладу в
примусовому порядку визнається
доцільною, представник психіатричного
закладу, в якому перебуває особа,
протягом 24 годин направляє до суду за
місцем знаходження психіатричного
закладу заяву про госпіталізацію
особи до психіатричного закладу в
примусовому порядку на підставах,
передбачених ст. 14 цього Закону.

До заяви, в якій повинні бути
викладені підстави госпіталізації
особи до психіатричного закладу в
примусовому порядку, передбачені ст. 14
цього Закону, додається висновок
комісії лікарів-психіатрів, який
містить обгрунтування про
необхідність такої госпіталізації.

До винесення судом рішення лікування
може проводитися за

рішенням лікаря-психіатра (комісії
лікарів-психіатрів).

Як встановлено судами, за направленням
фельдшера швидкої допомоги м.
Глиняни 8 травня 2014 року о 18 год. 40 хв.
ОСОБА_3 був госпіталізований до КЗ
«Львівська обласна клінічна
психіатрична лікарня». Цього ж дня у
приймальному відділенні він був
оглянутий лікарями-психіатрами, які за
результатами огляду дійшли висновку
про необхідність його госпіталізації у
психіатричний заклад для обстеження та
лікування у зв'язку із наявністю у
нього тяжкого психічного розладу.

9 травня 2014 року ОСОБА_3 було оглянуто
комісією лікарів-психіатрів
приймального відділення КЗ «Львівська
обласна клінічна психіатрична
лікарня», яка підтвердила
обґрунтованість рішення про
госпіталізацію згідно закону України
«Про психіатричну допомогу» і
прийшла до висновку, що лікування
ОСОБА_3 можливе лише в стаціонарних
умовах.

Рішенням комісії лікарів-психіатрів 3
відділення від 12 травня 2014 року визнано
доцільність госпіталізації ОСОБА_3 до
психіатричного закладу у примусовому
порядку.

12 травня 2014 року представник КЗ
«Львівська обласна клінічна
психіатрична лікарня» звернувся до
суду із заявою про госпіталізацію
ОСОБА_3 до психіатричного закладу у
примусовому порядку.

Прийнявши до розгляду заяву про
госпіталізацію ОСОБА_3 до
психіатричного закладу у примусовому
порядку, суд не звернув уваги на те, що
рішення про доцільність
госпіталізації ОСОБА_3 приймалося
протягом 5 днів із порушенням
встановленого ст. 16 Закону України «Про
психіатричну допомогу» строку для
вирішення цього питання, який
становить 24 години з моменту
госпіталізації.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 281 ЦПК України,
заява про госпіталізацію особи до
психіатричного закладу має
розглядатися судом протягом 24 годин з
дня її надходження до суду.

У порушення наведеної норми рішення по
суті розгляду поданої 12 травня 2014 року
заяви ухвалено судом лише 2 червня 2014
року.

Стаття 59 Конституції України кожному
гарантує можливість користуватися
правовою допомогою захисника для
представництва своїх прав та
законних інтересів.

За змістом ст. 64 Конституції України
конституційне право кожного на правову
допомогу у жодному випадку не може
бути обмежено.

Гарантування кожному права на правову
допомогу покладає на державу
відповідні обов'язки щодо
забезпечення особи правовою допомогою
належного рівня.

Право особи мати представника у
цивільній справі передбачається
ст. 38 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст.
10 ЦПК України суд повинен сприяти
здійсненню указаного права.

Разом з тим, наведені положення судом
не враховано.

ОСОБА_3 звертався до суду із заявою про
посвідчення судом довіреності на
представництво його інтересів у
процесі батьком ОСОБА_4 та
адвокатом ОСОБА_5, керуючись ч. 2 ст. 42
ЦПК України та посилаючись на те, що з
огляду на його перебування у
психіатричному закладі, який таку
довіреність посвідчувати
відмовляється, він позбавлений
можливості вільно реалізовувати
повноваження, передбачені ст. 27 ЦПК
України (щодо ознайомлення із
матеріалами справи, одержання копій
судових документів тощо).

Ухвали про вирішення цього питання
судом не постановлено
(ч. 2 ст. 208 ЦПК України).

У п. п. 8, 13 постанови Пленуму Верховного
суду України від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що ухвалене у
справі рішення має бути гранично
повним, ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК
України.

Резолютивна частина повинна мати
вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що
випливають зі встановлених
фактичних обставин, висновки по суті
розглянутих вимог і залежно від
характеру справи давати відповіді на
інші питання, зазначені у статтях 215 -
217 ЦПК України.

Зміст резолютивної частини ухваленого
судом першої інстанції рішення таким
вимогам не відповідає: суд зазначає про
задоволення заяви, однак не вказує, які
саме дії необхідно вчинити у порядку
виконання ухваленого рішення.

Допущені судом першої інстанції
порушення апеляційним судом не
усунено, що згідно ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування оскаржуваних
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 2 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 9 липня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

А.О. Леванчук

В.О. Савченко