Номер провадження: 22-ц/785/8865/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: судді
Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова
В.О., Драгомерецького М.М.

При секретарі:
Колмакова В.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 02 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу,-

в с т
а н о в и л а:

У грудні 2013р. ОСОБА_4 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики.

Посилалася на те, що 15.06.2011р. вона
позичила ОСОБА_2 та ОСОБА_3 200 000 доларів
США, про що є відповідна письмова
розписка відповідачів. Останні
зобов'язалися повернути кошти не
пізніше 17.10.2011р., однак свої
зобов'язання в обумовлений строк не
виконали. Оскільки відповідачі у
добровільному порядку відмовляються
повернути грошові кошти, позивачка
просила суд стягнути з відповідачів на
ії користь заборгованість за договором
позики у сумі 200 000 доларів США у
гривневому еквіваленті за курсом
Національного банку України на момент
подання до суду доповнення до позовної
заяви, тобто на 13.08.2014., а/с.80-83.

Також зазначала, що в грудні 2011р. вона
зверталася до суду з тотожнім позовом і
заочним рішення суду ії позов було
задоволено, проте це рішення у
подальшому було скасовано.

На початку 2013р. в неї, з власного
автомобіля було викрадено її грошові
кошти, документи та боргова розписка за
цим договором.

В листопаді 2013р. відповідачі по справі
звернулися до неї з проханням
врегулювати спір мірним шляхом, адже
вони є рідні сестри, а гр. ОСОБА_2 - є ії
племінником.

Вона погодилася вирішити спір мирним
шляхом і тому в листопаді 2013р. подала до
суду заяву з проханням залишити її
позов без розгляду і ухвалою суду від
19.11.2013р. позов залишено без розгляду.

Проте майже відразу після подання нею
вищевказаної заяви відповідачі
перестали з нею спілкуватися,
відключили свої телефони, відмовилися
від виконання своїх зобов'язань, що і
змусило її повторно звернутися до суду
з цим позовом.

Представник відповідачів позов не
визнав, стверджуючи, що борг
відповідачами погашено, що
підтверджується наявністю в них
оригінала розписки від 15.06.2011р., яка
була складена в одному екземплярі, а
крадіжка, про яку йдеться мова у
позовній заяві, належними доказами не
доведено.

Рішенням суду від 02.09.2014р. позов
задоволено, стягнуто солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 - 2 680
000 грн., що еквівалентно 200 000 дол. США та
судові витрати в сумі 3 441 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
просять рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позов є
обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає вимогам закону
та дійсним обставинам справи.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України
договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннем
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Як установлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
15.06.2011р. між сторонами було укладено
договір позики, що підтверджується
розпискою, за змістом якої ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 отримали у борг від ОСОБА_4
грошові кошти у розмірі 200 000 доларів
США та зобов'язався їх повернути не
пізніше 17.10.2011р.

Факт передачі грошових коштів за
договором позики посвідчено розпискою.

Колегія суддів вважає, що відповідачі
на виконання свого обов'язку
передбаченого ч.1 ст. 60 ЦПК України не
надали суду переконливих доказів того,
що вони повернули позивачці гроші,
оскільки в них знаходиться боргова
розписка.

Так, дослідивши матеріали цивільної
справи №522/7097/13 (номер справи за даними
апеляційного суду 22ц-785-6112/14)колегія
суддів встановила, що представник
відповідачів в заяві від 03.03.2013р. про
перегляд заочного рішення та у
подальшому жодного разу не зазначили
дату та обставини повернення боргу.
Вони лише зазначали, що оригінал
розписки за цим договором знаходиться
у ОСОБА_2

У судовому засідання апеляційного суду
представник відповідачів пояснив, що
гроші були повернуті у 2012р., а за яких
обставинах - ій не відомо.

Проте сам факт знаходження оригіналу
розписки за цим договором позики за
обставинами цієї справи не може
доводити, що відповідачі насправді
повернули борг позивачці.

У додатку до позовної заяви ОСОБА_4 від
12.12.2011р. зазначено, ще нею надано до суду
копію розписки від 15.10.2011р.

На розписці, що міститься на а/с №26
цивільної справи №522/7097/13 є підпис
судді, що розглядав справу.

У скасованому заочному рішенні суду
від 10.05.2012р. вказано, що оригінал
розписки знаходився у позивачки.

З повідомлення досудового
розслідування від 23.04.2013р. видно, що за
заявою ОСОБА_4 про вчинення
кримінального правопорушення, яка
надійшла до слідчого відділу
Шевченківського ВМ Приморського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області
19.04.2013р. про те що в період з 01.2013 по
19.04.2013р. невстановлена особа з
автомобілю Мерседес Е 320 д/н. НОМЕР_1
таємно викрала папку в якій
знаходилися грошові кошти у розмірі 1000
доларів США, розписка на 200 000 доларів
США, написана гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та
копії документів на підприємницьку
діяльність. Відомості про кримінальне
правопорушення внесено до Єдиного
реєстру досудових розслідувань 19.04.2013р.
за № 003559, а./с 77, справа №522/7097/13.

Колегія суддів з метою перевірки цих
пояснень позивачки намагалася
прослухати запис фіксування судового
розгляду справи, проте запису на дисках
не має.

Із заяв позивачки, що містяться у
справах убачається, що у неї на початку
2013р. було викрадено гроші та документи,
у тому числі і оригінал договору позики
на 200 000 доларів США.

З пояснень позивачки убачається, що у з
зв'язку з проханням відповідачів про
врегулювання спору мірним шляхом вона
у листопаді 2013р. звернулася до суду з
заявою про залишення її позову без
розгляду, однак після залишення судом
її заяви без розгляду відповідачі
перестали з нею спілкуватися.

Колегія суддів з метою перевірки цих
пояснень позивачки намагалася
прослухати запис фіксування судового
розгляду справи, проте запису на дисках
не має.

Сукупність наведених доказів
дозволяють апеляційному суду дійти
висновку, що оригінал розписки за цим
договором позики в період з 15.06.2011р. та
на початок 2013р. знаходився у позивачки,
а у подальшому оригінал цієї розписка в
неї було викрадено.

Ці твердження позивачки колегія суддів
вважає достовірними, оскільки після
залишення її позову без розгляду, вона
продовжувала звертатися до суду за
захистом своїх порушених прав.

Доводи апеляційної скарги
вищевикладених висновків не
спростовують, а тому колегія суддів не
приймає їх до уваги.

Рішення суду є правильним, воно
ухвалено у відповідності до положень
ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для
його скасування, як про це йдеться мова
у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції обставини
справи досліджено повно, а зібраним
доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 02 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф. Парапан

М.М.Драгомерецький

В.О.Панасенков