Номер провадження: 22-ц/785/9088/14
Головуючий у першій інстанції Гандзій
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Громік Р.Д.

Драгомерецького М.М.

при секретарі:
Добряк Н.І.,

за участю: відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПРОВІДНА" на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 03 вересня 2014 року
за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"ПРОВІДНА" до ОСОБА_3 про відшкодування
страхового відшкодування в порядку
регресу,

в с т а
н о в и л а:

19 червня 2014 року Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія
"ПРОВІДНА" (далі - ПрАТ СК "ПРОВІДНА")
звернулася до суду з вказаним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 20 січня 2011
року між ПрАТ СК "ПРОВІДНА" та
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АА/1416305, за яким була
застрахована його цивільно-правова
відповідальність при експлуатації
транспортного засобу VOLVO FH12, державний
номерний знак НОМЕР_1. 29 серпня 2011 року о
16.25 год. на вул. Набережної Леніна, 6 в м.
Дніпропетровську водій застрахованого
автомобіля ОСОБА_4 спричинив ДТП,
внаслідок якої автомобілю ДЕУ,
держаний номерний знак НОМЕР_5,
власником якого є ОСОБА_5, та автомобілю
Хонда, держаний номерний знак НОМЕР_2,
власником якого є ОСОБА_6, було завдано
механічні пошкодження, вартість яких
згідно звітів про проведення оцінки
вартості збитку №30081/04 № 131011/01 склала
відповідно 22757,43 грн. та 107455,28 грн. Водій
ОСОБА_7 від проходження медичного
огляду для встановлення факту
сп'яніння відмовився. Постановою
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 листопада 2011
року, водій ОСОБА_7 визнаний винним у
скоєнні адміністративних
правопорушень за ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП.
На виконання полісу №АА/1416305 від 20
січня 2011 року та страхових актів від 28
листопада 2011 року 02 грудня 2011 року
страхова компанія виплатила страхове
відшкодування на користь ОСОБА_5 18464,53
грн. та на користь ОСОБА_8 - 49500 грн.
Відповідно до ст. 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив ДТП, зокрема у разі, якщо
він керував транспортним засобом у
стані алкогольного сп'яніння.

Посилаючись на ці обставини, позивач,
ПрАТ СК "ПРОВІДНА" просила суд стягнути
з відповідача ОСОБА_3 на користь
страхової компанії 67964,53 грн. та судовий
збір в сумі 679,65 грн. (а.с. 1).

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечував в своїх поясненнях
зазначав, що він не укладав з страховою
компанією "ПРОВІДНА" страховий поліс №
АА/1416305 від 20 січня 2011 року, в ньому
немає його особистого підпису та
ідентифікаційного номеру. Його
цивільно-правова відповідальність, як
власника автомобіля VOLVO FH12, державний
номерний знак НОМЕР_1, та причепу "Krone SAP",
держаний номерний знак НОМЕР_3, була
застрахована у ВАТ "Українська
страхова компанія "Дженерал Гарант", на
момент ДТП автомобілем керував водій
ОСОБА_7 на підставі довіреності від 26
жовтня 2010 року, дію якої він припинив 07
грудня 2011 року

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову ПрАТ СК "ПРОВІДНА"
відмовлено (а.с. 70-73).

В апеляційній скарзі позивач, ПрАТ СК
"ПРОВІДНА", просить рішення суду першої
інстанції скасувати й ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі, мотивуючи тим, що судом
першої інстанції порушені норми
процесуального та матеріального права
(а.с. 75-76).

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивача, ПрАТ "СК
"ПРОВІДНА", пояснення на апеляцію
відповідача ОСОБА_3, який заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивача
підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
29 серпня 2011 року о 16.25 год. на вул.
Набережної Леніна, 6 в м.
Дніпропетровську водій застрахованого
автомобіля ОСОБА_4 спричинив ДТП,
внаслідок якої автомобілю ДЕУ,
держаний номерний знак НОМЕР_5,
власником якого є ОСОБА_5, та автомобілю
Хонда, держаний номерний знак НОМЕР_2,
власником якого є ОСОБА_6, було завдано
механічні пошкодження, вартість яких
згідно звітів про проведення оцінки
вартості збитку №30081/04 № 131011/01 склала
відповідно 22757,43 грн. та 107455,28 грн. Водій
ОСОБА_7 від проходження медичного
огляду для встановлення факту
сп'яніння відмовився. Постановою
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 листопада 2011
року, водій ОСОБА_7 визнаний винним у
скоєнні адміністративних
правопорушень за ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП
(а.с. 3, 4-10, 18-24).

На виконання полісу №АА/1416305 від 20
січня 2011 року та страхових актів від 28
листопада 2011 року 02 грудня 2011 року
страхова компанія виплатила страхове
відшкодування на користь ОСОБА_5 18464,53
грн. та на користь ОСОБА_8 - 49500 грн. (а.с.
11-15, 16-17, 25-27).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
страхова компанія пред'явила позов до
неналежного відповідача - власника
транспортного засобу, який не укладав з
страховою компанією "ПРОВІДНА"
страховий поліс № АА/1416305 від 20 січня 2011
року, оскільки в ньому немає його
особистого підпису та
ідентифікаційного номеру, тому він є
нікчемним. Цивільно-правова
відповідальність відповідача, як
власника автомобіля VOLVO FH12, державний
номерний знак НОМЕР_1, та причепу "Krone SAP",
держаний номерний знак НОМЕР_3, була
застрахована у ВАТ "Українська
страхова компанія "Дженерал Гарант", на
момент ДТП автомобілем керував водій
ОСОБА_7 на підставі довіреності. При
цьому суд першої інстанції послався на
положення ст. ст. 993, 1191 ЦК України та ст.
27 Закону України "Про страхування".

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України "Про страхування до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

У пункті 23 постанови Пленуму "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013
року, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справи роз'яснив, що
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
володільця транспортного засобу діє
протягом строку, на який його укладено.

У разі зміни власника забезпеченого
транспортного засобу (відчуження,
спадкування, правонаступництво)
договір страхування зберігає чинність
до закінчення строку його дії (стаття
20-1 Закону № 1961-IV).

Дострокове припинення договору
страхування можливе у разі настання
обставин, наведених у статті 997 ЦК та
статтях 18- 19 Закону № 1961-IV.

На вимоги, що випливають із договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
поширюється загальний строк позовної
давності, встановлений тривалістю у
три роки (стаття 257 ЦК), що обчислюється
із дня закінчення дії договору.

Строки, передбачені статтею 33 Закону №
1961-IV для звернення до страховика, а у
випадку, зазначеному в статті 41 цього
Закону, - до МТСБУ, із заявою про
дорожньо-транспортну пригоду, не є
строками здійснення потерпілим свого
права на отримання страхового
відшкодування. Тому у разі відмови
страховика від прийняття документів на
отримання страхового відшкодування з
посиланням на пропущення цих строків
потерпілий має право звернутися до
суду з метою вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено,
що належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
сторони у справі були зобов'язані
довести в судовому засіданні
обставини, на які позивач посилається
як на підставу своїх вимог, а
відповідач як на заперечення проти
позову.

Однак в порушення положень ст. ст. 10, 60,
179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої
інстанції не перевірив належним чином
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору, та не
надав правильної оцінки наявним справі
доказам.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку докази були досліджені судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права, тому апеляційний
суд має законні підстави для
встановлення обставин, що мають
значення для справи, та дослідження й
оцінки наявних у справі доказів, а
також доказів, які додані до
апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи позов, позивач, ПрАТ СК
"ПРОВІДНА", стверджувала, що 20 січня 2011
року між ПрАТ "СК ПРОВІДНА" та
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АА/1416305, за яким була
застрахована його цивільно-правова
відповідальність при експлуатації
транспортного засобу VOLVO FH12, державний
номерний знак НОМЕР_1 та надав суду
першої інстанції копію страхового
полісу засобів №АА/1416305 від 20 січня 2011
року (а.с. 2), копію довідки ВДАІ при УМВС
України в Дніпропетровської області
про факт ДТП, яка сталося 29 серпня 2011
року в Дніпропетровські, з якої
вбачається, що відповідальність
власника автомобіля ОСОБА_3
застрахована на підставі полісу
АА/1416305, який діє до 20 січня 2012 року (а.с.
55-56), копію квитанції №33801/з1 від 21 січня
2011 року, з якої вбачається, що
відповідач ОСОБА_3 сплатив позивачу
страхову премію в сумі 529,74 грн., та
відомості з офіціального сайту МТСБУ в
мережі Інтернет, де зазначено, що на
момент ДТП 29 серпня 2011 року був діючим
страховий політ № АА/1416305, а поліси, які
надав суду відповідача не діяли (а.с.
77-79).

Заперечуючи проти позову, відповідач
ОСОБА_3 стверджував, що він не укладав з
страховою компанією "ПРОВІДНА"
страховий поліс № АА/1416305 від 20 січня 2011
року, оскільки в ньому немає його
особистого підпису та
ідентифікаційного номеру. Його
цивільно-правова відповідальність, як
власника автомобіля VOLVO FH 12, державний
номерний знак НОМЕР_1, та причепу "Krone SAP",
держаний номерний знак НОМЕР_3, була
застрахована у ВАТ "Українська
страхова компанія "Дженерал Гарант" та
надав суду поліси №ВС/1214993 та №ВС/1214994
від 27 лютого 2010 року, укладені із ВАТ
"Українська страхова компанія
"Дженерал Гарант" (а.с. 43,44), а також
просив допитати в якості свідків
ОСОБА_7, водія який керував автомобілем
під час ДТП, та ОСОБА_9, у якого
знаходиться в користуванні автомобіль
VOLVO FH 12.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

З полісів №ВС/1214993 та №ВС/1214994,
укладених 27 лютого 2010 року між ВАТ
"Українська страхова компанія
"Дженерал Гарант" та відповідачем
ОСОБА_3 вбачається, що страховий поліс
діє до 26 лютого 2011 року (а.с. 43,44), а ДТП
сталося 29 серпня 2011 року. На
офіціальному сайті МТСБУ в мережі
Інтернет зазначено, що на момент ДТП 29
серпня 2011 року був діючим страховий
політ № АА/1416305, а поліси №ВС/1214993 та
№ВС/1214994, які надав суду відповідача не
діяли (а.с. 77-79).

Аналізуючи зазначені норми права,
з'ясовуючи вказані обставини та
оцінюючи належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами у
справі доказів кожний окремо й у їх
сукупності, колегія суддів приймає до
уваги докази, надані позивачем, та не
приймає докази, надані відповідачем, й
вважає, що в судовому засіданні з
достовірністю підтверджується, що 20
січня 2011 року між позивачем, ПрАТ "СК
ПРОВІДНА", та відповідачем ОСОБА_3 було
укладено поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АА/1416305, за яким
була застрахована його
цивільно-правова відповідальність при
експлуатації транспортного засобу VOLVO
FH12, державний номерний знак НОМЕР_1.
Страхування власника автомобіля було
проведено у відповідності до діючого
законодавства й законних підстав
вважати його нікчемним немає.

У п.п. 38.1.1. п. 38.1. статті 38 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" зазначено, що страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов: до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду: а) якщо він керував
транспортним засобом у стані
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції; б) якщо він
керував транспортним засобом без
права на керування транспортним
засобом відповідної категорії; в)
якщо він після дорожньо-транспортної
пригоди за його участю самовільно
залишив місце пригоди чи відмовився
від проходження відповідно до
встановленого порядку огляду щодо
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або щодо вживання
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції, або вжив
алкоголь, наркотики чи лікарські
препарати, виготовлені на їх основі
(крім тих, що входять до офіційно
затвердженого складу аптечки або
призначені медичним працівником);
г) якщо дорожньо-транспортна
пригода визначена в установленому
порядку безпосереднім наслідком
невідповідності технічного стану та
обладнання транспортного засобу
існуючим вимогам Правил дорожнього
руху; ґ) якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону; д) якщо
страховий випадок настав з
використанням забезпеченого
транспортного засобу в період, не
передбачений договором внутрішнього
страхування (при укладенні договору
страхування з умовою використання
транспортного засобу в період,
передбачений договором страхування);

У пункті 27 вказаної постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справи зазначено, що при вирішенні
спорів про право зворотної вимоги
страховика суди повинні розрізняти
поняття «регрес» та «суброгація».
Наприклад, у випадку суброгації
відбувається лише заміна осіб у вже
наявному зобов'язанні (заміна
активного суб'єкта) зі збереженням
самого зобов'язання. У такому разі
страхувальник передає свої права
страховикові на підставі договору і
сприяє реалізації останнім прийнятих
суброгаційних прав. У випадку регресу
одне зобов'язання замінює собою інше,
але переходу прав від одного кредитора
до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється
загальними нормами цивільного права
(зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею
38 Закону № 1961-IV, а для суброгації
відповідно до статті 993 ЦК і статті 27
Закону України «Про страхування»
встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної
давності починає обчислюватися з
моменту виникнення страхового випадку,
а при регресі - з того моменту, коли
страховик виплатив страхове
відшкодування. Розмір страхового
відшкодування визначається за
правилами, встановленими у договорі
страхування. Страховик не має права
вимагати від завдавача шкоди суму, яку
він виплатив страхувальнику у зв'язку з
порушенням умов договору страхування.

Проценти, неустойка виплачуються
страховиком через несвоєчасне
виконання ним власного зобов'язання
перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і
не можуть бути стягнуті у порядку
суброгації з особи, винної в завданні
шкоди. Також у порядку суброгації
страховик може стягнути із завдавача
шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив
страхувальнику.

Оскільки при суброгації відбувається
заміна особи в зобов'язанні, тому з
урахуванням положення статті 515 ЦК
суброгація застосовується лише до
майнового страхування.

Аналізуючи вказані роз'яснення Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справи, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції в порушення ст. 214 ЦПК
України не вирішив, які правовідносини
виникли між сторонами у справі та яка
правова норма не врахував вказані
роз'яснення й помилково послався на ст.
ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України
"Про страхування", які застосовуються
до майнового страхування при
суброгації. Спір же виник про право
зворотної вимоги страховика в порядку
регресу, який регулюється ст. 1191 ЦК та
ст. 38 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", яка передбачає
право страховика звернути регресну
вимогу як до власника забезпеченого
автомобіля, так і до водія, який
спричинив дорожньо-транспортну
пригоду.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, виконуючи
повноваження апеляційного суду,
колегія суддів дійшла висновку, що в
судовому засіданні доведено, що
відповідач ОСОБА_3 є власником
автомобіля VOLVO FH12, державний номерний
знак НОМЕР_1, забезпеченого полісом
№АА/1416305 від 20 січня 2011 року. Позивач,
ПрАТ "СК ПРОВІДНА", сплатила страхове
відшкодування потерпілим внаслідок
ДТП, яке сталося 29 серпня 20111 року в м.
Дніпропетровську, й має право на
стягнення з відповідача ОСОБА_3 67964,53
грн. в порядку регресу. Тому право
позивача порушено й у відповідності до
ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягає судовому
захисту.

Отже, вимоги ПрАТ СК ПРОВІДНА" є
законними, обґрунтованим й підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Позивач поніс та документально
підтвердив сплату судового збору при
подачі позову в сумі 579,65 грн. (а.с. 29) та
при подачі апеляційної скарги в сумі
339,83 грн. (а.с. 83), а всього 919,48 грн. (579,64
грн. + 339,83 грн.). У відповідності до ч.1 ст.
88 ЦПК України апеляційний суд
присуджує з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача судові витрати в сумі
919,48 грн.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме, 10, 60, 212, 213,
214 ЦПК України, та матеріального права,
а саме, ст. ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27
Закону України "Про страхування" та ст.
38 Закону України раїни "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", у відповідності
до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції й ухвалення нового про
задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч.1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПРОВІДНА" задовольнити,
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 03 вересня 2014
року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"ПРОВІДНА" до ОСОБА_3 про відшкодування
страхового відшкодування в порядку
регресу задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця смт. Овідіополь
Овідіопольського району Одеської
області, ідентифікаційний номер картки
платника податків НОМЕР_4,
зареєстроване місце проживання: 67832,
АДРЕСА_1, на користь Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПРОВІДНА", зареєстроване
місце знаходження: 01032, м. Київ, бульвар
Шевченко, 37/122, страхове відшкодування в
порядку регресу в розмірі 67964,53 грн. та
судові втрати в сумі 919,48 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький