УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Червинської М.Є.,
Лесько А.О.,
Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
сум індексації заробітної плати,
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 7
жовтня 2014 року та рішення апеляційного
суду Донецької області від 19 листопада
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК
ім. Ілліча) про стягнення суми
індексації заробітної плати з
компенсацією, зазначивши, що він з 24
лютого 1998 року по 26 січня 2012 року
перебував у трудових відносинах з
відповідачем. Під час його роботи на
підприємстві, при виплаті заробітної
плати не проводилася індексація
передбачена діючим законодавством,
унаслідок чого порушені його права на
оплату праці, які мають бути відновлені
шляхом зобов'язання підприємства
провести та виплатити йому індексацію
заробітної плати. Просив зобов'язати
відповідача провести розрахунок та
стягнути на його користь індексацію
заробітної плати за період з 1 березня
2003 року по липень 2006 року з
компенсацією, яка нараховується при
втраті частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати. Також
позивач просив стягнути з відповідача
на його користь середній заробіток за
час затримки розрахунку при
звільненні.

Рішенням Іллічівського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 7
жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ
«ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_4
заборговану індексацію заробітної
плати з компенсацією за період з
березня 2003 року по липень 2006 року
включно в сумі 1 070 грн. 60 коп., а також
середній заробіток за час затримки
виплати індексації заробітної плати з
компенсацією в розмірі 2 350 грн. з
утриманням ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цих
сум передбачених законом податків та
обов'язкових платежів при їх виплаті. У
задоволенні решти позову відмовлено.
Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 19 листопада 2014 року рішення
суду першої інстанції змінено в
частині розміру середнього заробітку.
Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на
користь ОСОБА_4 середній заробіток за
час затримки розрахунку в сумі 3 тис.
грн. У решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення в частині
його позову про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та в цій частині
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті.

За змістом п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
24 грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» у разі часткового
задоволення позовних вимог працівника
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
суд визначає розмір такого
відшкодування з урахуванням розміру
спірної суми, на яку працівник мав
право, частки, яку вона становила у
заявлених вимогах, істотності цієї
частки порівняно із середнім
заробітком та інших конкретних
обставин справи.

Тобто застосування принципу
співмірності при визначенні розміру
відшкодування працівникові середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні є правом суду.

Стягуючи середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні на
користь позивача у сумі 3 тис. грн,
апеляційний суд при визначенні розміру
відшкодування за час затримки
розрахунку при звільненні врахував
розмір спірної суми по компенсації
втрати частини заробітної плати та
індексації заробітної плати та частку,
яку вона становила у заявлених вимогах,
істотність цієї частки порівняно із
середнім заробітком у тому числі й щодо
періоду за який вона підлягає сплаті,
та обґрунтовано застосував принцип
співмірності.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України №
6-54цс11 від 12 січня 2012 року, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення суду, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Судові рішення в частині позову ОСОБА_4
до ПАТ «ММК ім. Ілліча» про стягнення
сум індексації заробітної плати,
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплатидо суду касаційної інстанції не
оскаржене та предметом перегляду не є
(ст. 335 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 19 листопада 2014 року в
частині позову ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
М.Є. Червинська

А.О. Лесько

В.А. Черненко