У Х В А Л А

22 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Мазур Л.М., Остапчука Д.О., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Головне
управління державної міграційної
служби України, служба у справах дітей
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області, про
поновлення порушеного права та
усунення перешкод у його здійсненні,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що
йому на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу від 09
листопада 2010 року належить житловий
будинок літ. «А-2» по АДРЕСА_1. У кімнатах
№ 23 та № 24 вказаного будинку
проживають ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та користуються спірними
кімнатами без належних правових
підстав. Крім того, без його згоди як
власника будинку відповідачі уклали
договір з Акціонерною компанією
«Харківобленерго» (далі -АК
«Харківобленерго») на постачання до
вказаних кімнат електричної енергії.

Просив: визнати, що він, як єдиний
власник будинку по АДРЕСА_1
має виключне право володіти,
користуватися та розпоряджатися
кімнатами № 23 та № 24 на свій розсуд;
визнати, що відповідачі не мають права
володіти, користуватися та
розпоряджатися спірними кімнатами;
поновити його порушене право власності
шляхом витребування спірних кімнат із
чужого незаконного володіння
відповідачів; усунути перешкоди у
здійсненні його права власності шляхом
виселення відповідачів з кімнат;
визнати недійсним договір про надання
послуг з електропостачання, укладеного
відповідачами з АК
«Харківобленерго».

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від
28 серпня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 01 жовтня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 жовтня 2014 року
у відкриті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Дергачівського районного суду
Харківської області від 28 серпня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 01 жовтня 2014
року відмовлено на підставі п. 5 ч. 2 ст.
328 ЦПК України.

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

від 27 жовтня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ст. ст. 127−?129 Житлового кодексу
України (далі - ЖК України), ч. 2 ст.
2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст. ст. 319, 321, 391
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України).

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:-

ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 березня 2014
року, постановлену за результатами
розгляду справи за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_11, ОСОБА_12, АК
«Харківобленерго» про поновлення
порушеного права власності та усунення
перешкод у його здійсненні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції та ухвалою суду апеляційної
інстанції, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в ухвалі від 27
жовтня 2014 року, яку просить переглянути
заявник, керувався тим, що після
придбання у Товариства з
обмеженою відповідальністю «Галлан
ЛТД» гуртожитку по АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу до ОСОБА_6
відповідно до ст. 814 ЦК України перейшли
права та обов'язки наймодавця щодо
наймачів приміщень у цьому будинку -
відповідачів, які вселились та
проживають в цьому гуртожитку з 1989 року
правомірно, зареєстровані у спірних
приміщеннях, тому відсутність договору
найму між відповідачами і позивачем, як
новим власником не є підставою для
виселення відповідачів.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції про задоволення позову, суд
касаційної інстанції в ухвалі від 19
березня 2014 року керувався тим, що
попередні власники житла не приймали
рішень про надання ОСОБА_11 житлової
площі, не видавали спеціальний ордер та
не укладали будь-які договори, у тому
числі й про користування житловими
приміщеннями, ОСОБА_11 не
зареєстрований за адресою гуртожитку,
тому у ОСОБА_11 відсутнє право на
проживання у спірних житлових
приміщеннях, що є підставою для
виселення без надання іншого житлового
приміщення.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ не є
подібними, доводи заявника стосуються
переоцінки доказів.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_6
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 жовтня 2014 року
відмовити.

Керуючись статтями 354, 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті
особи: Головне управління державної
міграційної служби України, служба у
справах дітей Дергачівської районної
державної адміністрації Харківської
області, про поновлення порушеного
права та усунення перешкод у його
здійсненні, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 жовтня 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: Л.М. Мазур В.А.
Нагорняк Д.О. Остапчук Г.В. Юровська