У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна
В.М., Ступак О.В.,

Парінової І.К., Штелик
С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Металургійного комбінату «Азовсталь»
про стягнення заборгованої індексації
по заробітній платі, компенсації
витрат частини заробітної плати,
стягнення середнього заробітку за час
затримки виплати заробітної плати,
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_1 на рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 11 червня 2014 року
та рішення апеляційного суду Донецької
області від 05 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства
«Металургійного комбінату «Азовсталь»
(далі - ПАТ «МК «Азовсталь») про
стягнення заборгованої індексації по
заробітній платі, компенсації витрат
частини заробітної плати, стягнення
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати,
відшкодування моральної шкоди,
обґрунтовуючи вимоги тим, що з 24 серпня
1981 року по 25 травня 2010 року він
перебував у трудових відносинах з
відповідачем. За час його роботи при
виплаті заробітної плати за період з 01
березня 2003 року відповідачем не
проводилася індексація, передбачена
чинним законодавством, внаслідок чого
порушені його права на оплату праці.

Враховуючи вказане, позивач просив
зобов'язати відповідача виплатити йому
індексацію з компенсацією заробітної
плати за період з 01 березня 2003
року по 31 травня 2010 року у розмірі 238,92
грн, а також виплатити йому середній
заробіток за час затримки виплати
індексації заробітної плати з
01 червня 2010 року по 19 лютого 2014 року у
розмірі 295 835,82 грн., моральну шкоду у
розмірі 1000 грн. та витрати на правову
допомогу у розмірі 1000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 11
червня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ
«Металургійного комбінату «Азовсталь»
на користь ОСОБА_1 заборгованість з
індексації заробітної плати та
компенсації за затримку виплати за
період з 01 березня 2003 року по 31 травня
2010 року в розмірі 238,92 грн. з утриманням
з вказаної суми при виплаті
передбачених законом податків та
обов'язкових платежів і зборів.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 05 серпня 2014 року, рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позову про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виплати заробітної плати,
відшкодування моральної шкоди
скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ
«Металургійного комбінату «Азовсталь»
на користь ОСОБА_1 середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні - 1246 грн. 26 коп.,
відшкодування моральної шкоди - 100 грн.,
витрат на правову допомогу у розмірі 200
грн. Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат. В іншій частині рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1
звернулася до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із касаційною
скаргою на рішення Жовтневого
районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 11
червня 2014 року та рішення апеляційного
суду Донецької області від 05 серпня 2014
року.

17 грудня 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_1 про залишення
касаційної скарги без руху з підстав,
передбачених ст. 334 ЦПК України.

Відповідно до ст. 334 ЦПК України
незалежно від того, за касаційною
скаргою кого з осіб, які беруть участь у
справі, було відкрито касаційне
провадження, у суді касаційної
інстанції позивач має право
відмовитися від позову, а сторони мають
право укласти між собою мирову угоду з
додержанням правил цього Кодексу, що
регулюють порядок і наслідки вчинення
цих процесуальних дій.

Норми ст. 334 ЦПК України не передбачають
можливості залишити касаційну скаргу
без руху.

За таких обставин указане клопотання
ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1
задоволенню не підлягає.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_1 просить змінити
рішення апеляційного суду та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до статті 95 КЗпП України
заробітна плата підлягає індексації у
встановленому законодавством порядку.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону
України «Про оплату праці» заробітною
платою є винагорода у грошовому виразі,
яку за трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про оплату праці» в період між
переглядом розміру мінімальної
заробітної плати індивідуальна
заробітна плата підлягає індексації
згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення».

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення» індексація грошових
доходів населення - це встановлений
законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів й
послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів
населення є оплата праці (грошове
забезпечення) як грошовий дохід
громадян, одержаний ними в гривнях на
території України і який не має
разового характеру (норма статті 2
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення»).

Положеннями статті 34 Закону України
«Про оплату праці» передбачено, що
компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати
провадиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати» підприємства,
установи і організації всіх форм
власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» компенсація громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом. Під доходами у
цьому Законі слід розуміти грошові
доходи громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру, серед яких, крім
іншого, заробітна плата (грошове
забезпечення).

До структури заробітної плати,
визначеної у статті 2 Закону України
«Про оплату праці», входять: основна
заробітна плата, додаткова заробітна
плата та інші заохочувальні та
компенсаційні виплати.

Додаткова заробітна плата - винагорода
за працю понад установлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість і за
особливі умови праці, яка включає
доплати, надбавки, гарантійні і
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством (частина 2 статті
2 Закону України «Про оплату праці»).

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з підпунктом 2.2.7
«Інструкції зі статистики заробітної
плати», затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 13 січня 2004 року № 5.

В аспекті надання офіційного
тлумачення положенням частини 2 статті
233 КЗпП України Конституційний Суд
України у рішенні від 15 жовтня
2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що працівник
у разі порушення законодавства про
оплату праці має право звернутися до
суду з позовом про стягнення сум
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати як складових належної
працівнику заробітної плати без
обмеження будь-яким строком незалежно
від того, чи були такі суми нараховані
роботодавцем.

Установлено, що з 24 серпня 1981 року по 25
травня 2010 року ОСОБА_1 перебував у
трудових відносинах із ПАТ
«Маріупольський комбінат «Азовсталь».

Відповідно до розрахунку, наданого
відповідачем на момент звільнення
позивача з ним не було проведено
повного розрахунку, а саме залишилася
не виплаченою сума індексації та
компенсації заробітної плати в розмірі
238 грн 92 коп., нарахованих за період з 01
березня 2003 року по 31 травня 2010 року.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Установивши під час розгляду справи
про стягнення середнього заробітку у
зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, ‒? наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а в разі
непроведення його до розгляду справи
‒? по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у
зв'язку з виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню в
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу.

У разі часткового задоволення позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила в заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Крім того, згідно зі статтею 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

За наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, яке призвело
до його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обов'язок по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що оскільки ОСОБА_1 при звільненні
не була виплачена сума індексації
заробітної плати та сума компенсації
при втраті частини заробітної плати за
період з 01 березня 2003 року по 31 травня
2010 року, то він має право на
відшкодування моральної шкоди та
стягнення з відповідача середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні. При цьому, суд
апеляційної інстанції врахував, що при
визначенні розміру середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, необхідно враховувати,
яку частку вона становить по
відношенню до нарахованої позивачу
заробітної плати за період, що підлягав
індексації.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої інстанції або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно,
зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права при їх ухваленні,
які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України
як підстави для скасування судового
рішення, та в основному зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновком судів по їх оцінці, тому
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2,
яка діє в інтересах ОСОБА_1 про
залишення касаційної скарги без руху.

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 11
червня 2014 року в нескасованій частині
та рішення апеляційного суду Донецької
області від 05 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді: В.М.
Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик