10.12.2014 Справа № 756/6346/14-ц
Номер справи 756/6346/14-ц
Номер провадження 2/756/3094/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді
Яценко Н.О.

при секретарі
Головатюк І. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: служба у справах
дітей Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
такими, що втратили право користування
квартирою та зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа : служба у
справах дітей Оболонської районної у м.
Києві державної адміністрації про
вселення та усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач через свого представника
звернулася до суду з вищевказаним
позовом до відповідача, яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_3 В обґрунтування вказує,
що позивач є власницею квартири
АДРЕСА_1.

Після отримання даної квартири в
дарунок, позивачу стало відомо, що в ній
є зареєстрованими сторонні особи:
ОСОБА_2 та її малолітня дитина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зі слів попереднього власника
квартири ОСОБА_4 вказані особи не є
членами його сім'ї та в родинних
стосунках з ним не перебувають. Він
також повідомив позивачку про те, що
ОСОБА_2 була зареєстрована ним на
прохання родичів його померлої дружини
формально. Водночас відповідач
зареєструвала свого неповнолітнього
сина в 2012 році без його згоди. Також він
запевнив в тому, що відповідачка та її
син в квартирі ніколи не проживали та
не проживають, оскільки мають інше
місце проживання в АДРЕСА_3, де
проживають з листопада 2010 року. Також
зазначають, що буд-які речі
відповідачки та її дитини в квартирі
відсутні. Всі рахунки по сплаті
житлово-комунальних послуг, а також за
електроенергію сплачувала та сплачує
позивачка або її чоловік ОСОБА_5
особисто.

Будь-яких усних чи письмових
домовленостей між відповідачкою та
позивачкою стосовно проживання її та
її дитини у вказаній квартирі - не
існує. Крім того, відповідачка та її
дитина не є членом сім'ї позивачки чи її
родичем.

Позивачка придбала вказану
квартиру для особистого проживання та
проживання членів своєї сім'ї. Той факт,
що в квартирі досі зареєстровані
зовсім сторонні особи заважає

їй повноцінно користуватися своєю
власністю, адже вона з сім'єю не має до
них жодного відношення та не
зобов'язана узгоджувати з ними в
майбутньому угоди щодо користування та
розпорядження квартирою. Окрім того, не
виключено, що через певний час
відповідачка з сином повернеться в
квартиру та може вимагати надати їм
місце для проживання.

Посилаючись на те, що
відповідачка та її неповнолітня дитина
в квартирі не проживали та не
проживають понад встановлений
законодавством строк, а постійно
проживають в іншому населеному пункті,
а також з огляду на те, що вона не несе
витрат на утримання квартири та
жодного разу не сплачувала за
житлово-комунальні послуги, керуючись
ч.2 ст.107 ЖК України, ст.41 Конституції
України, ст.ст. 16, 391, 321, 386, 391 ЦК України
просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 в свою чергу звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
вселення, усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,
який судом було об'єднано з первісним
позовом.

В обґрунтування позову вказує, що
вона є онукою померлого ОСОБА_4, який
був власником квартири за адресою :
АДРЕСА_1.

Ще при житті діда та бабусі
проживала разом з ними у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, де разом з дитиною
прописана і на сьогоднішній день.

У 2010 році тимчасово переїхала до
квартири , що знаходиться у АДРЕСА_3 для
легшого оформлення документів на
вказану квартиру, а після оформлення
документів повинна була повернутися до
спірної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла її
бабуся, дружина ОСОБА_4, він почав
зловживати спиртними напоями, вів себе
неадекватно, сварився кричав та
погрожував, а після цього вибачався.
Дивлячись на такі обставини не змогла
повернутися до спірної квартири, та
проживати разом з ним, хоча
неодноразово намагалася переїхати, але
після наступної сварки виїжджала до
квартири в Броварах, щоб не травмувати
дитину.

В лютому 2014 р. зверталася за
допомогою до Оболонського РУ ГУ МВС
України в м.Києві з заявою, що її
виганяють з квартири не дають
можливості вселитися та не дають
користуватися власними речами.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер її дідусь
ОСОБА_4

Після похорон, намагалася
вселитися до спірної квартири, як місце
прописки, але в дверях були змінені
замки та до квартири потрапити не
змогла.

06 травня 2014 року отримала лист
від відповідача ОСОБА_1 в якому вона
просить її виселитись та виписатись із
спірної квартири. Одразу звернулася до
прокуратури Оболонського району м.
Києва та до служби у справах дітей
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації.

Вказує, що вона не виїздила на
постійне нове місце проживання, їй
навмисно не давали можливості
вселитися до свого місця законного
проживання, чинивши моральний тиск так
і інші дії.

Посилаючись на ст.71, 125 ЖК України
просила суд вселити її разом з
неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 у
квартиру за адресою : АДРЕСА_1 та
зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у
користуванні квартирою за вказаною
адресою.

В судових засіданнях позивач та
її представник первісний позов
підтримали, з обставин викладених в
ньому та просили задовольнити. Проти
зустрічного позову заперечували та
просили відмовити, з посиланням на те,
що відповідач не є членом сім*ї
позивача, також вона не є одинокою
особою , а перебуває в зареєстрованому
шлюбі і дитина може бути зареєстрована
також за місцем реєстрації батька.
Окрім того, посилалися на те, що мати
відповідачки проживає в м. Харкові,
відповідачка в неї одна донька, а тому
вона не позбавлена проживати у своєї
мами чи-то у бабусі яка має будинок під
Києвом.

Відповідач та її представник
проти первісного позову заперечували
та просили відмовити в задоволенні
позову, з посиланням на відсутність
іншого житла у відповідачки та
неповнолітньої дитини. Зустрічний
позов підтримали та просили
задовольнити.

Представник третьої особи в
судове засідання не з'явився, подав
заяву про розгляд справи без його
участі, суд вважає за можливе провести
розгляд без участі третьої особи.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
дослідивши письмові докази по справі,
суд встановив наступне.

01 листопада 2012 року між ОСОБА_4, як
дарувальником, та ОСОБА_1, як
обдарованою було укладено договір
дарування квартири АДРЕСА_1, який був
посвідчений державним нотаріусом
Двадцять першої київської державної
нотаріальної контори Зубченко Л.С.

ОСОБА_4 за життя уклав
вищевказаний договір , та розпорядився
своїм майном, як його єдиний власник ,
на власний розсуд.

Вищевказаний договір дарування
був предметом розгляду в суді, проте
рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 14.10.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє в
інтересах малолітнього ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання договору дарування
недійсним відмовлено. На даний час
ОСОБА_1 є власником спірної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_4 помер.

Як убачається з довідки форми № 3
в спірній квартирі зареєстровані
ОСОБА_2 з 11.09.2007 року та малолітній
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 02.10. 2012 року.

Як убачається з відповіді КЗБМР
«БМЦПМСД» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає разом з матір'ю за адресою
АДРЕСА_3, прибув на дільницю 08.11.2010 року
та знаходиться під наглядом дільничого
педіатра по даний час.

Відповідно до довідки Управління
освіти і науки Броварської міської
ради з дошкільного навчального
закладу «Джерельце» ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зарахований в дошкільний
навчальний заклад «Джерельце» 31.08.2012
року і відвідує його до теперішнього
часу.

Окрім того, з наданих позивачем довідок
убачається, що малолітній ОСОБА_3
дошкільний навчальний заклад на
території Оболонського району не
відвідує та в поліклініці на території
даного району не обслуговується.

Стаття 107 ч.2 ЖК України визначає, що у
разі вибуття наймача та членів його
сім*ї на постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

В ході розгляду справи встановлено , що
ОСОБА_2 та її малолітній син в спірній
квартирі не проживають, не несуть
витрати по її утриманню, а проживають в
АДРЕСА_3.

Також судом встановлено , що
відповідач ОСОБА_2 та її малолітній син
ОСОБА_3 не належить до члена сім'ї
власника ОСОБА_1 , оскільки права члена
сім'ї колишнього власника ОСОБА_4 є
похідними від прав власника, оскільки
ОСОБА_2 разом з дитиною зареєстрована в
спірну квартиру попереднім власником
тому з припиненням для власника права
власності на жиле приміщення члени
його сім*ї та інші особи, зареєстровані
за його згодою, втрачають право
користування цим жилим приміщенням.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася в
1997 році відповідно до Закону України
від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 Конвенції» закріплено принцип
непорушності права приватної
власності , який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном ,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення, будь-яких порушень
його прав, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК
України,

Об'єктом права власності особи
може бути , зокрема, житло - житловий
будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України , які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав ,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з
урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі) , що йому належить ,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Беручи до уваги те , що право
власника на розпорядження належним
йому майном закріплене законом, суд
приходить до висновку, що первісний
позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню , як
законний та обгрунтований. При цьому
відсутні правові підстави для
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2
, в задоволенні якого слід відмовити .

На підставі викладеного та
керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383 , 386, 391 ЦК України,
, ст. ст. 10, 11, 15, 60, 61, 169, 208, 209, 212 - 215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: служба у справах дітей
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
такими, що втратили право користування
квартирою задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа : служба у
справах дітей Оболонської районної у м.
Києві державної адміністрації про
вселення та усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Оболонський районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів. Особи, які

брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя :