Провадження №6/761/2026/2014
У Х В А Л А

20 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Бульбі І.А.,

розглянувши у відкритому засіданні в
залі суду в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за поданням державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у місті
Києві Білозуб М.І., заінтересовані
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про тимчасове
обмеження виїзду за кордон,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві Білозуб М.І.
звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2

В обґрунтування вимог
посилається на те, що на виконанні у
відділі державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві перебуває
виконавчий лист №2-4157/11 від 13 листопада
2012 року, виданий Шевченківським
районним судом міста Києва, про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліментів на утримання ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини з усіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
13 грудня 2011 року, і до досягнення ОСОБА_4
повноліття, але не менше, ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

14 листопада 2012 року державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
запропоновано боржнику добровільно
виконати рішення суду.

У результаті проведених
державним виконавцем заходів
встановлено, що за місцем проживання
боржника майно та кошти, на які можливо
звернути стягнення, відсутні.
Відомості про зареєстроване за
боржником на праві власності нерухоме
майно відсутні. Відповідно до довідок з
ДАІ транспортні засоби за боржником не
зареєстровані. Згідно інформації
Головного управління земельних
ресурсів КМДА за боржником земельні
ділянки в межах Києва не зареєстровані.
Відповідно до даних Київського
міського центру зайнятості боржник за
допомогою у працевлаштуванні не
звертався.

Виклики державного виконавця
боржник ігнорує. Станом на 1 листопада
2014 року боржником не надано інформації
про себе та пояснення про причини
несплати аліментів.

Згідно довідки-рахунку
заборгованості по сплаті аліментів за
період з 31 вересня 2012 року по 5
листопада 2014 року становить 54452,98 грн.

У зв'язку з тим, що рішення суду
боржником добровільно не виконується
та вчиняються перешкоди щодо вчинення
виконавчих дій, рішення суду
залишається не виконаним.

У відповідності до ч.2 ст. 377-1 ЦПК
України суд розглядає подання без
виклику сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

13 листопада 2012 року Шевченківським
районним судом міста Києва було видано
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі ? частини з усіх видів
заробітку щомісячно, починаючи з 13
грудня 2011 року, і до досягнення ОСОБА_4
повноліття, але не менше, ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

У відповідності до ст. 17 ЗУ «Про
виконавче провадження» державним
виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у
місті Києві 5 листопада 2014 року на
підставі вказаного виконавчого листа
державним виконавцем ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Білозубом М.І. було
відкрито виконавче провадження.

Проте вказане рішення суду боржником
не виконано.

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

У відповідності до ст.33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Згідно з п.2 ч.1 ст.6 вказаного Закону
громадянин України може бути тимчасово
обмежений у праві виїзду за кордон,
якщо відносно нього діють
неврегульовані аліментні, договірні чи
інші невиконанні зобов'язання до
виконання зобов'язань або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках.

За змістом цього пункту передбачається
можливість обмеження у виїзді для
громадян суб'єктів цивільних відносин,
які мають неврегульовані відносини до
судового розгляду.

Відповідно до ст.8 даного Закону у разі
відмови громадянину у виїзді за кордон
він може оскаржити цю дію у судовому
порядку.

Проте стаття 19 ЗУ «Про державну
прикордонну службу України» вказує, що
обмеження права громадян на виїзд з
України належить до виключної
компетенції Адміністрації Державної
прикордонної служби України, а пункт 8
зазначеної статті покладає на державну
прикордонну службу України обов'язок
запобігання і недопущення в'їзду в
Україну або виїзду з України осіб, яким
згідно з законодавство не дозволено
в'їзд в Україну або яких тимчасово
обмежено в праві виїзду з України

За викладених обставин суд не вбачає
правових підстав для задоволення
подання державного виконавця щодо
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 208, 212, 213, 214, 377-1 ЦПК
України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві Білозуб М.І.,
заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3
про тимчасове обмеження виїзду за
кордон.

Ухвала підлягає оскарженню до
апеляційного суду м. Києва протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: