АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9597/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л.Г. Доповідач - Лаченкова
О.В. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П.,
Городничої В.С.

при секретарі - Мізері А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод прокатних
валків» на рішення Амур -
Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 жовтня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод прокатних
валків» про поновлення на
роботі,стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральну
шкоду, -

ВСТАНОВИЛА:

До Амур - Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська
надійшла позовна заява ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод прокатних
валків» про поновлення на
роботі,стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральну
шкоду.

Рішенням Амур -
Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 жовтня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано незаконним та
скасовано наказ № 104 (розпорядження)
про припинення трудового договору
(контракту) від 02.06.2014року, про
звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі
п.1ст.40 КЗпП України.

ОСОБА_3 поновлено на роботі
формовщиком ручної формовки
вальцеливарного цеху Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод прокатних
валків».

Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод прокатних
валків» на користь ОСОБА_3 заробітну
плату за час вимушеного прогулу в
розмірі 10482 гривень 11 копійок та 2000,00
гривень моральної шкоди, а всього 12482
(дванадцять тисяч чотириста вісімдесят
дві) гривні 11 копійок.

Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод прокатних
валків» 487 гривень 20 копійок судового
збору на користь держави.

Відповідно до ст.367 ЦПК України
допустили негайне виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі, а
також стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу в межах суми
платежу за один місяць у розмірі 4 903
гривень 87 копійок.

В апеляційній скарзі Публічне
акціонерне товариство
«Дніпропетровський завод прокатних
валків» просить скасувати рішення
Амур - Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня
2014 року та ухвалити нове, яким повністю
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів не
знаходить передбачених законом
підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставі своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
25.03.2014 року позивач отримав
повідомлення про наступне вивільнення
та наказом №104 від 02.06.2014 року його було
звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40
КЗпП України, у зв'язку зі скороченням
штату працівників.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

За положеннями ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 25, 7 ст. 40 і
пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може
бути проведено лише за попередньою
згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. Рішення
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обґрунтованим.

Отже, за положеннями зазначеної
норми матеріального права у випадках,
якщо рішення профспілкового органу є
мотивованим, власник або уповноважений
орган не має право оспорювати мотиви
відмови у наданні згоди на звільнення
працівника. Відповідно до п. 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16.11.1992 року № 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів"
позбавлений такої можливості і суд.

Профспілковий комітет Первинної
організації ПМГУ ПАТ
«Дніпропетровський завод прокатних
валків» не надав згоди на звільнення
позивача, про що свідчить виписка з
протоколу засідання профкому №82 від
13.05.2014 року. Свою відмову профком
мотивував тим, що у позивача на
утриманні тяжкохворі батьки (батько
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер) та під звільнення
попав також його рідний брат.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_3 про поновлення його на
роботі, районний суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що звільнення
ОСОБА_3, який є членом Первинної
організації ПМГУ ПАТ «ДЗПВ» є
незаконним і суперечить вимогам ст. 43
КЗпП України.

Доводи представника відповідача
на несвоєчасність направлення
профспілковим комітетом виписки з
протоколу №82 від 13.05.2014 року, яка
надійшла до відповідача лише 19.05.2014
року за вх.№7/01-16, у зв'язку з чим було
порушено вимоги ч.5 ст.43 КЗпП України,
суд вважає формальною підставою для
того, щоб не приймати до уваги
заперечення профкому та висновки про
ненадання згоди на звільнення
позивача.

Відтак,на час видання наказу №104
від 02.06.2014 року про звільнення позивача
з роботи, відповідач мав вищевказану
виписку та повинен був взяти її до
уваги,а посилання представника
відповідача на відсутність у виписці
з протоколу достатнього мотивування
про підстави ненадання згоди на
звільнення позивача, також, на думку
суду, є надуманими, оскільки причини, з
яких профспілковий комітет не надав
згоди на звільнення позивача в
протоколі зазначені.

Окрім цього, ПАТ «ДЗПВ»,
всупереч вимогам ст. 49-4 КЗпП України,
ст. 51 Закону України «Про зайнятість
населення», ст. 22 Закону України «Про
професійні спілки, їх права і гарантії
діяльності» не повідомив
Профспілковий комітет у встановлений
законом строк - не пізніше аніж за три
місяці, про прийняте рішення про
проведення скорочення чисельності
працівників.

Судом встановлено, що позивач з 07.07.2014
року як безробітний перебував на
обліку у Лівобережному районному
центрі зайнятості м.Дніпропетровська,
де йому було видано направлення на
працевлаштування до ПАТ «ДЗПВ» на
посаду формовщика ручної формовки
вальцеливарного цеху Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод прокатних
валків» і ці обставини, на думку
колегії суддів, також свідчать про
безпідставність скорочення штату по
вищевказаному підприємству та у
зв'язку з цим, про безпідставність
звільнення позивача з роботи.

З огляду на викладене , суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку,що права позивача підлягають
поновленню шляхом визнання незаконним
та скасування наказу про звільнення з
роботи від 02.06.2014 року № 104 на підставі
ч.1п.1 ст.40 КЗПП України та стягнення на
користь позивача середнього заробітку
за час вимушеного прогулу

За ч. 4 ст. 235 КЗпП України, у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

За таких обставин, позовні вимоги в
частині стягнення середнього
заробітку є обґрунтованими.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету
Міністрів України № 100 від 08.02.1999р. «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати»
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Отже суд першої інстанції правомірно
стягнув на користь позивача з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 10 482 грн.11
коп. за виключенням 4345грн.80 коп.- суми
отриманої за час перебування на обліку
в центрі зайнятості та вихідної
допомоги в сумі 5253,95 грн.(233,51*86
роб.дн.=20081,86-4345.80 грн.-5253.95 грн.)

Що стосується відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції вірно
стягнув з відповідача на користь
позивача 2000 грн., і на думку колегії
суддів, такий розмір відповідає
характеру, обсягу та тривалості
моральних страждань позивачки,
завданих порушенням її трудових прав .

Таким чином, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт, були предметом дослідження
судом першої інстанції, при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду і підстав
для скасування рішення суду не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 314, 315ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод прокатних
валків» - відхилити.

Рішення Амур -
Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна
з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
О.В.Лаченкова

Судді

О.П.Варенко

В.С.Городнича