Справа № 573/2242/14-ц
Номер провадження 2/573/559/14
іменем України
Білопільський районний суд Сумської
головуючої судді:
при секретарі: Федорченко Г.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Білопіллі
заочно цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Білопільський районний сектор
Управління державної міграційної
служби України в Сумській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
27 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.
Свої вимоги мотивувала тим, що їй на
праві приватної власності належить
житловий будинок по АДРЕСА_1. З 09 квітня
2013 року за вказаною адресою
зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В
липні 2013 року останній виїхав у
невідомому напрямку і жодного разу за
місцем реєстрації не з'явився. В
добровільному порядку знятися з
реєстраційного обліку відповідач не
бажає. Посилаючись на те, що вона
позбавлена можливості оформити
субсидію на оплату житлово-комунальних
послуг, а також вільно та на власний
розсуд розпоряджатися своєю власністю,
ОСОБА_1 звернулась до суду з даним
Позивачка ОСОБА_1 до суду не з'явилась,
її представник за довіреністю ОСОБА_3 у
судовому засіданні позов підтримала,
проти заочного розгляду справи не
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився. Згідно поштового
повідомлення, останній за місцем
реєстрації не проживає. На підставі
абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що
він належним чином сповіщений про час,
день і місце розгляду справи.
Представник третьої особи
Білопільського РС УДМС України в
Сумській області в судове зсідання
також не з'явився, хоча належним чином
був сповіщений про час, день і місце
розгляду справи, причин неявки не
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.
Враховуючи вищевикладене, а також те,
що представник позивача проти заочного
вирішення справи не заперечує, суд
вважає за можливе ухвалити заочне
рішення.

Заслухавши представника позивача,
свідків, повно, всебічно і об'єктивно
дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності з точки зору
належності, допустимості і
взаємозв'язку, суд приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 22 серпня 1978 року,
зареєстрованого у виконкомі
Білопільської міської ради народних
депутатів за №2029, ОСОБА_1 є власником
домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2
(а. с. 6).

Відповідно до будинкової книги і
талону про реєстрацію місця проживання
фізичної особи за вказаною вище
адресою з 09 квітня 2013 року
зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.
с. 7, 38).

З довідки Білопільської міської ради
Сумської області від 03 жовтня 2014 року
вбачається, що ОСОБА_2, 1979 року
народження зареєстрований у АДРЕСА_2,
але фактично за даною адресою не
проживає з 01 липня 2013 року і до цього
часу (а. с. 8).

Свідок ОСОБА_4, будучи допитаним у
судовому засіданні, показав, що на
початку літа 2013 року він виконував
постанову суду про привід ОСОБА_2,
зареєстрованого в АДРЕСА_3. Однак, при
виході на місце, зі слів онуки
позивачки ОСОБА_5, було встановлено, що
останній за місцем реєстрації не
проживає. Крім того, в минулому році до
Білопільського міжрайонного відділу
КВІ на виконання надходила постанова
про накладення на відповідача
адміністративного стягнення у виді
громадських робіт, але у зв'язку з тим,
що ОСОБА_2 в м. Білопілля не проживав,
постанова була спрямована на виконання
за місцем його фактичного мешкання в м.
Суми.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України
визначено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та
статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17 липня 1997 року відповідно
до Закону України від 17 липня 1997 року №
475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції",
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Статтею 150 ЖК України визначено, що
громадяни, які мають в приватній
власності будинок, користуються ним
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ним зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

За приписами ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідач не є
членом сім'ї позивачки, в будинку
останньої не проживає більше року, між
ними не досягнуто будь-якої
домовленості щодо укладення договору
найму (оренди) зазначеного будинку.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги позивачки
про визнання відповідача таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з
відповідача ОСОБА_2 на користь
позивачки ОСОБА_1 підлягає судовий збір
в сумі 243 грн. 60 коп. (а. с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ч. 1
ст. 71, ст. 72, ст. ст.150 ЖК України, ст. ст. 319,
321, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції
України, ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст. ст. 4,10, 60, 197,
209, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Білопільський районний сектор
Управління державної міграційної
служби України в Сумській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що
втратив право користування житловим
будинком, розташованим за адресою:
АДРЕСА_4.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок
судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
через Білопільський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана відповідачем до
Білопільського районного суду
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
через Білопільський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Суддя: