АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18грудня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Саліхова В.В.

КирилюкГ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, за апеляційною
скаргою ПавлюкАнтоніни Анастасівни в
інтересах публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» на заочне
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 14 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ПАТ «Дельта Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014
року у задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПавлюкА.А. в
інтересах ПАТ «Дельта Банк»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Апелянт посилається на ті обставини, що
відмова в позові судом першої
інстанції належним чином не
мотивована, а ґрунтується на
припущеннях без посилання на
відповідну норму закону, крім того
апелянтом пояснено, що зазначення
прізвища відповідача як ОСОБА_2,
замість ОСОБА_2, є помилкою, проте суд
вказаних обставин не з'ясував те
передчасно відмовив у позові.

Сторони, належним чином повідомлені
про дату, час та місце розгляду справи,
у судове засідання не з'явилися, про
причини неявки суд не повідомили, у
зв'язку із чим колегія суддів вважала
за можливе слухати справу у їх
відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

____________________________________________________

Справа № 754/15184/14

№ апеляційного провадження 22-ц/796/14401/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Грегуль О.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Вербова І.М.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність її часткового
задоволення виходячи із наступного.

При розгляді справи судом встановлено,
що 28 серпня 2006 року між АКІБ
«УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладено договір
про надання споживчого кредиту №
0, за умовами якого банк надав
ОСОБА_2 кредит у сумі 32 000 доларів США зі
строком погашення не пізніше 28 серпня
2027 року.

28 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк»
і ОСОБА_2 укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0, за умовами
якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 10
000 доларів США зі строком погашення не
пізніше 28 серпня 2013 року.

Також 28 серпня 2006 року між АКІБ
«УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладено договір
іпотеки № 19817, за умовами якого ОСОБА_2 в
забезпечення виконання своїх
зобов'язань за вищевказаними
кредитними договорами передав АКІБ
«УкрСиббанк» в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи, копії виписки з договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами від 8 грудня 2011 року,
укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» і
позивачем, до останнього перейшло
право вимоги за вищевказаними
договорами про надання споживчих
кредитів.

Також судом встановлено, що відповідач
належним чином взяті на себе
забов'язання не виконує, в результаті
чого у останнього утворилася
заборгованість, яка згідно розрахунку
позивача становить 763 758,96 грн.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
одним із суб'єктів у правовідносинах
щодо надання кредитів та передання
нерухомого майна в іпотеку була
фізична особа ОСОБА_2, проте позовні
вимоги пред'явлені до ОСОБА_7, а отже
відсутні правові підстави для
задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки в матеріалах
справи наявна копія паспорта боржника
та ідентифікуючі його дані такі як
адреса реєстрації, ідентифікаційний
код та інші, з яких вбачається можливим
встановити особу фізичної особи
боржника.

Невірне зазначення літери у прізвищі є
підставою для з'ясування питання
можливого допущення помилки при
складанні позовної заяви, про що і
зазначено апелянтом у апеляційній
скарзі.

Разом з тим, не знайшли свого
підтвердження доводи апеляційної
скарги щодо наявності правових підстав
для задоволення позовних вимог про
звернення стягнення на предмет
іпотекиз огляду на таке.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»
встановлені підстави для звернення
стягнення на предмет іпотеки та
зазначено, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Статтею 37 вказаного Закону
передбачено, що іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки.

Однак, відповідно до вимог ЗУ «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», який
набрав чинності 7червня 2014 року,
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
майно використовується як місце
постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв.м. для квартири та 250
кв.м. для житлового будинку.

З урахуванням того, що квартира АДРЕСА_1
за іпотечним договором від № 19817 від 28
серпня 2006 року виступає як
забезпечення зобов'язань відповідача -
фізичної особи ОСОБА_2 за споживчими
кредитами, наданими в іноземній валюті;
враховуючи те, що при розгляді справи
позивачем не доведено наявність у
відповідача іншого нерухомого майна,
яке використовується ним як постійне
місце проживання; в матеріалах справи
відсутні докази того, що відповідач є
суб'єктом Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»,
позовні вимоги з підстав, передбачених
Законом України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», про звернення
стягнення на предмет іпотеки
задоволенню не підлягають.

За таких обставин рішення суду назвати
законним законним та обґрунтованим не
можна, а тому воно підлягає зміні в
частині правового обґрунтування
підстав відмови в позові на підставі
п.3ч.1 ст.307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПавлюкАнтоніни
Анастасівни в інтересах публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року
змінити в частині правового
обґрунтування підстав відмови в
позові.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
В.В. Саліхов

Г.М. Кирилюк