Справа № 705/5507/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
Уманський міськрайонний
суд

Черкаської області

в складі: головуючого-судді
Гончарука В.М.

при секретарі
Шаповал Н.В.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Умані цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
часткове визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
державного акту на право власності на
земельну ділянку та визнання права
власності на частину земельної ділянки
в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про часткове визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом серії НОМЕР_2 виданого
Уманською районною державною
нотаріальною конторою 6 червня 2000 року,
в ? частині, визнання державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії НОМЕР_3 від 6 лютого 20002 року
частково недійсним та визнання та ним
права власності на частину земельної
ділянки, 5,71 га, розташованої на
території Вільшанської сільської ради
Уманського району, в порядку
спадкування після смерті матері
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В
даному позові посилався на те, що він є
сином ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року, про що 21 травня 1998 року в книзі
реєстрації смертей був вчинений
актовий запис № 4. Після смерті матері
відкрилась спадщина. ОСОБА_5 за життя
заповіт не залишила, отже, в даному
випадку спадкування здійснюється за
законом. Спадкоємцями першої черги
спадкового майна ОСОБА_5 є він, позивач
по справі - як син спадкодавця та
відповідачка ОСОБА_4 - її дочка, що
стверджується свідоцтвами про
народження. Після смерті матері у
встановлений законодавством
шестимісячний строк він не звертався
до нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини, чи відмови від неї, вважаючи,
що фактично прийняв її шляхом вступу в
управління та володіння спадковим
майном, на підставі того, що весь час до
моменту смерті проживав разом з матір'ю
за адресою: АДРЕСА_1 Дана обставина
підтверджується довідкою Вільшанської
сільської ради Уманського району
Черкаської області від 10.06.2014 року.

Вказане свідоцтво є частково
недійсним, так як при оформленні
спадщини не врахована його спадкова
частка, як іншого спадкоємця.

Державний нотаріус, при оформленні
спадщини, всупереч ст.ст. 529, 549, 550, ЦК
України (в редакції 1963 року), визнала
право на спадщину на земельну ділянку
лише за відповідачем ОСОБА_4, при цьому,
не перевіривши наявність інших
спадкоємців, не визнала його право на 1/2
частину вищевказаної земельної
ділянки, що належить по закону. У
відповідності до ст. 562 ЦК України (в
редакції 1963 року) він має право на
належну матері спадкову частку за
законом.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалась, або
могла довідатись про порушення свого
права, або про особу, яка його порушила.
Оскаржуване ним свідоцтво про право на
спадщину за законом є документом, який
підпадає під нотаріальну таємницю і
про його існування йому раніше не було
відомо. На той час він не мав
можливості у зв'язку з матеріальним
становищем та своєю хворобою, хворобою
дружини та доньки оформити спадщину.

З листа Уманської районної державної
нотаріальної контори від 13.06.2013 року
він дізнався, що за його сестрою ОСОБА_4
зареєстровано сертифікат на право на
земельну частку (пай) серії НОМЕР_5 від
13.12.1996 року за № 98. Відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом серії НОМЕР_4 від 06.06.2000 року, в
якому вказано, що спадкоємцем матері
ОСОБА_5 є лише її донька ОСОБА_4,
спадкове майно складається з права на
земельну часту (пай) площею 5,71 в умовних
кадастрових гектарах без визначення
меж цієї частки в натурі (на
місцевості), яка належала матері на
підставі сертифікату на право на
земельну частку (пай) серії НОМЕР_6
зареєстрованого від 13.12.1998 року за №80.
На підставі двох сертифікатів
відповідачці ОСОБА_4 видано один
державний акт на право приватної
власності на землю серії НОМЕР_3 від
06.02.2002 року, зареєстрованого за №87,
виданого на підставі рішення
Вільшанської сільської ради № 18-3 від
21.11.2001 року, площею 9,1392 га., з цільовим
призначенням для ведення особистого
сільського господарства.

Враховуючи те, що він спадщини після
смерті матері не приймав, ніколи не
відмовлявся від неї, незалежно від часу
прийняття спадщини, вона належить
спадкоємцям з часу її відкриття ( ч.2 ст.
528 ЦК України в редакції 1963 року ),
вважає, що вищевказані свідоцтво про
право на спадщину та державний акт на
право приватної власності на землю є
частково недійсними.

Посилаючись на вищевикладене, позивач
просить суд поновити строк позовної
давності, визнати право власності на
частину земельної ділянки в порядку
спадкування та визнати свідоцтво про
право на спадщину за законом та
державний акт на право власності на
земельну ділянку частково недійсними
та визнати в цій частині за ним право
власності на земельну ділянку, площею
2,855 га, розташованої на території
Вільшанської сільської ради
Уманського району, переданої для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Крім того, він вважає, що фактично
прийняв спадкове майно, оскільки після
смерті матері залишилися побутові речі
та майновий сертифікат, який після
смерті матері залишився у нього, але
він його не оформляє по даний час в
зв'язку з тим, що витрати на його
оформлення перевищують вартість
майнового сертифіката.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав просив задоволити їх
в повному обсязі та пояснив, що його
мати - ОСОБА_5 проживала увесь час з ним,
а перед смертю з відповідачкою. Після
смерті матері він отримав свідоцтво
про смерть та разом з відповідачкою
здійснили поховання матері. У зв'язку з
відсутністю коштів та зі своєю
хворобою, хворобою своїх рідних не міг
вчасно звернутись до нотаріуса з
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину за законом. Крім того,
вважав що прийняв спадщину оскільки
проживав разом з спадкодавцем. Про
наявність сертифікату він не знав та
неодноразово звертався до сільської
ради де йому відмовляли у видачі
документів. Про наявність сертифікату
дізнався з відповіді Урядового
контактного центра в червні 2013 року.
Пояснення відповідачки про те, що вона
кожен рік залишала йому ? частину
грошей за пай або ? частину від паю в
натуральній формі, не відповідають
дійсності. Він працював завтоком в ТОВ
«Агрокомплекс - Вільшанка» з 2009 по 2013
роки та здійснював видачу орендної
плати на земельні паї, але ніяких
коштів та зерна від своєї сестри ОСОБА_4
не отримував.

Представник позивача - ОСОБА_1 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, просив суд їх задоволити в
повному обсязі з тих підстав, що ОСОБА_3
після смерті своєї матері фактично
прийняв спадщину, оскільки майно
залишилось в будинку де позивач
проживав з матір'ю. ОСОБА_4 не
повідомивши свого брата сама оформила
на себе спадкове майно. Просив
поновити строк звернення до суду з
поважних причин.

Відповідачка в судовому засіданні
заперечувала щодо задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 та пояснила, що
на момент смерті її мати ОСОБА_5
проживала з нею, повністю перебувала на
її утриманні та за життя принесла
сертифікати на землю її та повідомила,
що після її смерті будинок залишиться
її сину ОСОБА_3, а її залишиться
сертифікат. Після смерті матері у 1998
році вона оформила на себе право
власності на земельну часту (пай)
площею 5,71 в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі (на місцевості), яка
належала матері на підставі
сертифікату на право на земельну
частку (пай) серії НОМЕР_6
зареєстрованого від 13.12.1998 року за №80.
Просить застосувати строки позовної
давності, оскільки позивачу було
відомо наявність у матері сертифікату
і про його оформлення, а потім і
земельної ділянки на себе, так як вона
ОСОБА_3 про це казала та віддавала
щороку ? частину орендної плати за пай.

Представник відповідачки - ОСОБА_2 в
судовому засіданні заперечував щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та
показав, що п.65 листа ВСУ від 01.12.1997 року
передбачає, що відповідно до п. 1 ст. 549
ЦК і прийняття спадщини може
підтверджуватися діями спадкоємців,
які за своїм характером свідчать, що в
шестимісячний строк з дня відкриття
спадщини вони фактично вступили в
управління або володіння спадковим
майном. Разом з тим само по собі
проживання в іншій частині будинку,
зберігання відсутньою особою прописки
у спадковій частині будинку не є такими
діями. Крім того, позивач знав про
існування сертифікату, працював в ТОВ
«Агрокомплекс - Вільшанка» видаючи
плату за паї, що підтверджується
показами свідків, доказів пропуску
строку звернення до нотаріальної
контори не надав, тому просив суд
відмовити в задоволенні позову.

Свідок - голова Вільшанської сільської
ради Уманського району Черкаської
області ОСОБА_6 в судовому засіданні
показала, що обіймає посаду сільського
голови с. Вільшанка Уманського району
Черкаської області з 2004 року, а з 1994
року по 2004 рік працювала бухгалтером.
ОСОБА_5 проживала з дітьми, але на день
смерті проживала з донькою ОСОБА_4, яка
поховала її після смерті. В 2012 році
позивач ОСОБА_3 звернувся до неї, як до
сільського голови щодо спадкового
майна. Позивач знав про земельний пай,
був на зборах колгоспників, довго
працював завтоком та здійснював
контроль за видачею орендної плати за
паї. ОСОБА_3 казав, що дуже дорого
оформляти майновий пай, тому і не
оформляв його.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
підтвердив, що є племінником позивача.
Його дядько знав про сертифікати та
знав що покійна бабуся ОСОБА_5 віддала
сертифікат на земельну частку (пай)
матері. Крім того, дядько йому казав,
щоб мати оформляла сертифікат сама.
Позивач 10 років працює зав током в ТОВ «
Агрокомплекс - Вільшанка» та кожен рік
його мати оставляла ? частину грошей за
пай, а якщо не грошима то в натуральній
формі віддавала позивачу.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
підтвердила, що відповідачка по справі
- ОСОБА_4, є її свекрухою. ОСОБА_5 перед
смертю проживала з ними в с. Вільшанка
Уманського району Черкаської області.
ОСОБА_3 знав, що у свекрухи є пай, який
вона отримала у спадок від матері та
оформила на себе.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги не обґрунтовані, не
підтверджені доказами та в задоволенні
позову необхідно відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати
позивача - ОСОБА_5, про що Вільшанською
сільською радою с. Вільшанка
Уманського району в Книзі реєстрації
актів про смерть 21 травня 1998 року
зроблено відповідний актовий запис за
№4, що підтверджується свідоцтвом про
смерть серії НОМЕР_1

Сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
дітьми спадкодавця, і єдиними
спадкоємцями за законом, так як заповіт
за життя ОСОБА_5 не склала.

У відповідності до п.п. 4, 5 прикінцевих
та перехідних положень ЦК України від 16
січня 2003 року, який діє на даний час, ЦК
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Правила книги шостої ЦК
України застосовуються також до
спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим кодексом.

Часом відкриття спадщини визначається
день смерті спадкодавця, а при
оголошенні його померлим - день,
зазначений в статті 21 цього кодексу (
ст. 525 ЦК УРСР, що діяв на момент
відкриття спадщини.).

Оскільки ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року, а свідоцтво про право на спадщину
за законом видане ОСОБА_4 6 червня 2000
року, яким остання прийняла спадкове
майно, тому до правовідносин у даній
справі підлягають застосуванню норми
ЦК УРСР.

Відповідно до ч. 1 ст.529 ЦК УРСР (1963 року)
при спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частинах, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Статтею 549 ЦК України (в редакції
1963 року) передбачено, що спадкоємець
прийняв спадщину:

- якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

- якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини. Особи, для яких
право спадкоємства виникає лише у
випадку неприйняття спадщини іншими
спадкоємцями, можуть заявити про свою
згоду прийняти спадщину протягом
строку, що залишився для прийняття
спадщини. Якщо строк, що залишився,
менше трьох місяців, він продовжується
до трьох місяців.

Судом встановлено, що позивач після
смерті матері ОСОБА_5 у встановлений
законодавством шестимісячний строк
фактично не вступив в управління або
володіння спадковим майном та не
звертався до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини, чи відмови від неї,
доказів протилежного суду не надав.
Вказує, що фактично прийняв її шляхом
вступу в управління та володіння
спадковим майном, так як мати була
зареєстрована по день смерті за
адресою його проживання та зазначає, що
не знав про наявність у матері
сертифікату на правло на земельну
частку (пай), дані твердження є
суперечливими і підтверджують
відсутність фактичного прийняття
спадщини ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, його
сестра - відповідач у справі ОСОБА_4
звернулася в Уманську районну державну
нотаріальну контору із заявою про
оформлення на своє ім'я сертифікату на
право на земельну частку (пай) розміром
5,71 в умовних кадастрових гектарах без
визначення меж цієї частки в натурі (на
місцевості), належну спадкодавцю
ОСОБА_5 на підставі сертифікату на
право на земельну частку (пай) серія
НОМЕР_6, зареєстрованого за №80 від
13.12.1998 року.

06.06.2000 року нотаріусом Уманської
районної державної нотаріальної
контори на її ім'я було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом серії НОМЕР_2, зареєстроване в
реєстрі за № 2252 на вищевказану
земельну частку (пай), що належала їх
матері ОСОБА_5

На підставі двох сертифікатів, один з
яких її власний, а інший успадкований,
ОСОБА_4 видано державний акт на право
приватної власності на землю серія
НОМЕР_3, площею 9,1392 га., наданої для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Вільшанської сільської ради, виданий
на підставі рішення Вільшанської
сільської ради № 18-3 від 21.11.2001 року та
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 87.

Відповідно до ст.71 ЦК УРСР, загальний
строк позовної давності
встановлюється у три роки, а згідно ст.
76 ЦК України (в редакції 1963 року)
перебіг позовної давності починається
з дня виникнення права на позов. Право
на позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено наслідки
закінчення строку позовної давності,
якими є підстави для відмови в позові.
Якщо суд визнає поважною причину
пропуску строку позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Позивачем ОСОБА_3 не доведено суду та не
надано відповідних належних та
допустимих доказів поважності причин
пропуску строку звернення до суду з
даним позовом. Посилання позивача на ту
обставину, що йому не було відомо про
наявність у матері сертифікату на
право на земельну частку (пай) після її
смерті та що він і його члени родини
хворіли, тому не мали можливості
звернутися до нотаріуса щодо
оформлення спадщини, а про порушення
його права на спадкове майно, після
смерті матері у вигляді права на
земельну частку (пай) він дізнався з
відповіді Уманської районної
державної адміністрації від 13 червня
2-13 року № 01-01-31/2829, яка була йому надана
на його звернення до урядової гарячої
лінії, суд вважає необґрунтованими та
оцінює їх критично, оскільки 1 червня 2013
року телефонним дзвінком на Урядову
гарячу лінію позивач повідомив, що
після смерті матері ОСОБА_5, яка померла
в 1998 року, згідно заповіту отримав у
спадок земельний пай, який знаходиться
на землях Вільшанської сільської ради.
В 2002 році його сестра ОСОБА_4 оформила
даний земельний пай в приватну
власність без його згоди, тому просив
надати роз'яснення на якій підставі
ОСОБА_4 було оформлено у приватну
власність пай, що підтверджується
зазначеним зверненням. Даний факт
підтверджує, що ОСОБА_3 на час звернення
знав про наявність сертифікату та про
оформлення спадкових право
відповідачкою.

Позивач являвся членом спостережної
ради ТОВ «Агрокомплекс - Вільшанка» та
в період з 2009 по 2013 років був
призначений правлінням товариства
здійснювати видачу орендної плати на
громадських засадах без укладення
трудового договору та нарахування
заробітної плати, що підтверджується
довідкою ТОВ «Агрокомплекс -
Вільшанка» №55 від 12 листопада 2014 року
та показами учасників судового
розгляду, про що свідчить обізнаність
позивача.

Також, в зв'язку з тривалим пропуском
строку звернення до нотаріуса в зв'язку
з його хворобою та незадовільним
станом здоров'я членів його родини і
відсутність коштів, не відносяться до
поважних причин пропуску строку
позовної давності.

Крім того, доводи позивача
спростовуються його ж поясненнями, що
він працював на тракторній бригаді
колгоспу, де також працювала його матір
і звідти вийшла на пенсію. ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 були включені в списки на
отримання паїв, в подальшому отримали
сертифікати на право на земельну
частку (пай).

Судом встановлено, що матір перед
смертю проживала з відповідачкою, хоч і
була зареєстрована в будинковолодінні
позивача, тому посилання ОСОБА_3 на ту
обставину, що він фактично прийняв
спадщину, так як мати зареєстрована за
однією адресою з ним, не відповідають
дійсності, оскільки само по собі
зберігання відсутньою особою прописки
у житлі спадкодавця не є діями, які
свідчать про фактичний вступ в
управління та володіння спадковим
майном, що також зазначено в п. 65 листа
ВСУ «Правові позиції, висловлені
судовою колегією в цивільних справах
Верховного Суду України в зв'язку з
аналізом причин перегляду судових
рішень у цивільних справах у 1996 році»
від 01.12.1997 року.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 не
обґрунтовані, не підтверджені доказами
та в задоволенні позову необхідно
відмовити, оскільки позивач знав про
наявність сертифікату на земельну
частку (пай), який залишився після
смерті матері ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, будь-яких дій щодо
фактичного прийняття спадкового майна
не вчинив, заяви до нотаріальної
контори в установлений 6 місячний строк
не подав, а також пропустив строк
позовної давності щодо звернення до
суду з даним позовом, поважних причин
його пропуску суду не довів,
відповідних доказів не надав.

На підставі викладеного, ст.ст. 71, 76, 80,
529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), керуючись ст.ст. 8,
10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про часткове визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, серії НОМЕР_2, виданого
Уманською районною державною
нотаріальною конторою 6 червня 2000 року,
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 6
лютого 2002 року та визнання права
власності на частину земельної
ділянки, площею 2,855 га, в порядку
спадкування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області, протягом
десяти днів, з дня його проголошення,
шляхом подачі апеляційної скарги через
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області.

Головуючий