Номер провадження: 22-ц/785/8984/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Артеменко І.А.

-Сватаненко В.І.

при секретарі - Добряк Н.І.

з участю : представника
ОСОБА_3,ОСОБА_4-ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_6,
представника ОСОБА_3- ОСОБА_5 на рішення
Приморського районного суду міста
Одеси від 10 вересня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про
визнання права власності по 1/2 частини
квартири під АДРЕСА_1, яка в цілому
складається з 1-ї житлової кімнати
площею 14,4 кв. м., кухні площею 12,2 кв.м.,
санвузла площею 2,8 кв. м., лоджії площею
3,7 кв. м., загальною площею 33,1 кв. м., -

ВСТАНОВИЛА:

27 червня 2014 року позивачі звернулися з
вказаним позовом. Обґрунтовуючи
вимоги позивачі посилаються на те, що
на підставі свідоцтва про право
власності від 23 червня 2003 року, їм
належала квартира під АДРЕСА_1 що в
цілому складається з однієї житлової
кімнати - площею 14,4 кв.м., кухні площею
12,2 кв.м, санвузлу площею 2,8 кв.м., лоджії
площею - 3,7 кв.м., які знаходилися на 2-му
поверсі, та підсобного приміщення
площею 10,1 кв.м., яке знаходилося на 1-му
поверсі, загальною площею - 43,2 кв.

В 2003 році позивачі та ОСОБА_8 уклала
письмовий договір купівлі-продажу, за
яким позивачі продали, а відповідачка
купила підсобне приміщення , загальною
площею 10,1 кв.м за зазначеною адресою.
Рішенням Приморського суду м. Одеси від
06.11.2003 року даний договір
купівлі-продажу був визнаний дійсним
та визнано право власності за ОСОБА_8
на вказане підсобне приміщення площею
10,1 кв. м.

Позивачі у 2013 р. з метою оформлення
договору дарування звернулися до
державного реєстратора про реєстрацію
права власності на квартиру, але
рішенням від 05 серпня 2013 р. відмовлено з
тих підстав, що об'єкт нерухомого майна
зменшив площу.

Вважаючи , що порушено їх право
власності , позивачі на підставі ст.
321,391-392 ЦК України звернулися до суду з
вказаним позовом, де відповідачем
зазначили ОСОБА_8

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нежитлові приміщення від
24.03.2004 року, виданого на підставі
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 19.03.2004 року за № 740 ОСОБА_8 належать
на праві приватної власності нежитлові
приміщення 1-го поверху, загальною
площею 148,8 кв.м., до яких і увійшло
підсобне приміщення площею 10,1 кв.м.

Рішенням Приморського районного суду
міста Одеської від 10 вересня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено
в повному обсязі.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції в зв'язку
з порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалення
нового рішення, яким просить
задовольнити її позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в
позові виходив з того, що між сторонами
відсутній спір. Судова колегія
погоджується з вказаним висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що на підставі свідоцтва
про право власності від 23 червня 2003
року позивачам на праві власності
належала квартира під АДРЕСА_1 яка
складалася з однієї житлової кімнати -
площею 14,4 кв.м., кухні площею 12,2 кв.м,
санвузлу площею 2,8 кв.м., лоджії площею -
3,7 кв.м., які знаходилися на 2-му поверсі,
та підсобного приміщення площею 10,1
кв.м., яке знаходилося на 1-му поверсі,
загальною площею - 43,2 кв.

Відповідно до договору позивачі
продали ОСОБА_8, а відповідачка купила
підсобне приміщення загальною площею
10,1 кв. м,, розміщене на 1-му поверсі за
адресою: АДРЕСА_1 Рішенням Приморського
суду м. Одеси від 06.11.2003 року даний
договір купівлі-продажу був визнаний
дійсним та визнано право власності за
ОСОБА_8 на підсобне приміщення площею
10,1 кв. м., приєднаного до квартири
АДРЕСА_1, яке знаходиться на першому
поверсі будинку та прилеглого до
квартири АДРЕСА_2

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нежитлові приміщення від
24.03.2004 року, виданого на підставі
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 19.03.2004 року за № 740 ОСОБА_8 належать
на праві приватної власності нежитлові
приміщення 1-го поверху, загальною
площею 148,8 кв.м., до яких і увійшло
підсобне приміщення площею 10,1 кв.м.

З метою укладення договору дарування
позивачі звернулися до державного
реєстратора з заявою про реєстрацію
права власності на квартиру. Рішенням
державного реєстратора від 05 серпня 2013
року позивачам було відмовлено в
державній реєстрації права власності
на квартиру АДРЕСА_1, на підставі того ,
що об'єкт нерухомого майна змінив площу
у зв'язку з виділенням з нього частки за
рішенням суду.

Відповідно до принципу
диспозитивності (стаття 11 ЦПК України)
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб із зазначених ними
підстав та в межах заявлених ними
вимог.

Як убачається з матеріалів справи,
способом захисту порушеного права
власності позивачем обрано позов про
визнання права власності на це майно
(стаття 392 ЦК України), а не оскарження
дій державного реєстратора.

Разом із тим за змістом роз'яснення, яке
міститься в пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року N 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", позов про
визнання права власності на майно
(стаття 392 ЦК України) є належним
способом захисту, якщо позивач вимагає
залишення у нього майна, відчуженого
третьою особою за договором, учасником
якого він не був, і це майно ще не вибуло
з його володіння.

Установивши, що частина квартири
вибула з володіння власника в
зазначений спосіб, суд обґрунтовано
відмовив у позові, заявленому з
підстав, які передбачені статтею 392 ЦК
України, оскільки обраний позивачем
спосіб захисту не є належним способом
захисту.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст.
ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_6, представника
ОСОБА_3- ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду
міста Одеси від 10 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

І.А. Артеменко

В.І.
Сватаненко