У х в а л а

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Коротуна В.М.,Парінової І.К.,
Ступак О.В., Штелик С.П., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 17 вересня 2014 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що 25 квітня 2011 року між ним та
ОСОБА_7 був укладений договір позики на
умовах оплатного користування, згідно
якого він передав особисто відповідачу
грошові кошти в сумі 1470000 грн строком
на два місяці, тобто до 25 червня 2011 року.

Посилаючись на те, що у вказані строки
відповідач позику йому не повернув та
відсотки за користування нею не
сплатив, позивач просив задовольнити
позов.

Рішенням Рівненського міського суду
від 03 червня 2014 року позов про
стягнення грошових коштів за договором
позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
1470000,00 грн заборгованості за договором
позики, 205800,00 грн відсотків штрафу за
користування позикою, 147000,00 грн штрафу
за несвоєчасне повернення позики,
1380330,00 грн штрафу за несвоєчасну
виплату процентів, а всього 3203130 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 17 вересня 2014 року скасовано
рішення Рівненського міського суду від
03 червня 2014 року.

Закрито провадження у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення
грошових коштів за договором позики
від 25 квітня 2011 року.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 17 вересня 2014
року і залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню
на таких підставах.

З матеріалів справи вбачається, що
звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_6
просив суд стягнути з ОСОБА_7 на свою
користь суму у розмірі 3203130,00 грн на
підставі договору позики на умовах
оплатного користування від 25 квітня 2011
року.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що рішенням Рівненського
міського суду від 21 червня 2013 року
визнано недійсними розписку від 25
квітня 2011 року про отримання ОСОБА_7 у
ОСОБА_6 позики в сумі 1470000,00 грн та
договір позики на умовах оплатного
користування від 25 квітня 2011 року.

Судом апеляційної інстанції також
установлено, що рішенням Рівненського
міського суду від 23 грудня 2013 року, яке
залишене без змін ухвалою апеляційного
суду Рівненської області від 26 лютого
2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та
моральної шкоди відмовлено.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
205 ЦПК України суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
набрали законної сили рішення суду або
ухвала суду про закриття провадження у
справі у зв'язку з відмовою позивача
від позову або укладенням мирової
угоди сторін, ухвалені або
постановлені з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду
справи за наявності рішення суду, що
набрало законної сили, постановленого
між тими ж сторонами, про той самий
предмет і з тих же підстав, ґрунтується
на правових наслідках дії законної
сили судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК
після набрання рішенням законної сили
сторони та інші особи, які брали участь
у справі, а також їх правонаступники не
можуть знову заявляти в суді ті ж
позовні вимоги, з тих же підстав, або
оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини. Закриття провадження у
справі у цьому випадку можливе лише за
умови, що рішення, яке набрало законної
сили, є тотожним до позову, який
розглядається, тобто співпадають
сторони, предмет і підстави позовів.

Закриваючи провадження у справі на
підставі пункту 2 частини 1 статті 205 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції
правильно виходив з того, що рішенням
Рівненського міського суду від 23
грудня 2013 року, яке набрало законної
сили та було ухвалене з приводу спору
між позивачем та відповідачем, про той
самий предмет і з тих самих підстав,
ОСОБА_6 відмовлено у позові до ОСОБА_7
про стягнення заборгованості за
договором позики на умовах оплатного
користування від 25 квітня 2011 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції
обґрунтовано вказав на те, що факт
встановлення в ході досудового
розслідування по кримінальному
провадженню №0005672 висновком
відповідної експертизи справжності
підпису відповідача на спірному
договорі не означає, що у позивача
з'явились нові підстави для звернення
до суду із новим позовом.

До таких висновків суд апеляційної
інстанції дійшов на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погоджується з такими висновками
суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги, які
зводяться, зокрема, до того, що
рішенням Рівненського міського суду
від 21 червня 2013 року позивачу було
відмовлено у позові про стягнення суми
боргу в розмірі 2057120,00 грн, а у справі, що
розглядається позивач просив суд
стягнути на свою користь суму у розмірі
3203130,00 грн, через що вказані позови не є
тотожними, не заслуговують на увагу у
зв'язку з наступним.

Тотожними є позови, у яких співпадають
суб'єктний склад, предмет і підстава
позову.

Тотожність позову по суб'єктному
складу (сторони у справі) може бути
визначена виходячи з того, чи не
пред'явлено позов повторно однією і
тією ж особою до того ж відповідача. З
матеріалів справи вбачається, що у
даній справі та у справі, за
результатами розгляду якої ухвалено
рішення Рівненського міського суду від
21 червня 2013 року, сторони є однаковими.

Предметом позову є матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
відносно якої суд має ухвалити рішення.
Матеріально-правова вимога повинна
бути пов'язана із підставою позову. Як
вбачається з матеріалів справи,
предмет позову в даній справі та у
справі, за результатами розгляду якої
ухвалено рішення Рівненського
міського суду від 21 червня 2013 року, є
однаковими.

Водночас, підставою позову визнаються
обставини, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги. Цими обставинами можуть
бути лише юридичні факти, тобто такі
факти, які тягнуть за собою певні
правові наслідки: виникнення, зміну чи
припинення правовідносин. Тому, до
підстави позову не можуть входити
обставини, що виступають доказами у
справі, оскільки з ними закон не
пов'язує виникнення, зміну чи
припинення прав і обов'язків. Вказані
обставини лише підтверджують
наявність чи відсутність юридичних
фактів, які входять у підставу позову.

Отже, встановлення в ході досудового
розслідування по кримінальному
провадженню №0005672 висновком
відповідної експертизи справжності
підпису відповідача на спірному
договорі не означає, що у позивача
з'явились нові підстави для звернення
до суду із новим позовом, що спростовує
доводи касаційної скарги в цій частині.

Відповідно до статті 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Наведені в скарзі доводи не дають
підстав для скасування або зміни
оскаржуваних судових рішень і фактично
зводяться до переоцінки доказів і не
згоди з висновками суду апеляційної
інстанції з їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що судове рішення суду
апеляційної інстанції відповідає
вимогам закону й підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської
області від 17 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:В.М.
Коротун І.К. Парінова О.В. Ступак С.П.
Штелик