Справа № 182/7514/14-ц
Провадження № 2/0182/3892/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.11.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
судді Кобеляцької-Шаховал І.О

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Нікополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
факту родинних відносин та визнання
права власності на спадок в порядку
спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду
з позовною заявою про встановлення
факту родинних відносин та визнання
права власності на частину житлового
будинку в порядку спадкування за
законом після смерті прабабусі,
дідусів та дядьків.

В обгрунтування своїх
вимог посилається на наступні
обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її прабабуся
по матері ОСОБА_3, не залишивши
заповіту. До кінця свого життя вона
проживала по АДРЕСА_1, де і відкрилась
спадщина після її смерті. Але довести
цей факт документально вона не має
змоги, так як домові книги, які вона має,
розпочаті значно пізніше її смерті.
Відповідно до ст.526 ЦК УРСР (в ред.1963
року), що діяв на час відкриття
спадщини, місцем відкриття спадщини
визнається останнє постійне місце
проживання спадкодавця (стаття 17 цього
Кодексу), а якщо воно невідоме, -
місцезнаходження майна або його
основної частини. Прабабуся проживала
в частині будинку, належній їй на
підставі свідоцтва про право власності
на будівлю в м.Нікополі від 07.05.1951 року
№ 702, в якому вказано, що ОСОБА_3
належить частина домоволодіння по
АДРЕСА_1. Пізніше будинку був
присвоєний номер 49. Відповідно до листа
№ 1372 від 23.07.2014 року КП „Нікопольське
МБТІ", за ОСОБА_3 зареєстроване право
власності на 2/3 частини житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1. На вказане майно після смерті
ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Відповідно
до ст.529 ЦК УРСР (в ред.1963 року),
спадкоємцями першої черги спадкування
за законом були її діти: ОСОБА_4, що
помер ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_5, що помер
ІНФОРМАЦІЯ_3; та її бабуся ОСОБА_6, що
померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Чоловік прабабусі
загинув під час Великої Вітчизняної
війни. У діда ОСОБА_5 дітей не було. У
діда ОСОБА_4 було двоє синів: ОСОБА_8, що
помер ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_9, що помер
ІНФОРМАЦІЯ_6. Ні ОСОБА_8, ні ОСОБА_9
нащадків не мали. У її бабусі ОСОБА_6 є
донька ОСОБА_2, що доводиться онучкою
спадкодавиці ОСОБА_3. Вона як донька
ОСОБА_2 є правнучкою ОСОБА_3, внучатою
племінницею ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та
троюрідною племінницею ОСОБА_8 та
ОСОБА_9. Хто проживав разом з бабусею за
однією адресою по АДРЕСА_1, тобто
фактично спадщину прийняв,
документально підтвердити не має
можливості. Але, зі слів її матері -
відповідачки по справі, разом з
прабабусею до своєї смерті проживавїї
син ОСОБА_12. ОСОБА_13 з дружиною і дітьми
та ОСОБА_6 з сім'єю проживали окремо.
Згідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в ред.1963 року),
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном. Таким чином, ОСОБА_5 фактично
прийняв спадщину після смерті матері
ОСОБА_3, але не отримав свідоцтво про
право на спадщину. Після розлучення з
дружиною, до материного будинку
вселився ОСОБА_4, а пізніше - його діти
ОСОБА_8 та ОСОБА_9. За даними домової
книги, розпочатої у 1985 році, у будинку в
1985 році були зареєстровані ОСОБА_4 (з 1970
року), ОСОБА_8 (з 1996 року) та ОСОБА_9 з 1977
(року). Після смерті ОСОБА_12 у 1973 році
відкрилась спадщина на прабабусину
частину будинку, яку фактично прийняв
його брат ОСОБА_4, але також не оформив
своїх спадкових прав. Після смерті
ОСОБА_13 у 2000 році спадщину фактично
прийняли його діти та її троюріднй
дядько ОСОБА_8, так як ОСОБА_9 помер у 1999
році. Свідоцтво про право на спадщину
він також не отримав. У 2002 році помер
ОСОБА_8. Спадщину після його смерті
фактично прийняла її мати, а їх
двоюрідна сестра ОСОБА_2, яка у 1983 році
купила 1/3 частину житлового будинку по
АДРЕСА_1 та вона разом з мамою, оскільки
вони проживали там. Оскільки її мати не
має наміру оформляти свої спадкові
права, хоча інша частина будинку
належить їй, вона звернулась до
нотаріальної контори для оформлення
свідоцтва про право на спадщину за
собою, так як є наступною у черзі
спадкування після матері. Але листом №
2186/02-14 від 10.09.2014 року державним
нотаріусом ІІ-ї Нікопольської
державної нотаріальної контори їй було
роз"яснено, що видати сідоцтво про
право на спадщину не можливо у зв'язку з
тим, що місце відкриття спадщини ОСОБА_3
невідоме, немає можливості встановити
коло осіб, які прийняли спадщину після
її смерті, а також не підтверджений
родинний зв'язок зі спадкодавицею. Їй
вдалось знайти чи відновити усі
документи щодо родинного зв'язку з
прабабусею, окрім свідоцтва про
народження її бабусі ОСОБА_6.
Інформацію про народження бабусі вона
шукала в Державному архіві
Дніпропетровської області, але листом
№ ш-72-2014 від 11.08.2014 року її повідомили,
що у книгах реєстрації актів
цивільного стану відділу РАЦС
м.Нікополя Катеринославського повіту
та губернії (нині Дніпропетровська
область) за 1921 рік, які були передані до
архіву на зберігання, актовий запис про
народження ОСОБА_6 відсутній. У
відповідності з ч.1 п.5 ст.234, п.1 ч.1 ст.256
ЦПК України, суди розглядають справи
про встановлення фактів родинних
відносин між фізичними особами при
неможливості відновлення втрачених
документів. Відновити втачений
документ, що доведе її родинний зв'язок
зі спадкодавицею, можливості немає,
тому вона змушена встановити у
судовому порядку факт, що вона є
правнучкою померлої ОСОБА_3, внучатою
племінницею ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та
троюрідною племінницею ОСОБА_8 та
ОСОБА_9.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала і наполягала на їх
задоволенні. Суду пояснила, що вона з
мамою постійно оплачували всі
комунальні послуги за весь будинок,
доглядали за хворими та престарілими
родичами, ховали їх. І зараз, крім них,
інших спадкоємців немає.

Відповідачка в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог не заперечувала. Родинний зв"язок
позивачки з переліченими в позові
родичами підтверджує.

Вислухавши сторони, свідків,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в
ред.1963 року), визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном.

Як встановлено в судовому
засіданні, 30.06.1968 року померла
прабабуся позивачки по матері ОСОБА_3
(а.с.5), не залишивши заповіту. До кінця
свого життя спадкодавиця проживала по
АДРЕСА_1, де і відкрилась спадщина після
її смерті. Однак, домові книги, які має
позивачка, розпочаті значно пізніше її
смерті. Прабабуся проживала в частині
будинку, належній їй на підставі
свідоцтва про право власності на
будівлю в м.Нікополі від 07.05.1951 року №
702, в якому вказано, що ОСОБА_3 належить
частина домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.14,
16). Пізніше спірному будинку був
присвоєний номер 49. Відповідно до листа
№ 1372 від 23.07.2014 року КП „Нікопольське
МБТІ", за ОСОБА_3 зареєстроване право
власності на 2/3 частини житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 (а.с.14). На вказане майно після
смерті ОСОБА_3 і відкрилась спадщина.
Спадкоємцями першої черги спадкування
за законом після смерті ОСОБА_3 були її
діти: ОСОБА_4 (а.с.9), що помер ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.6); ОСОБА_5, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3
(а.с.5); та ОСОБА_5 (після заміжжя - ОСОБА_6)
Г.О. (а.с.10, 11), що померла ІНФОРМАЦІЯ_4
(а.с.7). Чоловік прабабусі позивачки
загинув під час Великої Вітчизняної
війни. У діда ОСОБА_5 дітей не було. У
діда ОСОБА_4 було двоє синів: ОСОБА_8, що
помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8), та ОСОБА_9
(а.с.9), що помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.8). Ні
ОСОБА_8, ні ОСОБА_9 нащадків не мали. У
ОСОБА_6 є донька ОСОБА_2 (а.с.10, 12), що
доводиться онучкою спадкодавиці
ОСОБА_3 Позивачка як донька ОСОБА_2 є
правнучкою ОСОБА_3, внучатою
племінницею ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та
троюрідною племінницею ОСОБА_8 і ОСОБА_9
Хто проживав разом з бабусею за однією
адресою по АДРЕСА_1, тобто фактично
спадщину прийняв, документально
підтвердити позивачка не має
можливості. Але, зі слів відповідачки
по справі, разом з прабабусею до своєї
смерті проживав її син ОСОБА_12. ОСОБА_13
з дружиною і дітьми та ОСОБА_6 з сім'єю
проживали окремо. Таким чином, ОСОБА_5
фактично прийняв спадщину після смерті
матері ОСОБА_3, але не отримав свідоцтво
про право на спадщину. Після розлучення
з дружиною, до материного будинку
вселився ОСОБА_4, а пізніше - його діти
ОСОБА_8 та ОСОБА_9. За даними домової
книги, розпочатої у 1985 році, у будинку в
1985 році були зареєстровані ОСОБА_4 (з 1970
року), ОСОБА_8 (з 1996 року) та ОСОБА_9 з 1977
(року). Після смерті ОСОБА_12 у 1973 році
відкрилась спадщина на прабабусину
частину будинку, яку фактично прийняв
його брат ОСОБА_4, але також не оформив
своїх спадкових прав. Після смерті
ОСОБА_13 у 2000 році спадщину фактично
прийняли його діти та її троюріднй
дядько ОСОБА_8, так як ОСОБА_9 помер у 1999
році. Свідоцтво про право на спадщину
він також не отримав. У 2002 році помер
ОСОБА_8. Спадщину після його смерті
фактично прийняла відповідачка - їх
двоюрідна сестра ОСОБА_2, яка у 1983 році
купила 1/3 частину житлового будинку по
АДРЕСА_1 та сторони по справі, оскільки
вони проживали там. Відповідачка не має
наміру оформляти свої спадкові права.
Позивачка звернулась до нотаріальної
контори для оформлення свідоцтва про
право на спадщину за собою, однак їй
було роз"яснено порядок звернення до
суду.

Родинні відносини
позивачки та померлих спадкодавців в
судовому засіданні підтвердили свідки
ОСОБА_15 та ОСОБА_16

Так свідок ОСОБА_15 суду
пояснила, що вона подруга відповідачки
з дитинства. Спірний будинок був у
власності бабусі відповідачки ОСОБА_3.
І її подруга - відповідачка по справі, і
її донька - позивачка по справі - завжди
допомагали бабусі ОСОБА_3. Вони
доглядали та допомагали й дядькові
Гришку - сину бабусі ОСОБА_3. В дядька
ОСОБА_13 було два сини, але вони обидва
померли. Цей будинок нікому, крім
позивачки, не потрібен, на нього ніхто
не претендує і живуть там лише
позивачка та відповідачка.

Свідок ОСОБА_16 в судовому
засіданні пояснила, що вона - сусідка
сторін по спірному будинку. Вона
дружить з відповідачкою дуже давно.
Будинок - бабусі ОСОБА_3. Після її смерті
там став жити її син ОСОБА_13. А коли й
він помер, в будинку оселилась ОСОБА_2 -
відповідачка по справі.. У ОСОБА_4 було 2
сини, вони вже померли, ОСОБА_2 їх й
ховала, бо нікому було. Зараз в спірному
будинку живуть ОСОБА_2 з дочкою.

Таким чином, суд вважає
доведеним той факт родинних відносин
між сторонами та спадкодавцями і
вважає за необхідне позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи викладене та
керуючись ст.10, 30, 60, 256, 259 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт, що ОСОБА_1 є
правнучкою померлої 30.06.1968 року ОСОБА_3,
внучатою племінницею померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 і померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та троюрідною
племінницею померлого ІНФОРМАЦІЯ_5
ОСОБА_8 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_6
ОСОБА_9.

У порядку спадкування за
законом після смерті прабабусі ОСОБА_3,
двоюрідних дідусів ОСОБА_4 і ОСОБА_5,
троюрідних дядьків ОСОБА_9 і ОСОБА_8
визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3
частини житлового будинку з
господарчими будівлями АДРЕСА_1, що
складається з: житлового будинку
(літ.„А"), загальною площею 114,9
кв.м, житловою площею 59,2 кв.м; сараїв
(літ.„Б", „И", „К"); вбиралень (літ.„В",
„З"); підвалу (літ.„Д"), гаражу (літ.„Л"),
споруджень № 1-5, І.

Рішення суду першої
інстанції може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал