Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Сливка І. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Фурсівської сільської ради,
третя особа : державний нотаріус Другої
Білоцерківської міської державної
нотаріальної контори Мельничук Марина
Володимирівна про визнання права
власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер її чоловік ОСОБА_3, після
смерті якого залишилося спадкове
майно: квартира, земельна ділянка
площею 0,1675 га, призначеної для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд в АДРЕСА_1. Зазначене
майно позивач успадкувала, отримала
свідоцтва про право на спадщину за
законом. Однак, на успадкованій
позивачем земельній ділянці в 1996 році
було побудовано житловий будинок із
господарськими будівлями і спорудами,
що підтверджується технічним
паспортом на житловий будинок по
АДРЕСА_1. 07.04.2008 року даний будинок було
прийнято в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкту, проте ОСОБА_3 не
встиг зареєструвати право власності на
вказаний будинок, а тому за відсутності
правоустановчого документу на
житловий будинок, позивачу було
відмовлено у вчиненні нотаріальної дії
щодо видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1.
Позивач просить суд визнати за нею в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_3 право власності на вказаний
житловий будинок .

В судовому засіданні позивач
підтримала позов в повному обсязі.

Відповідач не направив до суду свого
представника, про день та час розгляду
справи були повідомлені належно,
надали суду лист де просять розглядати
справу без участі їх представника.

Третя особа в судове засідання не
направили свого представника, про день
та час розгляду справи були
повідомлені належно.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали даної справи,
спадкової справи № 832014 до майна
померлого ОСОБА_3, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що позивач
перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 з 01.02.2005
року . Дане підтверджується копією
свідоцтва про шлюб, Серія НОМЕР_2 (а.с.7).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_3 помер, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_3
(а.с.8).

Встановлено, що після смерті ОСОБА_3
його дружина, як спадкоємець першої
черги за законом, успадкувала та
належно оформила і зареєструвала своє
право на спадкове майно у вигляді
квартири АДРЕСА_2 та земельної ділянки
загальною площею 0,1675 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку , господарських
будівель і споруд в АДРЕСА_1. Наведене
підтверджується свідоцтвами про право
на спадщину за законом від 10.09.2014 року
та витягами про реєстрацію в
Спадковому реєстрі (а.с.9-11, 12-13).

Відповідно до рішення №34 від
14.05.1996 року гр.. ОСОБА_3 дозволено
будівництво індивідуального житлового
будинку в АДРЕСА_1.

З матеріалів даної справи та
спадкової справи вбачається, що
позивач звернулася до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини у
вигляді будинку в АДРЕСА_1, який
знаходиться на земельній ділянці, яка в
порядку спадкування вже належить
позивачу. Однак, згідно Постанови про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
від 17.09.2014 року позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину на зазначений
будинок в зв'язку з відсутністю право
установчого документа на будинок
(а.с.19).

Встановлено, що 09.03.2005 року на
ім'я ОСОБА_3 було виготовлено технічний
паспорт на садибний житловий будинок в
АДРЕСА_1. (а.с.14-16). Та 07.04.2008 року було
прийнято державною приймальною
комісією в експлуатацію закінчений
будівництвом об'єкт - житловий будинок
«А» , сарай «Б» в АДРЕСА_1. Дане
підтверджується Актом державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкту. (а.с.17-18).

З оглянутої в судовому
засіданні копії спадкової справи
вбачається, що позивач подавала заяви
про прийняття спадщини після смерті
свого чоловіка ОСОБА_3, інших
спадкоємців не виявлено.

При вирішенні даного спору суд
виходив з наступного.

Згідно ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

За ст.1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом і вказано
вище в рішенні, позивач у встановлений
шестимісячний строк звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини. Встановлено, що
спадщину у вигляді житлового будинку
вона не оформила через відсутність
право установчого документа на майно.
Однак, право власності спадкоємця на
спадкове майно підлягає захисту в
судовому порядку шляхом його визнання
у разі, якщо таке право оспорюється або
не визнається іншою особою.

Як роз'яснено в п.23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування», у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися за
правилами позовного провадження.

За ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

На думку суду, до складу
спадкового майна після смерті
спадкодавця ОСОБА_3 входить житловий
будинок в с. Фурсах, який належно не
зареєстровано відповідно до вимог
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень». Однак, згідно ч.4
ст. №3 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Так, встановлено, що будинок
№239 в с. Фурсах було побудовано в 1996
році, про що зазначено в Акті державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкту, але на той час державна
реєстрація права власності на житлові
будинки, споруди регулювалася, як
підзаконними нормативними актами,
зокрема, таким як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства
Української РСР 31.01.1966 року та Законом
України «Про місцеві Ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування» від 07.12.1990 р № 533- ХІІ.
За змістом положень зазначеної
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу виникнення
права власності на житловий будинок не
залежало від державної реєстрації
цього права. До компетенції виконкомів
місцевих Рад відносилось також питання
узаконення цих будівель та внесення
записів про право власності на будинки
за громадянами у по господарські книги
місцевих Рад.

З зазначеного вище Акту
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкту від 07.04.2008 року
вбачається, що житловий будинок
АДРЕСА_1 збудований згідно з рішенням
Фурсівської сільської ради №34 від
14.05.1996 року.

Згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

За ч.1 ст.182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

З 1 січня 2013 набула чинності нова
редакція Закону України «Про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Відповідно до ст.3 Закону України
"Про державну реєстрацію прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про внесення права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Проте нормами цієї статті, так
само як й іншими нормами цивільного
права, не визначено правових наслідків
недотримання такого обов'язку у виді
втрати права на спадщину.

Отже, з встановлених в судовому
засіданні обставин вбачається, що
ОСОБА_1, як спадкоємець за законом
першої черги прийняла спадщину шляхом
подачі до нотаріальної контори
відповідної заяви, але відсутність
державної реєстрації спадкового майна
не є підставою позбавити спадкоємця
права на це майно.

Суд вважає за можливе визнати за
позивачем право власності на спадкове
майно - будинок АДРЕСА_1 після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
спадкодавця ОСОБА_3.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1268,1270, 1276,
1297 ЦК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування», ст.ст. 10,60,88, 212-215, 296 ЦПК
України суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_1), в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, право
власності на житловий будинок під
АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд Київської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя О. Я. Ярмола