У х в а л а

ІМенем УКраїни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Санком», приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Крона» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки та за позовом третьої особи
ОСОБА_4 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Санком», приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Крона» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, за касаційною скаргою
Хмельницького Олександра Борисовича,
який діє від імені приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Крона», на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 25 грудня 2013
року та рішення апеляційного суду
Рівненської області від 23 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Санком» (далі - ТОВ
«Санком»), приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Крона»
(далі - ПрАТ «Страхова компанія
«Крона»). Зазначав, що 17 січня 2013 року
сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
наземних транспортних засобів Mercedes-Benz
Actros, реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_6, який належить ТОВ
«Санком», та Opel Astra, реєстраційний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який
належить ОСОБА_3 У результаті ДТП
ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, а
транспортні засоби зазнали механічних
пошкоджень. Згідно постанови
Рівненського районного суду
Рівненської області від 24 травня 2013
року винним в ДТП визнано ОСОБА_6
Посилаючись на наведене, просив
задовольнити позов.

ОСОБА_4 подав до суду позов до ТОВ
«Санком», ПрАТ «Страхова компанія
«Крона». Зазначав, що в результаті ДТП
він отримав тілесні ушкодження у
зв'язку з чим був вимушений перебувати
на стаціонарному лікуванні, йому
завдана моральна шкода неможливістю
забезпечення транспортом дружину та
малолітню дитину, вимушеним тривалим
терміном ремонту і зберігання
пошкодженого автомобіля. Посилаючись
на наведене, просив задовольнити позов.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 25 грудня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія
«Крона» на користь ОСОБА_3 матеріальну
шкоду в розмірі 39 906 грн, та
судові витрати в розмірі 390 грн. Позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з
ТОВ «Санком» на користь ОСОБА_4
моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія
«Крона» на користь ОСОБА_4 понесені
витрати за проведення експертної
оцінки в розмірі 600 грн, витрати на
оплату послуг евакуатора в розмірі 550
грн.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 23 липня 2014 року
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з ПрАТ «Страхова
компанія «Крона» на користь третьої
особи ОСОБА_4 600 грн витрат на
проведення експертного
автотоварознавчого дослідження
скасовано, ухвалено в цій частині нове
рішення. Стягнуто з ТОВ «Санком» на
користь третьої особи ОСОБА_4 600 грн
витрат на проведення експертного
автотоварознавчого дослідження. В
іншій частині рішення залишено без
змін.

Хмельницький О.Б., який діє від імені
ПрАТ «Страхова компанія «Крона»,
звернувся до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із касаційною
скаргою, в якій просить рішення
апеляційного суду скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, передати справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що 17 січня 2013 року
близько 16 год 45 хв. по вул. Млинівська, в
м. Рівне, відбулося зіткнення
автомобілів «Mersedes-Bens Actros 2535»,
реєстраційний номер НОМЕР_3, під
керуванням ОСОБА_6, який належить ТзОВ
«Санком» та автомобіля «Opel Astra 1.4»,
реєстраційний номер НОМЕР_4, під
керуванням ОСОБА_4, що належить ОСОБА_3

У результаті ДТП водій автомобіля «Opel
Astra 1.4» ОСОБА_4 отримав тілесні
ушкодження, а транспортні засоби
зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Рівненського районного
суду Рівненської області від 24 травня
2013 року ОСОБА_6 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП України та притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що між ТзОВ «Санком» та ПрАТ
«Страхова компанія «Крона» укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
обов'язок відшкодування шкоди
відповідно до договору лежить на
страховику, сума матеріального збитку
є меншою від ліміту відповідальності, а
відтак, позовні вимоги про стягнення 39
906 грн шкоди, без врахування франшизи, є
законнимим.

Однак повністю з такими висновками
судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо за
своїм внутрішнім переконанням.
Результати оцінки доказів
відображаються в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Вирішуючи спір у частинні
відшкодування розміру матеріальної
шкоди, завданої ОСОБА_3 пошкодженням
належного йому автомобіля, суди за
основу визначення розміру шкоди взяли
висновок експерта від 14 лютого 2013 року
№ 5.

Однак у порушення вказаних норм права
суди не звернули уваги на долучений до
справи інший висновок експерта від 25
лютого 2014 року № 13, згідно якого шкоду
визначено у меншому розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що під
час проведення авто товарознавчої
експертизи експертом
науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
управління МВС України в Рівненській
області Ящук В.М. та автотоварознавчого
дослідження експертом -
авготоварознавцем суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_8,
було визначено, що транспортний засіб
являється фізично знищеним, оскільки
якщо вартість відновлювального
ремонту пошкодженого автомобіля
перевищувала ринкову вартість КТЗ до
його пошкодження у ДТП. У зв'язку з цим,
дійшли висновку, що розмір
матеріальних збитків, заподіяних
власнику автомобіля, дорівнює ринковій
вартості КТЗ до його пошкодження.

Однак автотоварознавчим дослідженням
експерта - автотоварознавця суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_8
встановлено, що вартість
відновлювального ремонту складає 100059
грн 99 коп., а розмір матеріального
збитку становить 40548 грн 33 коп.

Фактично такого ж висновку щодо
вартості відновлювального ремонту в
сумі 100515 грн 49 коп. дійшов і експерт
науково-дослідного експертно-
криміналістичного центру управління
МВС України в Рівненській області Ящук
В.М. Проте вартість автомобіля до
моменту дорожньо-транспортної пригоди
визначена ним у розмірі 28204 грн 70 коп.

При вирішенні вимог ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди, суди
причину наведених суперечностей у
висновках експертів не з'ясували. При
цьому, як вбачається із цих висновків в
одному випадку середня вартість
подібного пошкодженому автомобілю
позивача розраховувались із ціни у
приблизно 5200 доларів США, а в іншому 3400
доларів США.

Таке, в кінцевому підсумку вплинуло на
визначення вартості пошкодженого
транспортного засобу до ДТП.

Отже суди мали встановити чим
викликані такі протиріччя і які з
вихідних даних, використаних
експертами є правильними.

Вказані порушення норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, в зв'язку
з чим оскаржувані судові рішення у
частині вирішення вимог ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди не
можуть вважатись законними і
обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині оскаржувані судові
рішення ухвалені з дотриманням норм
матеріального права, підстави для їх
скасування відсутні.

Касаційна скарга не містить доводів
щодо їх незаконності в цій частині.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Хмельницького
Олександра Борисовича, який діє від
імені приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Крона»,
задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 25 грудня 2013
року та рішення апеляційного суду
Рівненської області від 23 липня 2014 року
у частині вирішення вимог ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Санком», приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Крона» про відшкодування
матеріальної шкоди скасувати, справу в
цій частині передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

В іншій частині оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:
В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук А.С. Олійник