Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/4567/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Стрелець
РІ Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
в особі представника Шевченко Тетяни
Вікторівни на заочне рішення
Дружківського міського суду Донецької
області від 21 березня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом передачі та набуття у власність,
-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ПАТ «Дельта Банк» в
особі ТОВ «Про Консалтинг» звернулось
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом передачі та набуття у власність.

В обґрунтування позову зазначало,
що12.06.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та
відповідачем був укладений договір про
надання споживчого кредиту.,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит в сумі 180 000 грн. 00 коп.,
який зобов'язався повернути в строк до
12.06.2015 року або достроково зі сплатою
29,10% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання
грошових зобов'язань за кредитним
договором відповідач передав у іпотеку
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 81,3 кв.м.,
житловою площею 54,2 кв.м..

На підставі рішення загальних зборів
акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ
«Укрсиббанк» змінило назву на ПАТ
«Укрсиббанк».

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк»
та ПАТ «Дельта Банк» було укладено
договір купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами.

Відповідач свої зобов'язанні за
кредитним договором своєчасно та
належним чином не виконує, в результаті
чого утворилась заборгованість у
розмірі 333 245 грн. 66 коп., яка складається
з: 164 993 грн. 18 коп. - заборгованість за
кредитом, 168 252 грн. 48 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом.

Посилаючись на зазначені обставини
просило суд в рахунок виконання
основного зобов'язання щодо оплати
заборгованості у розмірі 333 245 грн. 66
коп. за договором про надання
споживчого кредиту від 12.06.2008 року
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме: на квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 81,3 кв.м., житловою площею 54,2 кв.м.
шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ
«Дельта Банк» права власності на
вказане майно; визнати за ПАТ «Дельта
банк» право власності на предмет
іпотеки; припинити право власності
відповідача на спірну квартиру в тому
числі право володіння, користування та
розпорядження вказаною квартирою;
виселити з квартири відповідача та
всіх інших мешканців, які проживають і
зареєстровані за вказаною адресою,
витребувати у відповідача та передати
ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт,
правовстановлюючі документи (або їх
дублікати) на квартиру; та стягнути
судові витрати по справі.

Заочним рішенням Дружківського
міського суду Донецької області від 21
березня 2014 року в задоволені позовної
заяви про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом передачі та
набуття у власність відмовлено.

Додатковим рішенням Дружківського
міського суду Донецької області від 04
липня 2014 року в задоволені позовних
вимог про припинення права власності
іпотекодавця ОСОБА_4 на квартиру,
виселення з квартири, витребування та
передання банку технічного паспорту,
правовстановлюючих документів (або їх
дублікатів) на квартиру відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
в особі представника Шевченко Т.В.
зазначає, що рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги всі, крім вимоги про
зобов'язання державної реєстраційної
служби вчинити дії.

В засідання апеляційного суду
відповідач ОСОБА_4 двічі не з'явився.
Повістки про виклик до суду
направлялися відповідачу за адресою,
зазначеною у позовній заяві і інших
процесуальних документах. З поштових
відміток на відправлених судових
повістках на ім'я останнього видно, що
ОСОБА_4 за відомими суду адресами та
місцем реєстрації не проживає. Згідно
вимог ч.5 ст. 74, ст. 77 ЦПК України сторона
зобов'язана повідомляти суд про зміну
свого місця проживання, перебування
під час провадження справи, а у разі
відсутності заяви про зміну місця
знаходження, проживання, перебування
судова повістка надсилається на
останню відому судові адресу і
вважається доставленою, навіть якщо
особа за цією адресою більше не
проживає або не знаходиться. У разі
ненадання особами, які беруть участь у
справі, інформації щодо їх адреси,
судова повістка надсилається за
зареєстрованою адресою місця
проживання фізичної особи, а у разі
відсутності особи за такою адресою,
вважається, що судовий виклик вручений
належним чином.

За таких обставин судова колегія
розглянула справу за відсутності
позивача у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Відмовляючи в позові про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд
першої інстанції, виходив із того, що
позивачем обрано невірний спосіб
судового захисту, оскільки задоволення
вимог шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
забезпечених іпотекою зобов'язань в
порядку, встановленому ст. 37 Закону
України „Про іпотеку" , є способом
позасудового врегулювання питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Проте з таким висновком суду повністю
погодитись не можна.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог,
проте не може погодитись з правовим
обґрунтуванням відмови в задоволенні
позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12 червня 2008 року
АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником
якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_4
уклали договір про надання споживчого
кредиту.

Згідно п.п. 1.2.1, 1.2.8 договору сума
кредиту склала 180 тис. грн., які ОСОБА_4
зобов'язавсяь повернути до 12 червня 2015
року.

У забезпечення виконання грошових
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, ОСОБА_4 передав того ж дня в
іпотеку АКІБ "УкрСиббанк" нерухоме
майно - квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

8 грудня 2011 року ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ
"Дельта Банк" уклали договір
купівлі-продажу прав вимог за
кредитами, за яким останньому передано
право вимоги за договором про надання
споживчого кредиту ОСОБА_4

Згідно п. 4.1.1. іпотечного договору у
випадку порушень будь-якого
зобов'язання за кредитним договором
банк має право одержати задоволення
своїх вимог шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України „Про іпотеку"
передбачено, що сторони іпотечного
договору можуть вирішити питання про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. Позасудове
врегулювання здійснюється згідно із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотеко держателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, яким також
вважається відповідне застереження в
іпотечному договорі, визначає можливий
спосіб звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону.
Визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя не
перешкоджає іпотекодержателю
застосувати інші встановлені цим
Законом способи звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України „Про
іпотеку" іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

При цьому, у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої ст. 38
цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону).

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
никають із кредитних правовідносин"
судам роз'яснено, що з урахуванням
положень ч. 3 ст. 33, ст.36, ч. 1 ст. 37 Закону
України „Про іпотеку"
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суд мав виходити з
того, що з урахуванням цих норм права не
виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки в такий
спосіб і набуття іпотекодержателем
права власності на нього за рішенням
суду, оскільки цими нормами
передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16
ЦК України має право вимагати
застосування його судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК України
звернення стягнення на предмет
застави/іпотеки здійснюється лише за
рішенням суду, якщо для укладення
такого договору щодо майна фізичної
особи вимагалось отримання згоди чи
дозволу іншої особи чи органу.

У п. 4.2 договору іпотеки сторонами
визначено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду або виконавчого
напису нотаріуса, або за договором про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладеним шляхом здійснення
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до п. 5.2.1 договору іпотеки
передбачено право іпотекодержателя
про звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання у порядку,
встановленому ст. 37 Закону України
„Про іпотеку".

Зазначений висновок відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній в постанові від 11
грудня 2013 року № 6-124цс13, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

У порушення вимог ст. ст.212-214 ЦПК
України суд на вказані вимоги закону та
обставини справи уваги не звернув, та
не врахував, що умовами договору
іпотеки передбачено право банку набути
право власності на предмет іпотеки
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом з цим частиною 3 ст. 37 Закону
України „Про іпотеку" передбачено, що
іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи і
встановлено судом, строк виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором ще не настав, рішення про
дострокове повернення кредитних
коштів, як це передбачено п. 3.4.2
кредитного договору і п. 2.1.3 іпотечного
договору, банком не приймалося, оцінка
предмету іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності на момент пред'явлення
відповідної вимоги не визначалась,
клопотання про проведення такої
оцінки кредитором не заявлялось.

За таких обставин вимоги банку про
визнання права власності на предмет
іпотеки в рахунок погашення
заборгованості не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307,309,314,317 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
в особі представника Шевченко Тетяни
Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду
Донецької області від 21 березня 2014 року
в цій справі змінити в частині
правового обґрунтування.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: