Справа № 1304/5926/12
Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/7095/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника позивача ПАТ
«Укрсоцбанк» Гаполяка О.В., відповідача
ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,
представника третьої особи ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Галицького районного
суду м. Львова від 13 грудня 2012 у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства (далі ПАТ) «Укрсоцбанк» до
ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

встановила:

заочним рішенням Галицького районного
суду м. Львова від 13 грудня 2012 року
вищевказаний позов задоволено.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки
згідно з договором іпотеки від 12.04.2007 р.,
укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_3, посвідченого приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 1334, на
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з
двох житлових кімнат, житловою площею
41,9 кв. м., кухні, загальною площею 52,5 кв.
м., до квартири відноситься комора в
підвалі площею 15,6 кв. м., що належить на
праві власності ОСОБА_3, з метою
задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» на
суму 20 041,24 доларів США (що в
еквівалентності станом на 14.06.2012 р.
становить 160 179,61 грн. згідно офіційного
курсу НБУ 7,9925 грн.) та 12 105,77 грн., згідно
з кредитним договором № 600/07-042 від
10.04.2007 р., що укладений з ОСОБА_5,
визначивши спосіб реалізації предмета
іпотеки через проведення прилюдних
торгів.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» 1 722,85 грн. судового збору.

Ухвалою Галицького районного суду м.
Львова від 29 вересня 2014 року заяву
ОСОБА_3 про перегляд вказаного вище
заочного рішення залишено без
задоволення.

Рішення суду оскаржила відповідач,
просить його скасувати й ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволені
позову ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись
на те, що рішення суду є незаконним,
необґрунтованим та несправедливим.
Так, зокрема, апелянт зазначає, що про
час та місце розгляду справи районним
судом повідомлена не була; про те, що
боржник не виконує умови кредитного
договору вона не знала і про це їй банк
не повідомляв; в квартирі, яка є
предметом іпотеки, крім неї проживають
двоє неповнолітніх дітей. Крім того,
апелянт вважає, що шестимісячний строк
пред'явлення вимоги до неї пройшов.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу - відповідача ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4, представника
третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на
підтримання апеляційної скарги,
представника позивача ПАТ
«Укрсоцбанк» Гаполяка О.В.на
заперечення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали та обставини
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та позовних
вимог, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Встановлено, що між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк») та ОСОБА_5 10 квітня 2007
року укладено договір про надання
кредиту № 600/07-042, згідно умов якого
ОСОБА_5 надано кредит в сумі 14 000 доларів
США строком до 10.04.2022 р. із щомісячною
сплатою процентів за користування
кредитом в розмірі 13% річних (а.с.6-11).

Банк свої зобов'язання за даним
кредитним договором виконав повністю,
передавши у розпорядження
позичальника обумовлену договором
суму кредитних коштів, що не
заперечується сторонами.

В забезпечення всіх зобов'язань за
вказаним кредитним договором 20 квітня
2007 р. між Банком та відповідачем ОСОБА_3
укладено іпотечний договір, який
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстровано за № 135
(а.с.12-17).

Предметом іпотеки за договором є
нерухоме майно, а саме - квартира
АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на
праві приватної власності.

Іпотечним договором передбачено, що
іпотекодержатель має право у разі
невиконання або неналежного виконання
позичальником основного зобов'язання,
задовольнити свої забезпечені
іпотекою вимоги шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки (п.2.4.3;
п.4.1). Іпотека діє до припинення
основного зобов'язання (п.6.3). Договір
іпотеки сторонами не оскаржується.

Як вбачається з матеріалів справи
позов до суду пред'явлено ПАТ
«Укрсоцбанк» 05.07.2012 р. у зв'язку з
неналежним виконанням боржником за
кредитним договором своїх зобов'язань
щодо погашення кредиту починаючи з
28.08.2008 р.

Так, відповідно до розрахунку
заборгованості станом на 14.06.2012 р.
заборгованість за кредитним договором
становить 20 041,24 долари США , в тому
числі: 12 900,82 долари США заборгованості
за кредитом; 7 140,42 долари
заборгованості за відсотками; 8 025,38 грн.
пені за несвоєчасне повернення
кредиту; 4 080,38 грн. пені за несвоєчасне
повернення відсотків за кредитом (а.с.5).
Сума заборгованості сторонами не
оспорюється.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про іпотеку» іпотекою визнається вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 3
Закону України «Про іпотеку» іпотека
має похідний характер від основного
зобов'язання і є дійсною до припинення
основного зобов'язання або до
закінчення строку дії іпотечного
договору.

Згідно зі статтею 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про
іпотеку» майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

За загальним правилом ч.1 ст.590 ЦК
України, звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відтак, суд вірно прийшов до висновку
про задоволення вимог.

Посилання апелянта на те, що порука
припиняється якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя, є
безпідставним, оскільки до іпотечних
правовідносин не застосовуються
положення ч. 4 ст. 559 ЦК стосовно строку
пред'явлення вимог до поручителя.

Крім того, не є підставою для відмови у
позові посилання апелянта на те, що
банк не надіслав їй повідомлення про
неналежне виконання боржником за
кредитним договором повідомлення.

Так, відповідно до чинних положень ч. 1
ст. 35 Закону «Про іпотеку» у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. У цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Зі змісту цієї частини та ч.2 цієї
статті вбачається, що додержання
виписаної у ній процедури попередження
є обов'язковим для випадку звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору, який є лише одним із трьох
основних, передбачених ч. 3 ст. 33 цього
Закону, способів звернення стягнення
на предмет іпотеки (за рішенням суду, на
підставі виконавчого напису нотаріуса
або згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя). Невиконання
іпотекодержателем вказаної вимоги
закону при пред'явленні ним в суд
позову не є підставою для відмови у
позові, оскільки позивачем у цьому
випадку реалізується не позасудовий, а
судовий порядок звернення на
заставлене нерухоме майно.

В той же час, при вирішенні спору
колегія суддів враховує, що 07 червня 2014
р. набрав чинності Закон України від 3
червня 2014 р. «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», відповідно до якого
протягом його дії, зокрема, не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із ст. 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із ст. 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Посилання апелянта на те, що рішення
суду підлягає до скасування, оскільки
суд першої інстанції розглянув справу
у її відсутності, є помилковим,
оскільки, як вбачається з матеріалів
справи вона була залучена до розгляду
справи, повідомлялась про день та час
розгляду справи про перегляд заочного
рішення. При перегляді заочного
рішення суду брав участь її
представник. Крім того, для
урівноваження прав ОСОБА_3 з іншими
учасниками, апеляційним судом було її
повідомлено про час та місце розгляду
справи в апеляційній інстанції з метою
подання до апеляційного суду доказів,
які вона могла подати до суду першої
інстанції, а також на нову оцінку
доказів, що є у справі з урахуванням її
позиції. Однак, будь-яких нових доказів
ні нею, ні її представником суду не було
надано, а доводи, які були наведені в
апеляційній скарзі та які нею та її
представником були підтримані, рішення
суду не спростовують.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що маються у справі, дана належна
оцінка. Спір вирішено у відповідності
із нормами матеріального та
процесуального законодавства.

В той же час, з урахуванням викладеного,
залишаючи рішення районного суду без
змін, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити в резолютивній
частині ухвали про зупинення виконання
рішення на час дії вищевказаного
Закону.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308,
п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Галицького районного
суду м. Львова від 13 грудня 2012 року
залишити без змін.

На період дії Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» виконання
рішення зупинити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.