РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9184/14-ц

пр. № 2/759/3801/14

26 листопада 2014 року Святошинський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарях - Трегубенку
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні спільною земельною
ділянкою і відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є
власником 1/2 частини домобудівлі за
адресою: АДРЕСА_1. Інша ? частина
належить відповідачу на праві
власності та знаходиться на другому
поверсі будинку.

Позивач зазначила, що рішенням суду між
сторонами було визначено порядок
користування земельною ділянкою,
водночас між сторонами виникають
конфлікти. Також позивач вважає, що
відповідачем було незаконного
встановлено ворота, які приєднані до
стіни її частини будинку та встановив
електролічильник на її частині
будинку. Крім того, позивач просить
стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду,
понесену діями останнім.

У судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги у повному
обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав та просив відмовити у його
задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача, свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши докази в
справі у їх сукупності, дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи і
встановлено судом, 17 січня 2002 року
рішенням Святошинського районного
суду м. Києва був визначений порядок
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 між співвласниками, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, площею 163,0 кв.м., що прилягає до
дольової частини житлового будинку і
розташована на лінії стіни фасаду
житлового будинку на відстані 1 м. від
стіни довжиною 12,95 м. + 1,0 м., де
знаходиться моя частина домобудівлі і
складається з 2-х кімнат 1-го поверху,
які виходять у двір відповідача, згідно
наявної у матеріалах справи схеми
порядку користування ділянкою
будинковолодіння АДРЕСА_1 ( а.с. 13 - 20 ).

Згідно із наявною у матеріалах справи
копії листа № 03-25/29918 від 23.10.2009 року
земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1,
кадастровий номер 75:268:007, загальною
площею 478, 57 кв.м, на підставі технічного
звіту по встановленню зовнішніх меж
землекористування зареєстрована за
громадянами ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_2.

За нотаріально посвідченим і
зареєстрованим у встановленому
законом порядку договором
купівлі-продажу від 14 листопада 2005 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 придбали у ОСОБА_9 і
ОСОБА_6 ? частину жилого будинку з
надвірними побудовами та спорудами, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

Із наявної у матеріалах справи копії
Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 19.02.2004 року вбачається, що
спадкоємцями майна ОСОБА_7 у рівних
долях є ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_1. До
спадкового майна входила і ? частина
житлового будинку, у що знаходився на
АДРЕСА_1.

Відтак, позивачка і відповідач є
співвласниками вказаного будинку і
спільно користуються земельною
ділянкою даного будинковолодіння, у
порядку, встановленому рішенням
Святошинського районного суду м.Києва
від 17.01.2002 року.

На даний час земельна ділянка
будинковолодіння не приватизована.

Позивачка вказує на те, що між нею і
відповідачем весь час виникають
конфлікти з приводу користування
земельною ділянкою, а також воротами
(хвірткою), яку відповідач установив
без мого дозволу і приєднав (шляхом
зварювання) незаконно до стіни будинку,
а також незаконно установив
електролічильник на частині будинку
позивачки.

Крім того, ОСОБА_1 зазначила суду про те,
що 15 і 17 жовтня 2013 року відповідач
перешкоджав їй проводити роботи із
утеплення першого поверху її частини
будинку, яка знаходиться зі сторони
земельної ділянки, якою на підставі
рішення суду від 17.01.2002 року
користується відповідач (а.с. 21).

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підтвердили те, що
відповідач не дав можливості позивачці
закінчити роботи із зовнішнього
утеплення її частини будинку, змусивши
їх у грубій формі припинити вказані
роботи і залишити свій двір.

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України, ст. 88 ЗК
України володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Відповідно до п. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутись в вимогою про заборону
вчинення нею дій, які можуть порушити
його право, або з вимогою про вчинення
певних дій для запобігання такому
порушенню.

Положеннями ст. 391 ЦК України
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відтак, ОСОБА_1 було заявлено позов до
ОСОБА_2, за яким позивачка, зокрема,
просила суд винести рішення, яким
усунути перешкоди в користуванні
спільною земельною ділянкою, а саме
надати доступ до її частини будинку №1
лівої сторони по АДРЕСА_1, і не
перешкоджати їй у користуванні, шляхом
зняття воріт, які незаконно приєднані
до її будівлі і зобов'язати відповідача
зняти електролічильник зі стіни її
частини будинку.

Заперечуючи проти даного позову,
відповідач вказував на те, що він не
чинить позивачці перешкод у
користуванні земельною, згідно із
вказаним рішенням суду 17.01.2002 року, а
саме у своєму дворі на відстані 1 м. від
частини будинку на першому поверсі,
який належить позивачці (а.с. 21).

Так, надаючи пояснення у межах судового
засідання, 26.11.2014 року, ОСОБА_1
підтвердила ту обставину, що ОСОБА_2
жодного разу не відмовляв їй доступі до
свого двору і завжди відчиняв хвіртку
воріт позивачці. Водночас позивач
повідомив суду, що він дійсно був проти
проведення ремонтних робіт із
утеплення частини будинку позивачки,
оскільки із ним ці дії ніхто не
погоджував і запропонував невідомим
людям, які здійснювали вказані роботи,
залишити його двір.

Разом із тим, відповідач вказував на те,
що ворота до його двору встановлені
безпосередньо не до частини будинку
позивачки, а до самовільно зведеної нею
до будинку споруди, яку не введено в
експлуатацію. Позивачка цієї обставини
також не заперечувала.

Відтак, враховуючи викладене, суд
дійшов висновку про те, що встановлення
воріт до частини двору відповідача у
справі є формою реалізації його права
користування частиною земельної
ділянки, яка відноситься до його двору;
користується своєю частиною земельної
ділянки відповідач добросовісно і не
перешкоджає доступу ОСОБА_1 у свій двір
задля реалізації її права користування
присудженої судом частин земельної
ділянки на відстані 1 м. від частини
будинку на першому поверсі, який
належить позивачці.

Наведене свідчить про відсутність
підстав для задоволення вимог даного
позову у частині знесення воріт, які
ведуть у двір відповідача у справі по
АДРЕСА_1, у зв'язку із відсутністю
фактів порушень майнових прав ОСОБА_1 у
користуванні вказаною частиною
земельної ділянки.

При цьому майнові права позивачки не
порушуються і фактом встановлення біля
вхідних дверей відповідача
електролічильника.

Разом із тим, позивачка, як спадкоємець
ОСОБА_7, є носієм права користування
земельної ділянки згідно вказаного
рішення суду 17.01.2002 року, а саме,
зокрема, з лівої сторони
будинковолодіння у дворі відповідача,
на відстані 1 м. від частини будинку на
першому поверсі, який їй належить; а
відтак проведення у встановленому
порядку ремонтних робіт, у тому числі і
з утеплення своєї частини будинку, є
правом позивачки, яке випливає із її
правомочності користування даною
частиною земельної ділянки.

Водночас, дані позовні вимоги, згідно
формулювання їх позивачкою, не можуть
бути задоволені судом, оскільки у ході
розгляду даної справи було
встановлено, що встановлені
відповідачем ворота до його частини
двору не перешкоджають позивачці
користуванню вказаною частиною
земельної ділянки, з огляду на те, що
відповідач завжди надає доступ
позивачці, відчиняючи хвіртку воріт за
її першою вимогою.

Щодо вимог позивача про стягнення
матеріальної шкоди, суд виходить із
такого.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду України у
постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» у пункті 2 роз'яснив, що при
розгляді таких справ, суди повинні мати
на увазі, що шкода заподіяна особі або
майну громадянина відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її
заподіяла, за умови, що дії останньої
були неправомірними, між ними і шкодою
є безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Відтак, для застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків,
необхідним є наявність у діях
відповідача повного складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності),
шкідливих наслідків у вигляді
заподіяння позивачу збитків,
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправною поведінкою відповідача
та завданими позивачу збитками, а також
вини правопорушника.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги у
частині відшкодування матеріальної
шкоди у розмірі 2 260,00 грн., позивачка
вказує на те, що відповідач пошкодив їй
пінопласт та інші будівельні матеріали
на суму 1 090,00 грн., на 670,00 грн. коштувала
будівельна суміш і 500,00 грн. позивачкою
було оплачено роботу працівника.

Водночас, у ході розгляду даної справи,
позивачка надала суду до огляду
фотоматеріали і надала пояснення, із
яких слідує, що вона до цього часу
зберігає частину закуплених нею
будівельних матеріалів, згідно наявних
у матеріалах справи товарних чеків (а.с.
22); позивачка не змогла суду вказати про
те, на яку саме суму грошових коштів
відповідач пошкодив їй пінопласт та
інші будівельні матеріали.

Крім того, судом було встановлено, що
будівельна суміш втратила свої
первинні характеристики, внаслідок її
зберігання на вулиці, разом із іншими
будівельними матеріалами; факт
зберігання будівельної суміші на
вулиці позивачка підтвердила у
судовому засіданні.

Із врахуванням наведених вище мотивів,
суд приходить до висновку про те, що
позивачем не було надано належних і
допустимих доказів розміру
спричиненої їй матеріальної шкоди.

Крім того, позивачкою не було надано
належних і допустимих доказів
спричиненої їй моральної шкоди діями
відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 386, 391 ЦК України, ст. ст. 103, 106, 108, 152 ЗК
України, ст. 3, 8, 10, 11, 15, 56, 58, 60, 88, 174, 209,
212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
спільною земельною ділянкою і
відшкодування шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення

Суддя: