Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/1885/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І.,
Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 03 жовтня 2014
року,-

в с т а н
о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з названим позовом. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що з 16 листопада 2012
року перебуває у зареєстрованому шлюбі
з відповідачкою у справі. Від шлюбу
мають двох малолітніх дітей: сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на те, що
сімейні стосунки з відповідачем не
склалися, вони проживають окремо,
спільного господарства не ведуть,
просив розірвати шлюб з ОСОБА_2,
малолітніх дітей залишити проживати
разом з ним.

Рішенням Малинського районного
суду Житомирської області від 03 жовтня
2014 року позовну заяву ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу - задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.,
зареєстрований 16.11.2012 року виконавчим
комітетом Горинської сільської ради
Малинського району по актовому запису
№3. Дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
залишено проживати з батьком. Прізвище
відповідачу залишено незмінним -
ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 сплачені ним 243,60 грн. судового
збору.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій порушує питання про його
скасування в частині визначення місця
проживання дітей з батьком. Вказує, що
вирішуючи питання щодо місця
проживання їх малолітніх дітей, суд на
припущеннях та без будь-яких доказів
ухвалив рішення щодо проживання дітей
з батьком. Вважає такий висновок суду
надуманим, адже з дня народження дітей
вони проживали разом з нею та
знаходилися на її вихованні і лише
перед черговим засіданням суду 24.09.2014
року були забрані батьком. Також
зазначає, що в будинку за місцем її
проживання створені належні умови для
проживання дітей. Звертає увагу суду
на те, що висновок служби у справах
дітей про доцільність залишення дітей
на виховання батька, який був
покладений в основу рішення, судом
перевірений не був та не був
підтверджений жодним свідком.

Розглянувши справу в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з 16 листопада 2012 року
перебували в зареєстрованому шлюбі
(а.с.6-свідоцтво про шлюб), від якого
мають двох малолітніх дітей: сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. / а.с.7,8 /.

До січня 2014 року сторони проживали
разом з дітьми. В подальшому вони
почали проживати окремо, діти також
проживали то з матір»ю, то з батьком. На
час розгляду справи в суді діти
проживають з батьком.

Залишаючи проживати дітей разом з
батьком, суд першої інстанції виходив
із того, що в будинку батька створені
всі належні умови для проживання та
розвитку дітей, а відповідачка,
можливо, в силу молодого віку та
відсутності життєвого досвіду не
спромоглась висловити бачення своєї
подальшої участі у вихованні дітей.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду з огляду на таке.

Із журналів судових засідань щодо
розгляду зазначеної справи в суді
першої інстанції вбачається, що ОСОБА_2
позов визнавала частково, погоджуючись
із вимогами про розірвання шлюбу та
заперечуючи щодо проживання дітей
разом з батьком /а.с.14/. Подана
апеляційна скарга свідчить про те, що
ОСОБА_2 не погоджується з рішенням
місцевого суду щодо визначення місця
проживання дітей разом з батьком,
наводячи відповідні доводи.

Відповідно до положень ст.161 СК
України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде
проживати малолітня дитина, спір між
ними може вирішуватися органом опіки
та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків
до виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Відповідно до ч.4,ч.5 ст.19 СК України при
розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Висновком органу опіки та піклування
Малинської райдержадміністрації № 481
від 16.09.2014 року визначено за доцільне
залишити малолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на
виховання їх батьку ОСОБА_1

Комісія виходила з того, що на час
обстеження в будинку ОСОБА_2 був безлад,
речі розкидані, а в будинку ОСОБА_1
чисто, підключено газове опалення, є
окрема кімната з дитячим ліжечком та
іграшками. Також зазначено, що мати
дітей під час з»ясування причин
розлучення неодноразово залишала
своїх малолітніх дітей в нічний час та
йшла гуляти, вживала спиртні напої, що
продовжує робити й зараз, не вбачаючи у
своїй поведінці нічого протиправного
/а.с.24-25/.

Суд може не погодитися з висновком
органу опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України).

Колегія суддів вважає, що зазначений
висновок суперечить інтересам дитини.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_2
фактично проживає в с. Елівка
Малинського району з матір»ю та
молодшою сестрою /а.с.30зворот/. Актом
обстеження житлово-побутових умов від 6
серпня 2014 року підтверджується, що
сім»я має добротний будинок, літню
кухню, підсобні приміщення, 1,27га
земельної ділянки, велике підсобне
господарство /а.с.31/.

А тому, ураховуючи зайнятість сім»ї по
веденню домашнього господарства,
обробітку земельної ділянки,
наявності в будинку двох малолітніх
дітей /на момент обстеження/ висновки
комісії про безлад в будинку та
розкидані речі не мають визначального
значення для вирішення питання про
місце проживання дітей.

В матеріалах справи міститься виключно
позитивна характеристика на ОСОБА_2,
видана виконкомом Горинської
сільської ради Малинського району
/а.с.30/.

ОСОБА_2 не працює, оскільки перебуває у
відпустці по догляду за дітьми.

Позивач ОСОБА_1 також виключно
характеризується за місцем свого
проживання та роботи /а.с.36,37/, проживає
в будинку батьків разом з матір»ю,
батьком, сестрою та братом /а.с.32/,
працює в Бучанській виправній колонії
№85, одержує заробітну плату в
середньому 1860грн. в місяць /а.с.32зв./
підсобного господарства не веде /а.с.28/.

В суді апеляційної інстанції сторони
визнали, що будь-яких перешкод у
спілкуванні з дітьми відповідачка
позивачу не чинить. Наведене
підтверджується і матеріалами справи.

Із положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради Української РСР від
27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7,8 ст.7 СК
України, під час вирішення будь-яких
питань щодо дітей суд повинен виходити
з найкращого забезпечення інтересів
дітей.

Принципом 6 Декларації прав дитини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН
від 20 листопада 1959 року визначено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особи потребує любові і
розуміння. Вона повинна, якщо це
можливо, зростати під опікою і
відповідальністю своїх батьків і, в
усякому разі, в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що у даній справі відсутні
виняткові обставини, які б стали
підставою для розлучення матері із
своїми малолітніми дітьми, а тому
рішення суду першої інстанції у
частині визначення місця проживання
дітей підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в цій частині про
визначення місця проживання
малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з їх
матір»ю ОСОБА_2.

В решті рішення суду не оскаржується, а
тому в апеляційному порядку не
переглядається.

Керуючись
ст.ст.209,218,303,307,309,314,316,317,319,324,325 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 03 жовтня 2014
року в частині визначення місця
проживання дітей скасувати, ухвалити
нове рішення. Дітей - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1
залишити проживати разом з їх матір»ю
ОСОБА_2.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді