Вінницький районний суд Вінницької
Справа № 128/2364/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2014 року
м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді: Шевчук Л.П.

при секретарі: Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці в залі суду
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького
районного суду Вінницької області з
позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, посилаючись на те, що 23.05.2013
поблизу смт. Десна, Вінницького району
на ділянці автодороги
«Стрій-Кіровоград-Знам'янка», 387 км + 350 м
сталося зіткнення автомобіля «Opel Omega»,
державний номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_2 та його автомобіля
марки «Skoda Fabia », державний номерний
знак НОМЕР_2. Внаслідок ДТП пасажира
автомобіля Skoda Fabia » ОСОБА_3,
проживаючого у АДРЕСА_1 було
госпіталізовано до нейрохірургічного
відділення МКЛШМД м. Вінниці.

Відповідно до постанови судді
Калинівського районного суду від 07.11.2013
року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в сумі 340 грн. в доход держави та
34 грн. 41 коп. судового збору в дохід
держави. Згідно постанови про закриття
кримінального провадження слідчого
Кисляка С.В., винним у вчиненні вказаної
ДТП визнаний відповідач. Завдана йому
матеріальна шкода полягає в
пошкодженні його автомобіля марки «Skoda
Fabia », що підтверджується постановою
слідчого Кисляка С.В. про закриття
кримінального провадження від 20.07.2013
року та висновком експертного
автотоварознавчого дослідження від
25.06.2013 року. Вартість матеріального
збитку завданого власнику по
експертизі складає 70 719 грн. 80 коп.,
витрати на послуги евакуації
становлять 800 грн., витрати на
зберігання транспортного засобу 150 грн.
та витрати на експертизу 530 грн., а
всього матеріальний збиток становить 72
199 грн. 85 коп.

Завдана моральна шкода полягає у його
внутрішніх стражданнях, які виникли
внаслідок кримінального проступку
ОСОБА_2 Станом на даний час у нього
присутні фізичні та душевні
страждання, які позначилися негативні
зміни у його житті, страх можливого
повторення подій в інших ситуаціях, які
виникають при управлінні ним
автомобілем, негативні переживання
та спогади, потреба в уникненні
аналогічних обставин, насторога,
тривога, емоційні та тілесні реакції
при згадуванні, тимчасова відірваність
від соціального життя, знижений та
нестійкий настрій, емоційна напруга.
Вказана подія ДТП позбавила його
засобів пересування на тривалий
період, внаслідок чого він страждає.
Наслідки події ДТП, що сталося
потягнуло за собою нераціональне
витрачення часу, обумовили залучення
значних фізичних, душевних та
матеріальних ресурсів.

В зв'язку з тим, що відповідач до цього
часу в добровільному порядку не
відшкодував завдані позивачеві
майнові та моральні збитки, останній
звернувся до суду з даним позовом та
просить стягнути з ОСОБА_2 на його
користь завдану матеріальну шкоду в
сумі 72 199 грн. 85 коп., завдану моральну
шкоду у розмірі 50 000 грн., а також судові
витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник за довіреністю ОСОБА_4
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі за обставин, викладених у
позовній заяві. Позивач суду пояснив,
що вина ОСОБА_2 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП доведено
постановою Калинівського районного
суду Вінницької області від 07.11.2013 року,
яку постановою Апеляційного суду
Вінницької області від 22.07.2014 року було
скасовано лише частково, а саме в
частині накладення адміністративного
стягнення у виді штрафу та закрито
провадження у зв'язку із закінченням
строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а в
частині доведеності його вини вказана
постанова не скасована, тому просив
задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_5 в судовому засідання позовні
вимоги не визнав, заперечував щодо їх
задоволення, оскільки не доведено вини
відповідача, так як постанова
Калинівського районного суду
Вінницької області від 07.11.2013 року щодо
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_2 скасована
повністю, тому просив в задоволенні
позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
цивільного процесу, оцінивши докази в
їх сукупності, дійшов наступного
висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

23 травня 2013 року о 13 год. 00 хв., поблизу
смт. Десна, Вінницького району
Вінницької області, на автодорозі
Стрій - Кіровоград - Знам'янка» 387 км+350 м,
ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки
«Опель Омега», державний номерний знак
якого НОМЕР_1, не врахував безпечної
швидкості руху та дорожньої
обстановки, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем марки «Skoda Fabia
», державний номерний знак якого
НОМЕР_2, під керування гр. ОСОБА_1, який
рухався в напрямку м. Вінниці, що
спричинило пошкодження транспортних
засобів. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 124 КпАП України, що
встановлено постановою судді
Калинівського районного суду
Вінницької області від 07.11.2013 року (а.с.
11).

З копії постанови Апеляційного суду
Вінницької області від 22.07.2014 року,
наданої представником відповідача у
судовому засіданні вбачається, що
постанову судді Калинівського
районного суду Вінницької області від
07.11.2013 року про визнання ОСОБА_2
винуватим за ст. 124 КпАП України і про
накладення на нього адміністративного
стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. в
дохід держави скасовано, а провадження
у справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247
КпАП України у зв'язку із закінченням
на момент розгляду справи про
адміністративне правопорушення
строків, передбачених ст. 38 КпАП
України. Дана постанова набула
законної сили 22.07.20014 року.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно
якої ухвалено вирок або постанову суду,
з питань, чи мали місце ці дії та
чи вчинені вони цією особою.

Пункт 4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» вказує, що
відповідно до частини четвертої
статті 61 ЦПК вирок у кримінальній
справі, що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Слід зауважити, що ст. 38 КУпАП вказує
лише на строк коли можливе накладання
адміністративного стягнення, тобто в
даному випадку грошового штрафу, але не
обмежує уповноважений орган у часі
щодо вирішення питання про вину
посадової особи.

Закриття провадження у справі на
підставі ст. 38 КУпАП допустиме лише у
випадку доведеності вини особи у
вчиненні правопорушення за умови
забезпечення при розгляді справи
всебічного, повного і об'єктивного
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи, з
дотриманням процесуальної форми її
розгляду, визначеної законом.

Так, закриття провадження в справі за
закінченням строків накладення
адміністративного стягнення не є
реабілітуючою підставою, а тому за
умови невизнання своєї вини, його
винуватість повинна бути доведена у
передбаченому і законом порядку, а
тільки потім може бути вирішено
питання щодо встановлення обставини
закінчення на момент розгляду справи
про адміністративне правопорушення
строків, передбачених ст. 38 КУпАП, та
закриття провадження у порядку,
регламентованому ст. 247 КУпАП.

Правовим наслідком закінчення строку є
неможливість притягнення особи до
адміністративної відповідальності за
вчинене нею діяння.

Як вбачається із постанови про
закриття кримінального провадження
від 20.07.2013 року (а.с.12,13) кримінальне
провадження, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000908 від 24 травня 2013 року закрито у
зв'язку з відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Поряд з цим з вказаної постанови
вбачається, що будучи допитаним по
кримінальному провадженні ОСОБА_2 свою
вину у вчиненому визнає повністю та
зобов'язується більше такого не
повторювати. Також встановлено, що
водій автомобіля «Opel Omega», номерний
знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 грубо порушив
вимоги п. 12.1 ПДР.

ОСОБА_2 є винним у вчиненні даної ДТП,
проте ОСОБА_3 не отримав тілесних
ушкоджень, які б згідно Правил
судово-медичного визначення ступеня
тяжкості тілесних ушкоджень 1995 року,
можливо віднести до тілесних ушкоджень
середнього ступеня важкості, а ч. 1 ст. 286
КК України передбачає отримання
потерпілими тілесних ушкоджень
середнього ступеня важкості, тому
водія ОСОБА_2 слід притягнути до
адміністративної відповідальності.

Як вбачається з п. 4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» у разі прийняття
судом постанови про закриття
провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
наприклад, через закінчення строків
накладення адміністративного
стягнення (стаття 38 Кодексу України про
адміністративні правопорушення), суд
повинен звернути увагу на те, чи
містить така постанова суду відповіді
на питання про те, чи мала місце
дорожньо-транспортна пригода та чи
сталася вона з вини відповідача.
Відсутність складу злочину, наприклад,
у разі відмови у порушенні
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Дослідивши та оцінивши доказ, а саме
постанову про закриття кримінального
провадження за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, враховуючи вимоги
статей 58, 59 ЦПК України, суд вважає що
вказана постанова є належним доказом,
яка підтверджує винуватість
відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, яка
сталася 23.05.2013 поблизу смт. Десна,
Вінницького району на ділянці
автодороги
«Стрій-Кіровоград-Знам'янка», 387 км + 350
м, внаслідок якої транспортний засіб
позивача ОСОБА_1 зазнав пошкоджень, а
сам позивач - матеріального збитку як
власника пошкодженого автомобіля.

Таким чином, суд вважає, що відповідач є
винною особою, який повинен
відшкодувати завдані позивачу
внаслідок ДТП збитки.

Згідно висновку експертного
автотоварознавчого дослідження з
визначення матеріального збитку
внаслідок пошкодження транспортного
засобу № 1047/13-21 від 25.06.2013 року, вартість
матеріального збитку, заподіяного
власнику автомобіля «Skoda Fabia »,
державний номерний знак якого НОМЕР_2
складає 70719,80 грн. (а.с.15-35).

З акту №1047/13-21 від 11.06.2013 року вартість
даного експертного висновку складає
529,20 грн. та згідно квитанції № BVI476.725034.1
від 11.06.2013 року сплачені позивачем (а.с.
9).

Згідно товарних чеків від 23.05.2013 року та
від 05.06.2013 року послуги евакуатора
складають 800,00 грн. (а.с.7).

З копії квитанції №52 від 05.06.2013 року
вбачається, що позивач ОСОБА_1 сплатив
150,00 грн. за послуги по зберіганню
транспортного засобу (а.с.10).

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. При цьому збитками є як
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки), так і
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
діями особистим немайновим правам
фізичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом. Та згідно ч. 1 ст.
1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується винною
особою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у постанові № 4 від
01.03.2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» роз'яснює, що розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі
чи майну фізичної чи юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок
відшкодувати завдану шкоду виникає у
її завдавача за умови, що дії
останнього були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Враховуючи те, що пошкодження
автомобіля позивача відбулися в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, яка виникла з вини
відповідача, позовні вимоги про
стягнення матеріальної шкоди
підлягають задоволенню.

Так, на відновлення своїх порушених
прав позивач поніс 72 199,00 грн., які
складаються з: 70 719,80 грн. - матеріальний
збиток як власнику пошкодженого
автомобіля, 529,20 грн. - витрати, понесені
позивачем з метою встановлення розміру
завданої шкоди, а саме за виготовлення
висновку автотоварознавчого
дослідження, 800,00 грн. - послуги
евакуатора, 150,00 грн. - за послуги по
зберіганню транспортного засобу.

Тому з відповідача підлягає стягненню
72 199,00 грн. на відшкодування завданої
матеріальної шкоди.

Відповідно до положень ст.
ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення його
прав.

Визначаючи розмір завданої позивачу
моральної шкоди, суд виходить з
наступного.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. При цьому збитками є як
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки), так і
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, яка полягає в тому числі у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого
або позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

У відповідності до п. 3 Постанови
Пленуму Верховного суду України за №4
від 31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової шкоди)» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат
(їх тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості (п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України за №4 від 31.03.1995
року).

Вирішуючи питання відшкодування
моральної шкоди, суд виходить з того, що
моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршання або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршання
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

При визначенні розміру відшкодування
необхідно враховувати вимоги
розумності і справедливості, як того
вимагає ч. 3 ст. 23 ЦК України.

Суд, враховуючи характер та обсяг
моральних страждань, які зазнав
позивач внаслідок неправомірних дій
відповідача, в результаті яких було
пошкоджено його майно (автомобіль),
врахувавши як форму вини відповідача,
так і наслідки його дій, в результаті
яких автомобілю позивача було завдано
значних пошкоджень, в зв'язку з чим
позивач переніс певні душевні
страждання, а також незручності для
відшукування особистого часу з метою
вирішення питань по відшкодуванню
завданої шкоди та відновленню
звичайного ритму життя, виходячи із
засад розумності, поміркованості та
справедливості, дійшов висновку, що на
користь позивача підлягає стягненню
моральна шкода в сумі 5000 грн. 00 коп.

Згідно cт.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог. Тому з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню понесені ним
витрати на сплату судового збору в сумі
771 грн. 99 коп.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК
України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
(проживаючого в АДРЕСА_2) на користь
ОСОБА_1 (проживаючого в АДРЕСА_3) 72 199
(сімдесят дві тисячі сто дев'яносто
дев'ять) грн. 00 коп. на відшкодування
завданої матеріальної шкоди та 5 000
(п'ять тисяч) грн. 00 коп. на
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
(проживаючого в АДРЕСА_2) на користь
ОСОБА_1 (проживаючого в АДРЕСА_3)
судовий збір в сумі 771 (сімсот сімдесят
одна) грн. 99 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Вінницької області
через Вінницький районний суд
Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, проте не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Л. П. Шевчук