Справа № 545/2349/14-ц
Провадження № 8/545/6/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого судді            Стрюк
Л.І.,

при секретарі Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Полтаві заяву ОСОБА_1 про перегляд за
новоявленими обставинами рішення
Полтавського районного суду
Полтавської області від 23.06.2014 року по
цивільній справі справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и в:

Заявник звернулася до суду
із зазначеною заявою, посилаючись на
те, що після ухвалення рішення
Полтавського районного суду
Полтавської області від 23.06.2014 року,
наприкінці вересня 2014 року їй стало
відомо про те, що 25.03.2010 року між ПАТ
«Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладений
договір доручення №490077264, за умовами
якого останній передав Банку у рахунок
погашення боргу за договором кредиту
автомобіль CHERY А21 ЕLАRА, 2007 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1. Зазначена обставина, на
думку заявника, є істотною для справи,
оскільки якби про її існування було
відомо на час винесення рішення, то
висновок суду щодо розміру
заборгованості міг бути іншим. Крім
цього, вказані обставини існували на
час розгляду справи, однак не були та не
могли бути їй відомі, оскільки у
заявника не виникало жодних сумнівів
щодо обґрунтованості позовних вимог.

У судовому засіданні заявник
підтримала свою заяву.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» заяву не
визнав, вважаючи, що зазначений договір
доручення фактично не був виконаний
сторонами, оскільки автомобіль
перебував під арештом та був
реалізований державним виконавцем на
прилюдних торгах.

Третя особа – ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомленим про час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з’явився, про причини неявки суд не
повідомив, заяви про розгляд справи за
його відсутності не надав.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
заяви, рішення Полтавського районного
суду Полтавської області від 23.06.2014
року, матеріали цивільної справи,
всебічно та повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується заява,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
істотне значення для її розгляду і
вирішення по суті, суд приходить до
висновку, що заява підлягає
задоволенню із таких підстав.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 361 ЦПК України
підставами для перегляду рішення,
ухвали суду чи судового наказу у
зв'язку з нововиявленими обставинами є
істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №4 «Про
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами»,
нововиявлені обставини - це юридичні
факти, які мають істотне значення для
розгляду справи та існували на час
розгляду справи, але не були і не могли
бути відомі заявнику, а також
обставини, які виникли після набрання
судовим рішенням законної сили та
віднесені законом до нововиявлених
обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених
обставин, визначених пунктами 1, 2
частини другої статті 361 ЦПК, є те, що
вони існували на час розгляду справи;
ці обставини не могли бути відомі
заявникові на час розгляду справи; вони
входять до предмета доказування у
справі та можуть вплинути на висновки
суду про права та обов'язки осіб, які
беруть участь у справі.

Перевіряючи обґрунтованість заяви про
перегляд судового рішення, суд
виходить із загальних положень про
докази, у тому числі про належність і
допустимість засобів доказування,
обов'язку доказування і подання
доказів.

Таким чином, тільки ті обставини, які
існували на час розгляду справи судом,
але про них не знав і не міг знати
заявник та повідомити про них суд,
можуть бути підставою для перегляду
рішення за нововиявленими обставинами.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що Полтавським районним
судом Полтавської області від 23.06.2014
року ухвалено рішення у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, яким позовні
вимоги задоволено повністю.

Постановляючи рішення, суд виходив з
того, що 03.07.2008 року між позивачем та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір №
490077264, згідно якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_2
кредит у сумі 78244,00 грн. ОСОБА_2
зобов’язався в порядку та на умовах, що
визначені Договором повертати Кредит,
виплачувати проценти за користування
Кредитом, сплачувати неустойки та інші
передбачені платежі в сумі, строки та
на умовах, що передбачені Договором та
Додатком № 1 до нього (а.с.6-8).
Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав, надавши ОСОБА_2, кредит у сумі
78244,00 грн., що підтверджується випискою
з особового рахунку ОСОБА_2 Разом з тим
ОСОБА_2 свої зобов’язання за
кредитним договором не виконав, у
зв’язку з чим склалася заборгованість,
яка згідно розрахунку станом на 03.05.2014
року складає 54120,98 грн., з яких 34349,02 грн.
– заборгованість за відсотками; 9368,98
грн. – заборгованість за комісіями.
Станом на 03.05.2014 року розмір неустойки
становить – пеня- 355994,97 грн. Кредит був
наданий 03.07.2008 року та повинен був бути
повернутий 03.07.2014 року, але відповідно
до п.6.1. Загальних умов кредитування,
банк має право дострокової вимоги
повернення кредиту у разі затримання
сплати частини Кредиту та/або
процентів за його користування,
щонайменше на один календарний місяць.
На забезпечення виконання зобов’язань
по кредитному договору ЗАТ «ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 уклали договір, відповідно до
якого остання поручається за виконання
ОСОБА_2 обов’язків, що виникли на
підставі основного договору або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому (а.с.11). Згідно з умовами
договору поруки, поручитель
відповідає перед банком у тому ж
обсязі, що і боржник. На виконання умов
договору Позичальнику та Поручителю
була направлена вимога про досудове
врегулювання спору, але на дату подання
позовної заяви вимога не виконана (а.с.
15-17). Відповідач визнала позов повністю,
тому суд відповідно до ст. 174 ЦПК
України ухвалив рішення про
задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 19.08.2014 року рішення суду
першої інстанції залишене без змін.

Як вбачається з заяви та
підтверджується наданим суду доказами,
03.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_2
укладено кредитний договір № 490077264,
згідно якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_2
кредит у сумі 78244,00 грн. з кінцевою датою
повернення 03.07.2014 року. ОСОБА_2
зобов’язався в порядку та на умовах, що
визначені Договором, повертати Кредит,
виплачувати проценти за користування
Кредитом, сплачувати неустойки та інші
передбачені платежі в сумі, строки та
на умовах, що передбачені Договором та
Додатком № 1 до нього (а.с.6-8).
Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав, надавши ОСОБА_2, кредит у сумі
78244,00 грн., що підтверджується випискою
з особового рахунку ОСОБА_2 Як
вбачається з розрахунку, ОСОБА_2 свої
зобов’язання за кредитним договором
не виконав, у зв’язку з чим станом на
03.05.2014 року склалася заборгованість: 54
120,98 грн. за кредитом, 34 349,02 грн. по
відсотках, 9 368,98 грн. по комісії та 355 994,97
грн. пені.

Згідно з заявою 19.09.2014 року ОСОБА_2 на
адресу ОСОБА_1 направлений договір
доручення №490077264 від 23.03.2010 року,
укладений між ПАТ «Альфа-банк» та
ОСОБА_2; таким чином, про існування цієї
обставини заявнику стало відомо після
19.09.2014 року, що підтверджується копією
поштового відправлення(а.с. 74).

Згідно з п. 1.1 договору доручення,
Повірений зобов’язався за дорученням
довірителя здійснити пошук третіх
осіб та укласти з ними від його імені
одну або декілька угод щодо зберігання
автомобіля марки CHERY А21 ЕLАRА, 2007 року
випуску та забезпечити виконання
третіми особами умов договору
зберігання(а.с.75-77). Згідно з актом
прийому-передачі автомобіля від 23.03.2010
року, зазначений автомобіль був
переданий Повіреному(а.с.78). Відповідно
до п. 7.1 Договору доручення від 23.03.2010
року, передача майна від довірителя
Повіреному, оформлена Актом
прийому-передачі, є підставою для
ухвалення кредитним комітетом рішення
щодо припинення нарахування
Довірителю пені та штрафів за даним
кредитним договором 490077264 від 3 липня 2008
року.

Вказані обставини є істотними для
справи, які не були і не могли бути
відомі ОСОБА_1 на час розгляду справи.

Таким чином, рішення Полтавського
районного суду Полтавської області від
23.06.2014 року підлягає скасуванню за
нововиявленими обставинами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України
зобов’язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог –
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За таких обставин суд, оцінюючи надані
та досліджені в судовому засіданні
докази дійшов висновку про відсутність
правових підстав для стягнення з
ОСОБА_1 пені у розмірі 355 994,97 грн.,
оскільки згідно з Договором доручення
від 23.03.2010 року банк зобов’язувався
припинити нарахування ОСОБА_2 пені та
штрафів за даним кредитним договором;
накладення арешту на майно в порядку
виконання рішення суду не є обставиною,
яка звільняє сторону від належного
виконання умов договору.

У частині стягнення заборгованості за
кредитом, відсотках та комісії – позов
є обґрунтованим та підлягає
задоволенню у повному обсязі з таких
підстав.

Відповідно до ст. 1050 ЦК
України, якщо договором встановлений
обов’язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому.

Частиною 1 статті 554 ЦК
України встановлена солідарна
відповідальність боржника і
поручителя у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою, що
передбачає право кредитора пред'явити
позов за своїм вибором лише до боржника
або лише до поручителя або одночасно до
них обох.

Таким чином, суд приходить
до висновку про задоволення позову в
частині стягнення 54 120,98 грн.
заборгованості за кредитом, 34 349,02 грн.
нарахованих відсотків та 9 368,98 грн.
комісії.

Питання щодо розподілу
судових витрат суд вирішує відповідно
до вимог ст. 88 ЦПК України –
пропорційно до розміру задоволених
вимог.

Керуючись ст.ст. 361, 362, 365, 366 ЦПК України,
п. 3, 5 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №4 «Про
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами»,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за
новоявленими обставинами рішення
Полтавського районного суду
Полтавської області від 23.06.2014 року по
цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості – задовольнити
частково.

Скасувати за нововиявленими
обставинами рішення Полтавського
районного суду Полтавської області від
23.06.2014 року по цивільній справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

Ухвалити нове рішення, яким позов
публічного акціонерного товариства
«Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості – задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Альфа-Банк» 54 120,98 грн.
заборгованості за кредитом, 34 349,02 грн.
нарахованих відсотків та 9 368,98 грн.
комісії, всього – 97 838,98 грн.

В іншій частині позову –
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Альфа-Банк» 787,44 грн. судового
збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської
області через Полтавський районний
суд протягом 10 днів з моменту
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя:

ОСОБА_5