У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко
Ю.Г.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Львівське торгово-виробниче
підприємство «ВАН-А-ВАН», треті особи:
Залізнична районна адміністрація
Львівської міської ради, Управління
архітектури і містобудування
Львівської міської ради, про усунення
перешкод та зобов'язання вчинити певні
дії,

за касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Львівське
торгово-виробниче підприємство
«ВАН-А-ВАН» на заочне рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 17 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 1 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Львівське
торгово-виробниче підприємство
«ВАН-А-ВАН» (далі - ТОВ «Львівське
торгово-виробниче підприємство
«ВАН-А-ВАН»), треті особи: Залізнична
районна адміністрація Львівської
міської ради, Управління архітектури і
містобудування Львівської міської
ради, про усунення перешкод та
зобов'язання вчинити певні дії.

На обґрунтування
позовних вимог зазначала, що їй на
праві приватної власності належить
АДРЕСА_1. Відповідачем встановлено
бетонну огорожу, яка знаходиться на
відстані

1 м від будинку, розташування якої не
лише перешкоджає утриманню квартири в
належному стані, але й призводить до
руйнування будинку, в якому вона
проживає. У листі Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
від 23 січня 2012 року зазначено, що
комісією за участю представників
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області, ЛКП
«Левандівка» у її присутності 4 січня
2012 року проведено обстеження прилеглої
території та складено схему, у якій за
її вказівкою здійснено заміри та
зазначено всі відстані від огорож та
будівель

ТОВ «Львівське торгово-виробниче
підприємство «ВАН-А-ВАН» до житлового
будинку АДРЕСА_1. Відповідно до
технічних висновків

ДП «Державний науково-дослідний
інститут автоматизованих систем в
будівництві» від 2 квітня 2012 poку ТОВ
«Львівське торгово-виробниче
підприємство «ВАН-А-ВАН» встановлена
глуха бетонна огорожа висотою 2,5 м
вздовж будинків, відстань від будинку
по АДРЕСА_1 складає 1 м.

ТОВ «Львівське торгово-виробниче
підприємство «ВАН-А-ВАН», виконуючи
будівельні роботи з планування
території, за вихідну відмітку
прийняло відмітки вул. Повітряної,
внаслідок чого житловий будинок
АДРЕСА_1 виявився підсипаним на 0,6-0,7 м.
Внаслідок підсипки будинків і
будівництва огорожі існуючі відмостки
знищені, атмосферні води потрапляють
на стіни будівель, у зв'язку з чим стіни
всередині приміщення відсиріли,
завівся грибок, а підлога гниє. Із
житлової кімнати будівлі АДРЕСА_1 одне
вікно виходить на залізобетонну
огорожу висотою 2,5 м, яка розташована на
відстані 1 м, чим порушується інсоляція
житлових приміщень. Тому ОСОБА_3
просить зобов'язати відповідача
демонтувати частину бетонної огорожі
довжиною 9 м 92 см, влаштовану поряд з
будинком АДРЕСА_1, та зобов'язати
відновити підсипку ґрунту та відмостки
вздовж будинку АДРЕСА_1 зі сторони
встановленої бетонної огорожі по
АДРЕСА_1

Заочним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від

17 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
до ТОВ «Львівське торгово-виробниче
підприємство «ВАН-А-ВАН», треті особи:
Залізнична районна адміністрація
Львівської міської ради, Управління
архітектури і містобудування
Львівської міської ради, про усунення
перешкод та зобов'язання вчинити певні
дії задоволено. Зобовʼ?язано ТОВ
«Львівське торгово-виробниче
підприємство «ВАН-А-ВАН» демонтувати
частину бетонної огорожі довжиною 9 м 92
см, влаштовану поряд з
будинковолодінням по АДРЕСА_1.
Зобовʼ?язано ТОВ «Львівське
торгово-виробниче підприємство
«ВАН-А-ВАН» відновити підсипку ґрунту
та відмостку вздовж будинковолодіння
по АДРЕСА_1 зі сторони спорудженої
бетонної огорожі по АДРЕСА_1. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 1 липня 2014 року заочне
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 17 жовтня

2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі директор ТОВ
«Львівське торгово-виробниче
підприємство «ВАН-А-ВАН» - Степаненко
Ю.В. просить скасувати оскаржувані
судові рішення та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, мотивуючи свої вимоги
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права та порушенням
норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що при будівництві
бетонної огорожі відповідачем не було
дотримано вимог від

9 вересня 2011 року «Положення про
порядок влаштування огорож у

м. Львові».

Проте погодитися з такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна,
оскільки останні зроблені із неповним
з'ясуванням обставин справи та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 на праві
власності належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до схеми будівель
вбачається, що навпроти будинків по
АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 є нежитлові
приміщення, які належать ТОВ
«ВАН-А-ВАН» по вул. Повітряній 45.

Зі схеми розташування огорожі
відповідача ТОВ «ВАН-А-ВАН» на вул.
Повітряній, 45 відповідно до будинку
АДРЕСА_1, яка затверджена міжвідомчою
комісією Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
поряд з зазначеним житловим будинком
на відстані 1,04 м розташована спірна
бетонна огорожа, встановлена
відповідачем, яка складається з двох
частин, а саме: бетонної огорожі
довжиною 21,9 м та металевої огорожі
довжиною 0,93 м. Згідно з даною схемою
довжина спірної бетонної огорожі, яка
розташована поряд з будинком по
АДРЕСА_1, складає 9,92 м (матеріали справи
№ 2-78/11, а. с. 94, т. 2).

Розпорядженням Залізничної районної
адміністрації від 29 грудня

2006 року № 2297 «Про самочинне
будівництво ТОВ «ЛТВП «ВАН-А-ВАН»
зобов'язано зазначене товариство,
власника будівлі магазину на вул.
Повітряній 45 у м. Львові в термін до 1
квітня 2007 року демонтувати частину
самочинно влаштованих
збірно-розбірних металевих
огорож-екранів і перенести на відстань
5,50-6,00 м збірно-розбірну металеву
огорожу від стін житлових будинків
АДРЕСА_3 по АДРЕСА_1 (матеріали справи №
2-78/11, а. с. 120).

Відповідно до положень ст. 215 ЦПК
України в мотивувальній частині
рішення суду зазначаються: встановлені
судом обставини та визначені
відповідно до них правовідносини;
назви, статті, її частини, абзацу,
пункту, підпункту закону, на підставі
якого вирішено справу, а також
процесуального закону, яким керувався
суд.

Тобто рішення суду повинно бути із
зазначенням установлених судом
обставин, які мають значення для
справи, їх юридичної оцінки та
визначених відповідно до них
правовідносин, а також посиланням на
закон та інші нормативно-правові акти
матеріального права, на підставі яких
визначено права та обов'язки сторін у
спірних правовідносинах, і норми
процесуального права, керуючись якими
суд установив обставини справи, права
та обов'язки сторін.

Зазначене вище знайшло своє
відображення й у роз'ясненнях,
викладених у абз. 2, 4 п. 2 п. 12 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі» (далі - Постанова).

Так, згідно з роз'ясненнями,
викладеними в абз. 2, 4 п. 2 Постанови,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК
України, а також правильно витлумачив
ці норми. Якщо спірні правовідносини не
врегульовані законом, суд застосовує
закон, що регулює подібні за змістом
відносини (аналогія закону), а за
відсутності такого - суд виходить із
загальних засад законодавства
(аналогія права). Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

У п. 12 Постанови зазначено, що у
мотивувальній частині кожного рішення
має бути наведено також посилання на
закон та інші нормативно-правові акти
матеріального права (назва, стаття, її
частина, абзац, пункт, підпункт закону),
у відповідних випадках - на норми
Конституції України, на підставі яких
визначено права та обов'язки сторін у
спірних правовідносинах, на статті 10, 11,
60, 212 та 214 ЦПК (статті 224 - 226 ЦПК - при
ухваленні заочного рішення) й інші
норми процесуального права, керуючись
якими суд установив обставини справи,
права та обов'язки сторін. У разі
необхідності мають бути посилання на
Конвенцію та рішення Європейського
суду з прав людини, які згідно із
Законом України від 23 лютого 2006 року №
3477-IV «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права та
підлягають застосуванню в даній
справі.

Однак указаним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає,
оскільки в ньому не зазначено норм
матеріального права, на підставі яких
визначено права та обов'язки сторін у
спірних правовідносинах.

Отже, суд не встановив, яка правова
норма підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, не навів норм права, на
підставі яких вирішено спір, та не
надав відповідної правової оцінки
наявним у матеріалах справи доказам.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку, всупереч вимогам ст. 303 ЦПК
України на зазначені положення закону
та обставини справи уваги не звернув,
не перевірив законність ухваленого
рішення та не усунув у межах своїх
повноважень допущених судом першої
інстанції недоліків.

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що заочне рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 17 жовтня 2013
року та ухвала апеляційного суду
Львівської області від 1 липня 2014 року
підлягають скасуванню із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Львівське
торгово-виробниче підприємство
«ВАН-А-ВАН» задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 17 жовтня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 1 липня

2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Н.А.
Горелкіна О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко