Провадження № 2/742/1860/14
унікальний № 742/5325/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської
області

у складі: головуючого - судді
Зарічної Л.А.,

при секретарі Геєць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка є власником ?
частини будинку АДРЕСА_1 Чернігівської
області, в якому проживає відповідачка
ОСОБА_2

Відповідачка , маючи намір придбати
дане житла сплатила авансовий внесок
за нього в розмірі 1600 грн., про що
позивачкою була написана відповідна
розписка, а решту суми відповідачка
зобов'язувалася сплатити протягом
наступних 6 місяців. Зважаючи на такі
наміри і відсутність іншого житла
ОСОБА_1 дала свою згоду на тимчасове
проживання у вказаному будинку
відповідачки протягом 6 місяців, але
оскільки визначені усною домовленістю
кошти сплачені не були і відповідний
договір купівлі-продажу укладений та
посвідчений нотаріусом не був,
позивачка зажадала від ОСОБА_2
звільнення належної їй частини
будинку.

Посилаючись на ті обставини, що
відповідачка в добровільному порядку
відмовляється звільнити належне
позивачці житло, така звернулася до
суду із позовом про виселення.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги та при цьому
пояснила, що у грудні 2013 року відбулася
домовленість про продаж належної їй
частини будинку, оплату за який у
повному обсязі відповідачка повинна
була здійснити до червня 2014 року. Проте
така усна домовленість відповідачкою
дотримана не була, а тому ОСОБА_3
попереджалася про виселення із
будинку, проте, такі залишенні без
реагування.

В той же час, відповідачка в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала та при цьому пояснила, що не має
можливості виселитися із вказаного
будинку, бо немає іншого житла. Крім
того, між нею та позивачкою існувала
домовленість про продаж, але на даний
час вона такої домовленості не
дотримується.

Вислухавши пояснення, дослідивши
наявні докази по справі суд приходить
до наступного висновку:

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних
чи юридичних осіб, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законодавством.

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, хоч би ці порушення і не
були поєднані з позбавленням
володіння. Способи захисту права
власності передбачені нормами ст.ст.16,
386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може
бути, зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з
урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

Аналіз змісту вказаних правових
норм свідчить про те, що право члена
сім'ї власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

В судовому засіданні було
достовірно встановлено, що саме
ОСОБА_1 є власником ? частини будинку з
належною частиною
господарсько-побутових будівель, який
розташований за адресою АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право на спадщину за заповітом (а.с.6).

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Виникнення права членів сім'ї власника
будинку на користування будинком та
обсяг цих прав залежить від виникнення
у власника будинку права власності на
цей будинок, а отже, припинення права
власності на будинок припиняє право
членів його сім'ї на користування цим
будинком.

Оскільки позивачка є власником
частини житлового будинку, а
відповідачка до кола членів її сім'ї
не відноситься, жодних договорів найму
житлового приміщення між сторонами не
укладалося, відповідачка підлягає
виселенню.

Керуючись ст.ст.316,317,319,321,382, 383, 391 ЦК
України, ст. 212-218 ЦПК України, суд-

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити .

Усунути перешкоди у користуванні
власністю, шляхом виселення ОСОБА_2 із
житлового будинку , що знаходиться за
адресою м.Прилуки Чернігівської
області, АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подання протягом 10 днів
апеляційної скарги до Апеляційного
суду Чернігівської області через
Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя

Л.А.Зарічна