РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/3478/14-ц

провадження у справі № 2/0285/1214/14

11 листопада 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області

у складі : головуючої - судді
Михайловської А.В.,

при секретарі Горбатюк І.О.,

сторони по справі : позивач - ОСОБА_1,
представники - ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

відповідач - виконавчий комітет
Наталівської сільської ради,

представник - Храбан Р.В.,

треті особи - ОСОБА_5, представник -
ОСОБА_6, приватний нотаріус
Новоград-Волинського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та ОСОБА_8,

розглянувши у залі суду у відкритому
судовому засіданні в м.
Новоград-Волинський справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Наталівської сільської ради
Житомирської області про визнання
незаконним та скасування рішення та
про визнання недійсним свідоцтва про
право власності,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання незаконним та скасування
рішення виконкому Наталівської
сільської ради № 43 від 26 червня 2003 року
в частині визнання права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, за ОСОБА_9;
визнання свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
видане 26 червня 2003 року виконавчим
комітетом Наталівської сільської ради
на підставі рішення виконавчого
комітету Наталівської сільської ради
№ 43 від 26 червня 2003 року на ім'я ОСОБА_9
недійсним.

Позов обгрунтовував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір -
ОСОБА_10, після смерті якої відкрилася
спадщина у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1. Вказаний будинок був сумісною
власністю його батьків - матері ОСОБА_10
та батька ОСОБА_9, при цьому матері
належала ? частина будинку, яка мала
бути успадкована після її смерті ним та
його батьком в рівних частинах по ?
частки будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його
батько ОСОБА_9, який до своєї смерті
14.04.2004 року склав заповіт щодо
належного йому майна.

Вказав, що при оформленні спадщини в
травні 2013 року від приватного
нотаріуса Новоград-Волинського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
він дізнався, що його батько ОСОБА_9
отримав свідоцтво про право власності
на весь спірний будинок, в той час коли
мав отримати лише на ? будинку, і
відповідач видав йому свідоцтво за № 43
від 26 червня 2003 року.

Позивач просив визнати це свідоцтво
недійсним, оскільки воно порушило його
права як спадкоємця та його матері. На
час смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 він
прийняв спадковий будинок і квартиру і
на даний час користується ними. Його
сестра ОСОБА_8 не проживала із матір'ю,
заяву про прийняття спадщини не
подавала і тому спадщину не прийняла, а
інших спадкоємців немає. Після смерті
батька він звертався до приватного
нотаріуса Новоград-Волинського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
який виніс постанову про відмову в
прийнятті спадщини на частку будинку,
пояснивши, що він має звернутися до
суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач та його
представники позов підтримали з
підстав, в ньому передбачених, просили
його задовольнити. Представник
відповідача позов не визнала,
пославшись на його необґрунтованість
та безпідставність, просила суд
відмовити в його задоволенні.
Представник третьої особи ОСОБА_5 позов
не визнав, просив суд відмовити в його
задоволенні. Третя особа ОСОБА_8 під час
розгляду справи проти задоволення
позову не заперечувала.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7
в судове засідання не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, заяв про розгляд справи
в своїй відсутності та заперечень
проти позову не подав, а тому,
враховуючи думки учасників справ
вважає за можливе розглянути справу в
його відсутності.

Доповівши зміст заявлених позовних
вимог, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що позивач є сином
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, що підтверджується
свідоцтвом про народження (копія а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача -
ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом
про смерть (копія а.с. 5).

Після її смерті відкрилася спадщина на
належне їй майно, зокрема на : житловий
будинок АДРЕСА_2, та на земельну ділянку
площею 1113 кв. м., що розташована в
АДРЕСА_2. Спадкоємцем, який прийняв дану
спадщину, був батько позивача - ОСОБА_9,
який і отримав на це майно свідоцтва
про право на спадщину за законом (копії
а.с. 79,81). Ці обставини підтверджуються
відповіддями Новоград-Волинської
державної нотаріальної контори за вих.
№ 1699/01-16 від 27 вересня 2014 р. (а.с. 16) та №
1937/02-14/677/97 (а.с. 78).

Позивач стверджує, що до спадкового
майна після смерті ОСОБА_10 входив також
житловий будинок АДРЕСА_1. На
переконання позивача цей будинок
побудований на місці, придбаного його
батьком ОСОБА_9, згідно договору
купівлі-продажу № 21 від 28.09.1988 року, і є
спільною власністю подружжя його
батьків, а тому його матері належала ?
частини будинку на праві спільної
сумісної власності подружжя, яка мала
бути успадкована після її смерті в
рівних частинах його батьком на ним
відповідно по ? частки будинку.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням виконавчого комітету
Наталівської сільської ради
Новоград-Волинського району
Житомирської області (надалі -
відповідачем) від 26 червня 2003 року № 43
право власності на спірний будинок
оформлено за ОСОБА_9 (копія а.с. 59). На
підставі цього рішення відповідачем 26
червня 2003 року ОСОБА_9 було видано
свідоцтво про право власності на
спірний будинок (копія а.с. 10).

За життя ОСОБА_9 14.04.2004 року склав
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Новоград-Волинського
міського нотаріального округу (копія
а.с. 9), відповідно до умов якого спірний
будинок він заповідав ОСОБА_5 - третій
особі по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(копія а.с. 11).

ОСОБА_5 подала заяву про прийняття
спадщини після померлого за заповітом
та отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на житловий
будинок АДРЕСА_1, 28 березня 2013 року за
реєстром № 231, що підтверджується
відповіддю приватного нотаріуса
Новоград-Волинського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 № 229/02-14
від 27.10.2014 року (а.с. 60).

Позивач стверджує, що спірний будинок
належав його померлим батькам на праві
спільної сумісної власності, оскільки
був придбаний покійним ОСОБА_9 на
підставі договору купівлі-продажу № 21
від 28.09.1988 року під час перебування в
шлюбі із ОСОБА_10, на підтвердження чого
послався на довідку виконавчого
комітету Наталівської сільської ради
№ 442 від 20 травня 2013 року (копія а.с. 7), а
тому йому як спадкоємцю першої черги за
законом після смерті ОСОБА_10 належить
частка у цьому спадковому майні в
розмірі ? частини цього будинку.

Таким чином, на переконання позивача,
правовстановлюючим документом, який
підтверджує факт належності спірного
будинку на праві спільної сумісної
власності його батькам ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, є договір купівлі-продажу № 21
від 28.09.1988 року, укладений між ОСОБА_9 та
ОСОБА_11.

Як видно з відповіді на запит адвоката
(копія а.с. 44) довідка № 442 від 20.05.2013 року
(копія а.с. 7) була видана згідно запису з
по господарської книги № 16
Майстрівської сільської ради 1986-1990
років.

З копії по господарської книги, яка
міститься в матеріалах справи (а.с. 45)
вбачається, що згідно договору
купівлі-продажу № 21 від 28.09.1988 року
ОСОБА_9 придбав у ОСОБА_11 времянку 1954
року забудови загальною площею 32 кв.м.,
житловою площею 15 кв.м.. Дана обставина
визнана та не оспорюється самим
позивачем, що вбачається із його
пояснень, зафіксованих в позовній
заяві.

В той же час спірною річчю є не
времянка, а житловий будинок АДРЕСА_1,
який має інші технічні характеристики
ніж вищезазначена времянка. Його
загальна площа складає 86,9 кв.м., житлова
- 37,0 кв.м., до будинку примикає гараж,
сарай, вбиральня, баня, погріб,
колодязь, огорожа, погріб під гаражем
(технічний паспорт копія а.с. 42 та
свідоцтво про право на спадщину за
законом копія а.с. 39-41).

Інвентарна справа № 138 на цей будинок
була заведена у 2003 році, тобто вже після
смерті ОСОБА_10 (копія а.с. 83-94). Власником
будинку в матеріалах інвентарної
справи зазначений ОСОБА_9(а.с. 92). Саме
на підставі матеріалів даної
інвентарної справи відповідач своїм
рішенням оформив право власності на
спірний житловий будинок одноособово
за ОСОБА_9, що вбачається із тексту
цього рішення (копія а.с. 59).

При вирішенні спорів про спадкування,
спадщина по яких відкрилась і була
прийнята до 1 січня 2004 року, не
допускається застосування судами норм
ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають
норми законодавства, чинного на час
відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР
(лист Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013
року).

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

Статтею 549 ЦК УРСР визначені дії, що
свідчать про прийняття спадщини, а саме
: фактичний вступ в управління або
володіння спадковим майном; подання
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяви про
прийняття спадщини.

Ст. 22 Кодексу законів про шлюб та сім'ю
України, тобто нормативно-правового
акта, який врегульовував сімейні
правовідносини в період з 1988 року по
день смерті ОСОБА_10, передбачала, що
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю за
винятком роздільного майна (ст. 24
Кодексу законів про шлюб та сім'ю).

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Ст. 60 ЦПК України
зазначає, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання представників позивача та
третьої особи ОСОБА_8 на те, що фактично
спірний будинок був збудований на
місці придбаної раніше времянки за
рахунок спільних матеріальних та
трудових зусиль подружжя ОСОБА_10 та
ОСОБА_9, не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні, оскільки не були
доведені цими особами відповідними
засобами доказування. Ці обставини не
були визнані ні відповідачем, ні
власником спірного будинку ОСОБА_5.

Таким чином, доказів на підтвердження
того, що спірний будинок був об'єктом
спільної сумісної власності померлих
ОСОБА_10 та ОСОБА_9, а тому повинен був
входити до складу спадкового майна за
законом після смерті ОСОБА_10, з боку
позивача та його представників суду
представлено не було, а тому дана
обставина вважається судом
недоведеною. Самостійних вимог про
визнання спірного будинку об'єктом
спільної сумісної власності подружжя в
ході розгляду справи ніким не
заявлялось.

Ст. 3 ЦПК України передбачає, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

На переконання суду це означає, що
підстав для визнання незаконним та
скасування оскаржуваного позивачем
рішення відповідача немає, так як ним
не було порушено прав позивача як
спадкоємця, що позивач зазначив в
позовній заяві як єдину підставу для
визнання його незаконним (а.с. 3), а тому
суд відмовляє в задоволенні цієї
позовної вимоги.

Оскільки позовна вимога про визнання
свідоцтва про право особистої
власності на спірний будинок на ім'я
ОСОБА_9, виданого відповідачем, є
похідною від попередньої щодо визнання
незаконним та скасування рішення
відповідача, суд відмовляє також і в її
задоволенні, а загалом і в задоволенні
всього позову ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 79, 88, 208, 209, 212-215,
218, 223, 294 ЦПК України, суд,

вирішив :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до виконавчого комітету Наталівської
сільської ради Житомирської області
про визнання незаконним та скасування
рішення № 43 від 26 червня 2003 року в
частині визнання права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 та
про визнання недійсним свідоцтва про
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1, виданого виконавчим комітетом
Наталівської сільської ради
Житомирської області за № 43 від 26
червня 2003 року на ім'я ОСОБА_9.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана апеляційному суду Житомирської
області через Новоград-Волинський
міськрайонний суд Житомирської
області позивачем протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подавати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча :
А.В. Михайловська