СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 22 вересня 2014р. по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Приватного
акціонерного товариства «Просто
Страхування», треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

про відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди,

встановила:

у лютому 2014р. позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з ОСОБА_3 162
961грн. 72коп. вартості відновлювального
ремонту і 500грн. судових витрат, з ПрАТ
«Просто Страхування» 50 000грн.
страхового відшкодування, 5000грн.
моральної шкоди та 743грн. 60коп. судових
витрат.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 10 грудня 2013р. на
перехресті вулиць КрейсераАврори та
Лятошинського у м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода, у
результаті якої був пошкоджений
автомобіль «Фольксваген», державний
номер НОМЕР_1, яким він керував і
власником якого є ОСОБА_7.

Позивач стверджував, що
дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини водія, який керував автомобілем
«ДЕУ», державний номер НОМЕР_2, який
належить ОСОБА_3 Водій зазначеного
автомобіля з місця ДТП втік.

Оскільки автомобіль «ДЕУ» був
застрахований відповідно до полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 25 грудня 2012р. у ПрАТ «Просто
Страхування», 13 грудня 2013р. він
звернувся до страховика з
повідомленням про
дорожньо-транспортну пригоду, а 14 січня
2014р. направив заяву про виплату
страхового відшкодування, але
страховою компанією страхове
відшкодування виплачено не було.

Згідно звіту про незалежну
оцінку з визначення вартості
матеріального збитку від 24 січня 2014р.
вартість матеріального збитку,
завданого пошкодженням автомобіля,
становить 212 961грн. 72коп.

Позивач вважав, що страховик
повинен виплатити йому 50 000грн.
страхового відшкодування та 5000грн.
моральної шкоди, оскільки у результаті
ДТП він отримав струс головного мозку.

Також позивач вважав, що власник
автомобіля «ДЕУ» ОСОБА_3 повинен

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/13806/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Плахотнюк
К.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Рейнарт І.М.відшкодувати
йому 162 961грн. 72коп. вартості
відновлювального ремонту автомобіля.

Крім того, позивач посилався на
те, що ОСОБА_7 видала йому довіреність
на право пред'явлення позову та
отримання грошових коштів у зв'язку із
пошкодженням

- 2
-

автомобіля, тому він просить стягнути
кошти на його користь.

Рішенням суду від 22 вересня 2014р.
у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
представник позивача просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Апелянт вважає, що висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи, а рішення суду ухвалено з
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Відповідно до роз'яснень,
наданих у п. 13 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», колегією суддів до участі у
справі у якості третьої особи була
залучена власник пошкодженого
автомобіля ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_3 та треті особи
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, будучи належним
чином повідомленими про день та час
розгляду апеляційної скарги (с.с.208, 216,
224, 226, 228), тричі у судове засідання не
з'явилися, причини неявки не
повідомили, тому відповідно до
положень ст. 305 ЦПК України колегія
суддів провела судовий розгляд у їх
відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта, його
представника та ОСОБА_7, які підтримали
апеляційну скаргу, пояснення
представника відповідача ПрАТ «Просто
страхування», який просив залишити
рішення суду без змін, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що 10 грудня 2013р. на
перехресті вулиць Крейсера Аврори та
Лятошинського у м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобілів «Фольксваген», державний
номер НОМЕР_1, яким керував позивач, та
«ДЕУ», державний номер НОМЕР_2, водій
якого з місця ДТП втік.

Згідно звіту про незалежну оцінку з
визначення вартості матеріального
збитку від 24 січня 2014р. вартість
матеріального збитку, завданого
пошкодженням автомобіля
«Фольксваген», державний номер НОМЕР_1,
становить 212 961грн. 72коп.

Відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 24 грудня 2012р.
у ПрАТ «Просто Страхування»
застрахована цивільна
відповідальність водія автомобіля
«ДЕУ», державний номер НОМЕР_2.

13 грудня 2013р. позивач звернувся до
страховика з повідомленням про
дорожньо-транспортну пригоду, а 14 січня
2014р. направив заяву про виплату
страхового відшкодування, але
страховою компанією страхове
відшкодування виплачено не було.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ОСОБА_3 не є власником автомобіля у
розумінні статті 1187 ЦК України, тому
позовні вимоги в цій частині заявлені
до неналежного відповідача, а до
страхової компанії позивачем не були
надані всі необхідні документи для
виплати страхового відшкодування,
зокрема, документи, які підтверджують
вину у ДТП водія, який керував
застрахованим автомобілем.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками суду першої інстанції не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми визначено,
що особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України
визначено, що шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

- 3 -

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

У п. 6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 1 березня 2013р. «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно наданої суду копії свідоцтва
про реєстрацію ТЗ автомобіль «ДЕУ»,
державний номер НОМЕР_2, належить на
праві власності ОСОБА_3 (с.с.10).

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач ОСОБА_3 надав суду докази у
підтвердження передачі автомобіля у
розпорядження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
підставі довіреності від 30 листопада
2010р., яка діє до 30 листопада 2015р. і яка
посвідчена приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_12 (с.с.75). Вказана
довіреність зареєстрована у Єдиному
реєстрі довіреностей (с.с.76), тобто є
дійсною та чинною і видана з правом
передоручення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
відповідно до положень ч. 2 ст. 1166 та ч. 2
ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України прийшов до
правомірного висновку про те, що
відсутні правові підстави для
стягнення збитків, завданих
пошкодженням автомобіля, яким керував
позивач, з ОСОБА_3, як власника
автомобіля.

Також під час судового розгляду було
встановлено, що відповідно до
довіреності від 14 жовтня 2011р., яка
посвідчена приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, ОСОБА_4, на підставі
довіреності ОСОБА_3, автомобіль «ДЕУ»,
державний номер НОМЕР_2, був переданий у
користування та розпорядження ОСОБА_6
(с.с.170).

Встановивши вказані обставини, суд
першої інстанції правомірно залучив до
участі у справі у якості третьої особи
ОСОБА_6, який на відповідній правовій
підставі на час ДТП володів
автомобілем «ДЕУ», проте, позивачем
позовні вимоги до вказаної особи
заявлені не були.

З матеріалів справи, зокрема, листа
начальника ВДАІ Голосіївського ГУ М ВС
України в м. Києві від 31 грудня 2013р.,
вбачається, що дорожньо-транспортна
пригода, у результаті якої був
пошкоджений автомобіль, який належить
ОСОБА_7, сталася з вини водія автомобіля
«ДЕУ», державний номер НОМЕР_2 (с.с.7).

У п. 6 вищезазначеної постанови Пленуму
ВССУ роз'яснено, якщо особа під час
керування транспортним засобом має
посвідчення водія на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії і реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

Матеріалами, які оформлені
працівниками ДАІ на місці ДТП,
підтверджено, що водій автомобіля
«ДЕУ» мав свідоцтво про реєстрацію ТЗ,
довіреність на право керування та
розпорядження автомобілем та поліс
обов'язкового страхування (с.с.169-170),
тому саме ця особа повинна нести
цивільно-правову відповідальність за
шкоду, завдану позивачу у результаті
ДТП.

Відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 24 грудня 2012р.,
цивільно-правова відповідальність
водія автомобіля «ДЕУ», державний
номер НОМЕР_2, була застрахована у ПрАТ
«Просто страхування» з лімітом
відповідальності за шкоду, завдану
майну, у сумі 50 000грн. Страхувальником
за договором є ОСОБА_13 (с.с.169).

- 4
-

Згідно ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована,
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю
та/або майну потерпілого.

Статтею 22.1. зазначеного закону
визначено, що у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом статті 36 вказаного
закону страховик приймає вмотивоване
рішення про здійснення страхового
відшкодування або про відмову у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Представник страховика не
заперечував, що позивач звертався до
ПАТ «Просто страхування» із заявою про
настання ДТП та виплату страхового
відшкодування, але суду не було надано
доказів прийняття вмотивованого
рішення по даній заяві, тому колегія
суддів вважає, що права позивача були
порушені і підлягають захисту шляхом
стягнення зі страховика страхового
відшкодування у рамках встановленого
договором ліміту відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність встановлення наявності
вини у діях водія забезпечення
транспортного засобу, так як з наданих
суду матеріалів, складених
працівниками ДАІ, вбачається, що
дорожньо-транспортна пригода сталася
саме з вини водія автомобіля «ДЕУ».

Сам по собі факт не притягнення
винної у ДТП особи до адміністративної
відповідальності не може бути
підставою для звільнення її від
цивільної відповідальності.

При розгляді цивільної справи,
суд на підставі ст. 61 ЦПК України може
звільнити сторону від доказування
обставин, які були встановлені при
розгляді адміністративної справи, а
при відсутності таких обставин,
сторона повинна довести, що відповідач
повинен нести цивільну
відповідальність за спричинення шкоди.

При розгляді даної справи
позивачем було доведено, що саме з вини
водія автомобіля «ДЕУ» трапилася ДТП, у
результаті якої був пошкоджений його
автомобіль, тому відповідно до
положень ст. 1188 ЦК України цей водій
повинен нести відповідальність за
спричинення позивачу матеріальної
шкоди, а оскільки цивільно-правова
відповідальність даного водія
застрахована, то страховик повинен
виконати свої зобов'язання за
договором страхування.

Також колегія суддів вважає, що
не встановлення прізвища особи, яка
керувала застрахованим автомобілем у
момент ДТП та не пред'явлення позовних
вимог до належного відповідача -
володільця автомобіля, не є підставою
для звільнення страховика від його
обов'язку виплатити страхове
відшкодування, так як це суперечить
меті Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» та загальним
засадам цивільного законодавства про
судовий захист цивільного права та
інтересу, справедливість,
добросовісність та розумність,
визначені у статті 3 ЦК України.

Доводи представника ПАТ «Просто
страхування» про те, що водій
застрахованого автомобіля на момент
ДТП міг ним керувати неправомірно,
суперечать матеріалам справи, оскільки
листом начальника ВДАІ Голосіївського
РУ ГУ МВС України в м. Києві від 24 грудня
2013р. підтверджено, що зазначений
автомобіль в угоні та розшуку не
перебуває (с.с.8), а відповідно до ч. 4 ст.
60 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, представником
страховика суду не надано належних
доказів у підтвердження своїм
доводами, а також твердженням, що у
водія застрахованого автомобіля не
виникла цивільно-правова
відповідальність за спричинення шкоди
позивачу.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що зі ПАТ «Просто
страхування» підлягає стягненню 50
000грн. згідно ліміту відповідальності,
встановленого полісом від 24 грудня

-
5 -

2012р., та враховуючи розмір шкоди,
завданої позивачу, яка встановлена
звітом про незалежну оцінку з
визначення вартості матеріального
збитку від 24 січня 2014р., який
відповідачем не оспорювався.

Оскільки під час апеляційного
розгляду власник пошкодженого
автомобіля ОСОБА_7 підтвердила, що
позивач володіє автомобілем на
підставі її дозволу, йому були передані
реєстраційні документи на
транспортний засіб, і вона не заперечує
проти отримання ним страхового
відшкодування, колегія суддів вважає,
що позивач має правові підстави для
отримання зазначеної суми.

Разом з тим, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги про стягнення
зі ПАТ «Просто страхування» моральної
шкоди у сумі 5000грн. задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 26-1 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховиком (у випадках,
передбачених підпунктами "г" і "ґ"
пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2
статті 41 цього Закону, - МТСБУ)
відшкодовується потерпілому - фізичній
особі, який зазнав ушкодження здоров'я
під час дорожньо-транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5 відсотків
страхової виплати за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

З наданих суду медичних довідок
вбачається, що у результаті ДТП позивач
перебував на лікуванні, що підтверджує
отримання ним ушкодження здоров'я.

Проте, позивачем не були
заявлені вимоги про здійснення
страхової виплати за шкоду, завдану
здоров'ю, а відтак, відсутні правові
підстави для стягнення моральної шкоди
зі страховика.

Посилання апелянта на те, що дана
виплата повинна здійснюватися від
визначеної у полісі страхової суми за
шкоду, заподіяну життю і здоров'ю,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки поняття
страхова сума та страхова виплата не є
тотожними.

Відповідно до ст. 9.1. Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхова сума - це грошова
сума, у межах якої страховик
зобов'язаний здійснити виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов договору страхування.

У ст. 9.4. цього ж закону
зазначається, що страхові виплати за
договорами обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
обмежуються страховими сумами, які
діяли на дату укладення договору та
зазначені в договорі страхування.

Отже, страхова виплата, на яку є
посилання у статті 26-1 вказаного закону,
це грошова сума, яка підлягає виплаті і
розмір якої необхідно довести.

Так як позивачем не було надано
доказів розміру шкоди, завданої його
здоров'ю, і не пред'являлися вимоги про
виплату такої шкоди, тому відсутня
можливість розрахувати розмір
моральної шкоди, яку повинен виплатити
страховик.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції неповно були з'ясовані
обставини справи, неправильно
застосовані норми матеріального права,
допущено порушення норм
процесуального права при розгляді
позовних вимог, заявлених до
страховика, тому рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню, а колегія
суддів ухвалює нове рішення про
часткове задоволення зазначених
позовних вимог.

В іншій частині рішення суду
ухвалено з дотриманням норм
матеріального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Оскільки позовні вимоги та
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК
України з ПАТ «Просто страхування» на
користь позивача підлягає стягненню
сплачений ним судовий збір пропорційно
до задоволених позовних вимог, що
становить 500грн. та 250грн. відповідно.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 3130314,
316-317 ЦПК України, колегія суддів

- 6 -

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 22 вересня
2014р. скасувати в частині відмови у
позовних вимогах, заявлених до
Приватного акціонерного товариства
«Просто страхування» та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким позов
задовольнити частково.

Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Просто
страхування» на користь ОСОБА_1 50 000грн.
страхового відшкодування, 750грн.
судового збору.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: