АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № (541/1656/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3810/14
Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В. Д.
Доповідач Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду Полтавської
області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Карпушина Г.Л., Корнієнка В.І.

При секретарі: Рибак О.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 30 вересня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до
Полив»янської сільської ради
Миргородського району Полтавської
області про визнання права власності
на будинковолодіння та права на
земельну частку (пай) в порядку
спадкування за заповітом

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача
апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що після смерті
спадкодавця ОСОБА_2, який залишив на її
ім»я заповіт, намагалася успадкувати
відповідне майно і право, однак
нотаріусом їй відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину через
відсутність правовстановлюючих
документів на спадщину на ім»я
померлого спадкодавця.

Прохала визнати за нею, ОСОБА_1, в
порядку спадкування за заповітом право
власності на будинковолодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
право на земельну частку (пай) в межах
Комишнянської селищної ради із земель
колишнього КСП «Прогрес» розміром 4,56
умовних кадастрових гектари.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 30 вересня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
прохала рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на
порушення місцевим судом норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що місцевим судом не повно
з»ясовано усі фактичні обставини
справи та не дослідив і не надав
належної оцінки наявним в матеріалах
справи доказам, не сприяв повному,
об»єктивному та неупередженому її
розгляді.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про її часткове задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 не має права на спадкування на
загальних підставах, оскільки в ході
розгляду справи нею не надано жодного
належного і допустимого доказу того, що
вона є спадкоємцем першої черги,
зважаючи на наявність такого
спадкоємця - третьої особи ОСОБА_2, а
заповіт, на підставі якого позивачка
заявила свій позов, не відповідає
вимогам законодавства щодо його форми
та посвідчення, що в силу ст. 1257 ч. 1, 215
ч. 2 ЦК України робить його нікчемним.

Однак висновки місцевого суду
суперечать вимогам матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

У відповідності з вимогами ст. 114 ЦПК
України позови що виникають з приводу
нерухомого майна пред'являються за
місцезнаходженням майна, або
основної його частини.

З повідомлення Поливянської
сільської ради на їх території
взагалі відсутнє майно , яке належить
на праві власності померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_2 (а.с.7).

14 березня 2005 року ОСОБА_2 заповідав все
своє майно ОСОБА_1 (а. с. 54).

Відповідно до довідки Другої
миргородської державної нотаріальної
контори Полтавської області від 04.07.2014
року померлий ОСОБА_2 прийняв спадщину
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері
ОСОБА_3 (а.с.8, 30,31).

Померлій ОСОБА_3 належало на праві
приватної власності жилий будинок з
надвірними спорудами, що розташовані в
АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про
право на спадщину (а.с. 5). , та відповідно
до листа Управління держземагенства у
Миргородському районі Полтавської
області, на ім»я ОСОБА_3 видано
сертифікат на право на земельну частку
(пай) колишнього КСП «Прогрес» серія РН
№ 771786 площею 4,56 умовних кадастрових
гектара, яка знаходиться в межах
Комишнянської селищної ради, про що
зроблено запис 14.04.2004 року за номером 752
(а. с. 16).

Також судом було встановлено , що
спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
по ОСОБА_2 прийняв його син ОСОБА_2 ,
який також є спадкоємцем , якому
належала обов'язкова доля в спадщині.

Відповідно до договору про поділ
спадкового майна, укладеного 14 травня
2014 року між позивачкою ОСОБА_1 та
третьою особою ОСОБА_2, як спадкоємцем
першої черги за законом, що мав право на
обов'язкову частку в спадщині
спадкоємці вирішили , що ОСОБА_1
успадкує після померлого ОСОБА_2,
житловий будинок з надвірними
побудовами, що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 земельну ділянку
передану для ведення товарного
сільського господарського виробництва
площею 4,0581 га. (а. с. 15).

Також в ОСОБА_2 виникло право на
успадкування обов'язкової долі в
іншому спадковому майні, яка є
предметом даного судового спору -
права на земельну частку (пай)
колишнього КСП «Прогрес» серія РН №
771786 площею 4,56 умовних кадастрових
гектара, яка знаходиться в межах
Комишнянської селищної ради та
належала ОСОБА_3.

Незважаючи на зазначену
обставину, ОСОБА_2 який прийняв
спадщину та є спадкоємцем , не був
залучений до участі в справі в якості
належного відповідача.

Крім того в якості належного
співвідповідача не був залучений і
попередній власник земельної ділянки
( відповідна рада чи
держадміністрація чи КСП або його
правонаступник)

Також з матеріалів справи
вбачається, що правовстановлюючим
документом на житловий будинок з
надвірними побудовами, що знаходяться
за адресою АДРЕСА_1 , яким є свідоцтво
про право на спадщину за законом від
11.06.2001 року, видавався померлій
ОСОБА_3 державним нотаріусом першої
державної нотаріальної контори.
Доказів того, що в порядку ст. 1266 чи
1276 ЦК України ОСОБА_4 не може
успадкувати цей будинок відсутні.

Постанова нотаріуса від 12.06.2014
року свідчить лише про неможливість
видачі свідоцтва про право на
спадщину після померлого ОСОБА_2, а
не ОСОБА_3 з підстав зазначених вище.

Крім того місцевий суд не
врахував, що у відповідності до вимог
ст. 1277 ЦК України територіальна
громада може виступати відповідачем
у справі лише в разі відумерлості
спадщини чи в разі відсутності інших
спадкоємців.

За таких обставин , підстави
для задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 пред'явлені до
територіальної громади с. Полив»яне
відсутні.

Заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги в частині
помилковості висновків місцевого
суду щодо визнання заповіту
нікчемним.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є розпорядження фізичної
особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.

Як вбачається зі змісту заповіту, який
склав ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, особу
та дієздатність заповідача перевірено
по паспорту, тобто він був дієздатний,
розумів свої дії та міг ними керувати,
що повністю відповідає волевиявленню
останнього та його дійсним намірам (а.с.
54).

Вимоги щодо порядку посвідчення
заповіту встановлені ст. ст. 1251-1252 ЦК
України.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України
нікчемним є заповіт, складений особою,
яка не мала на це право, а також заповіт,
складений із порушенням вимоги щодо
його форми та посвідчення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 52 Закону
України "Про нотаріат" про всі
нотаріальні дії, вчинені нотаріусами
або посадовими особами органів
місцевого самоврядування, робиться
запис у реєстрах для реєстрації
нотаріальних дій після того, як
нотаріус зробить посвідчувальний
напис на документі або підпише
документ, що ним видається.

Кожна нотаріальна дія реєструється під
окремим порядковим номером. Номер, під
яким нотаріальна дія зареєстрована,
зазначається на документі, що
видається нотаріусом, чи в
посвідчувальному написі.

Згідно з ст. 56 зазначеного закону
нотаріуси або посадові особи, які
вчиняють нотаріальні дії, посвідчують
заповіти дієздатних громадян, складені
відповідно до вимог законодавства
України і особисто подані ними
нотаріусу або посадовій особі, яка
вчиняє нотаріальні дії, а також
забезпечують державну реєстрацію
заповітів у Спадковому реєстрі
відповідно до порядку, затвердженого
Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи убачається, що
заповіт складений у друкованій формі 14
березня 2005 року, підписаний ОСОБА_2 та
посвідчений повноважною на те особою
ОСОБА_5 - секретарем Комишнянської
селищної ради Миргородського району з
зазначенням місця та часу вчинення
нотаріальної дії, дати та зазначено
номер за реєстром № 88.

Як роз'яснено у п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від 6
листопада 2009 року № 9 вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору.

Ні сторони у справі, ні треті особи не
оспорили правомірність
вищезазначеного заповіту, не
заперечували проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що місцевий суд
вийшов за межі своєї компетенції,
вказуючи на його нікчемність ( в
даному випадку даний заповіт є
«оспорюваним»).

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про
необхідність скасування судового
рішення та постановлення у справі
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог із
зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4, ч.1 ст. 309, 316,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 30 вересня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Судді: підписи

З оригіналом згідно: