Справа №469/1033/14-ц 08.12.2014 08.12.2014 08.12.2014
Провадження №22-ц/784/3278/14
Провадження №22ц /784/3278/14
Суддя першої інстанції
Суддя - доповідач апеляційного суду
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Орельською Н.М.,

за участі: відповідача ОСОБА_2 і його
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Березанського районного суду
Миколаївської області від
03 листопада 2014 року, ухваленого
за позовом Березанської селищної ради
Миколаївської області до ОСОБА_2 про
знесення самочинно збудованого гаражу,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року Березанська селищна
рада Миколаївської області пред'явила
позов до ОСОБА_2 про знесення самочинно
збудованого гаражу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем самочинно з порушенням
встановленого законом порядку та без
належним чином затвердженої проектної
документації побудовано гараж на
земельній ділянці, що розташована по
АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що місце
розташування спірного гаражу не було
погоджено із Березанською селищною
радою Миколаївської області, позивач
просив позов задовольнити, зобов'язати
ОСОБА_2 знести об'єкт самочинного
будівництва.

Рішенням Березанського районного суду
Миколаївської області від
03 листопада 2014 року позовні вимоги
задоволені в повному обсязі.
Зобов'язано ОСОБА_2 знести самочинне
будівництво - гараж, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з
відповідача на користь позивача судові
витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати вказане судове рішення суду
першої інстанцій та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, вважаючи, що суд першої
інстанції не врахував всіх доказів і
обставин, які свідчать про
безпідставність вимог щодо знесення
гаражу та передчасно ухвалив рішення у
справі.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що гараж відповідачем збудований
на земельній ділянці, яка не була
відведена для цієї мети, без належного
дозволу та належно затвердженого
проекту, а тому є об'єктом самочинного
будівництва, який підлягає знесенню.

Проте такі висновки районного суду є
передчасними, оскільки зроблені судом
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення районного суду
ухвалено не у повній відповідності з
виписаним.

Згідно зі ст.13 Конституції України
земля є об'єктом права власності
Українського народу. Від імені
Українського народу права власника
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.ст.142-144 Конституції
України до матеріальної основи органів
місцевого самоврядування належить,
зокрема, земля, управління якою
здійснюють територіальні громади
через органи місцевого самоврядування
в межах їх повноважень шляхом
прийняття рішень.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Отже, розпорядження землями від імені
Українського народу здійснюють органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування в межах їх повноважень
шляхом прийняття рішень.

Відповідно до ст.83 ЗК України у
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності.

Згідно із п.п. а, б, в ст.12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить: розпорядження землями
територіальної громади; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності.

Відповідно до ст.125 ЗК України, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Положення ст.376 ЦК України регулюють
правовідносини між особами, що
здійснили самочинне будівництво та
органами державної і місцевої влади,
власниками земельних ділянок з приводу
зведених споруд.

Так, за правилами ч.ч. 1, 2, 4 ст.376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво, не набуває
права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної
ділянки заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Аналіз норм чинного законодавства
свідчить про те, що законодавство не
визнає самочинне будівництво об'єктом
правового захисту, крім передбаченого
ч.3 ст.376 ЦК України випадку, а тому
правовими наслідками самочинного
будівництва, в разі звернення до суду з
позовом відповідного органу, є або
знесення такого будівництва, або
проведення відповідної його
перебудови.

Право на звернення до суду з таким
позовом закон надає, зокрема, й
відповідному органу державної влади
або органу місцевого самоврядування.

Також, відповідно до вимог ст.38 Закону
України від 17 лютого 2011 року №3038-VІ «Про
регулювання містобудівної діяльності»
право на звернення до суду з позовом
про знесення самочинно збудованих
об'єктів містобудування належить
відповідним інспекціям державного
архітектурно-будівельного контролю.
Такий позов може бути пред'явлено до
суду в разі, якщо особа в установлений
строк добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил із
визначенням строку для добровільного
виконання припису, та/або якщо
перебудова об'єкта є неможливою.

Разом з тим, відповідно до положень ч.7
ст. 376 ЦК України суди мають
встановлювати, чи було видано особі,
яка здійснила самочинне будівництво,
припис про усунення порушень, чи
можлива перебудова об'єкту та чи
відмовляється особа, яка здійснила
самочинне будівництво, від такої
перебудови.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Березанської селищної ради
Миколаївської області за №12 від 16
травня 2013 року надано згоду на
виготовлення проекту із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність для будівництва нежитлового
приміщення (гаража) із земель не
наданих у власність та користування
ОСОБА_2, площею 0.01 га в межах території
Березанської селищної ради за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.8).

Виконавчим комітетом Березанської
селищної ради Миколаївської області
ОСОБА_2 надано дозвіл для відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування нежитлового приміщення
(гаражу) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

19 березня 2014 року Березанською
селищною радою Миколаївської області
на ім'я ОСОБА_2 направлено лист за №2.13/499
про відмову в затвердженні проекту із
землеустрою по відведенню земельної
ділянки з посиланням на те, що не надано
викопіювання з чергового кадастрового
плану по місцю розташування нежитлової
будівлі (гаражу) та місце розташування
вказаного об'єкту не було погоджено із
селищною радою (а.с.10).

Рішенням Березанської селищної ради
Миколаївської області за №22 від 25
квітня 2014 року відмовлено у
затвердженні проекту із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність для будівництва нежитлового
приміщення (гаража) із земель не
наданих у власність та користування
ОСОБА_2, площею 0.01 га в межах території
Березанської селищної ради за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку з невідповідністю
місця розташування об'єкта вимогам
закону (а.с.11).

Рішенням Березанського районного суду
Миколаївської області від 09
вересня 2014 року, що набрало законної
сили 22 вересня 2014 року, вищевказане
рішення Березанської селищної ради
визнано незаконним (а.с.36-38).

З листа інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області слідує, що
будівельні роботи з будівництва
обумовленого гаражу здійснені без
реєстрації відповідних документів, які
надають право виконувати такі роботи
та без затвердженого проекту, що є
порушенням ч.1 ст.34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», ст.ст.7,9 Закону України
«Про архітектурну діяльність», та
п.1.6 ДБН:А.3.1-5:2009
«Організація будівельного
виробництва» (а.с.13).

Приписом вищевказаної інспекції за №276
від 11 серпня 2014 року, відповідача
зобов'язано в строк до 11 січня 2015 року
усунути порушення вимог
законодавства в сфері містобудівної
діяльності, шляхом оформлення
відповідних документів на спірний
гараж, у порядку встановленому чинним
законодавством, а за відсутності
вказаних документів виконати демонтаж
об'єкта самочинного будівництва. (а.с.49).

Відомостей про те, що будівництво
спірного гаражу здійснено з істотним
порушенням будівельних норм і правил,
матеріали справи не містять.

З пояснень відповідача встановлено, що
на момент звернення до суду із позовом,
останній вищезазначений припис не
виконав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо за
своїм внутрішнім переконанням.
Результати оцінки доказів
відображаються в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Втім, районний суд, у порушення
зазначених норм процесуального права,
оцінки припису, який стосуються
обставин справи, на які відповідач
посилався в своїх запереченнях, не дав
та дійшов передчасного висновку про
наявність підстав для задоволення
позову про знесення самочинного
будівництва до спливу строку, що
зазначений у приписі за №276 від
11 серпня 2014 року, оскільки знесення
це крайня міра, і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Іншого, з ситуації за спірними
правовідносинами, коли наявний припис
про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, колегія
суддів не вбачає.

Оскільки районний суд не врахував
необхідність та можливість вирішення
досудового порядку вирішення спору та
задовольнив позовні вимоги
Березанської селищної ради
Миколаївської області, то допущену ним
помилку слід виправити рішенням
апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення
районного суду на підставі п.4 ч.1 ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення - про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Березанського районного суду
Миколаївської області від
03 листопада 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
Березанської селищної ради
Миколаївської області до ОСОБА_2 про
знесення самочинно збудованого гаражу
- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: