УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Гримич М.К., Колодійчука В.М.
Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом прокурора
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Головного управління
Держземагентства у Дніпропетровській
області до Дніпропетровської районної
державної адміністрації, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Реєстраційна
служба Дніпропетровського районного
управління юстиції, про визнання
недійсними документів на право
власності на земельну ділянку та
витребування земельної ділянки з
чужого незаконного володіння, за
касаційною скаргою першого заступника
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах держави в особі Головного
управління Держземагентства у
Дніпропетровській області на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 31 липня
2014 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року прокурор
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Головного управління
Держземагентства у Дніпропетровській
області звернувся до суду із указаним
позовом. Вимоги мотивував тим, що
згідно з семантичними даними Відділу
Державного земельного агентства у
Дніпропетровському районі та
нотаріально завіреною копією
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 877284,
розпорядженням голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації від 28 грудня 2004 року №
997-р ОСОБА_3 надано у власність земельну
ділянку площею 0, 3000 га на території
Кіровської селищної ради
Дніпропетровського району. Державний
акт зареєстровано в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі та видано
ОСОБА_3 30 грудня 2005 року.

Зазначив, що вказане розпорядження не
стосується ОСОБА_3, оскільки ним
затверджено матеріали інвентаризації
земельних ділянок, зайнятих під
необслуговуваними підсилювальними та
регенераційними пунктами ДП НЕК
«Укренерго» на територіях:
Новоолександрівської,
Сурсько-Литовської, Горьківської,
Орджонікідзевської та Степової
сільських рад загальною площею 0,0494 га,
а також надано у постійне користування
ДП НЕК «Укренерго» земельні ділянки
під необслуговуваними підсилювальними
та регенераційними пунктами загальною
площею 0,0494 га. У зв'язку з чим
прокурор вважав, що право власності на
землю було оформлено без належної
підстави, у порушення порядку
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами, визначеному ст. 118
ЗК України. Згідно з договором
купівлі-продажу земельної ділянки від
03 травня 2010 року ОСОБА_3 продав вказану
земельну ділянку ОСОБА_9 На підставі
договору дарування земельної ділянки
від 19 липня 2010 року право власності на
вказану земельну ділянку перейшло до
ОСОБА_5

Розпорядженням голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації від 24 грудня 2010 року №
4110-р затверджено технічну документацію
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельні ділянки при
поділі земельної ділянки площею 0,3000 га
ОСОБА_5 на три окремі земельні ділянки
по 0,1000 га, на підставі чого їй було
виготовлено та видано відповідні
держанні акти на право власності на
земельні ділянки.

На підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 28 липня 2011 року
право власності на земельну ділянку
площею 0,1000 га для ведення особистого
селянського господарства на території
Кіровської селищної ради
Дніпропетровського району перейшло до
ОСОБА_6

На підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 28 липня 2011 року
право власності на земельну ділянку
площею 0,1000 га для ведення особистого
селянського господарства перейшло до
ОСОБА_7

На підставі договору купівлі-продажу
від 16 травня 2013 року ОСОБА_8 отримала
право власності на земельну ділянку
для ведення особистого селянського
господарства на території Кіровської
селищної ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області
разом із господарською спорудою
об'єктом житлової нерухомості за
адресою: АДРЕСА_1 Дніпропетровського
району Дніпропетровської області,

Крім того, позивач зазначав, що
відповідно до даних
Дніпропетровського районного
виробничого відділу ДРФ ДП «Центр ДЗК»,
на підставі проведених геодезичних
робіт зазначені земельні ділянки
знаходяться в безпосередній
близькості до р. Оріль, тобто у
прибережній захисній смузі р. Оріль, у
зв'язку із чим за основним цільовим
призначенням земельні ділянки повинні
належати до категорії - землі водного
фонду.

За таких обставин прокурор просив суд
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,3000 га для ведення особистого
селянською господарства на території
Кіровської селищної ради
Дніпропетровського району, виданий
ОСОБА_3; визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,3000 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Кіровської селищної ради
Дніпропетровського району, виданий
ОСОБА_9; визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,3000 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Кіровської селищної ради
Дніпропетровського району, виданий
ОСОБА_5; визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,1000 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Кіровської селищної ради
Дніпропетровського району, виданий
ОСОБА_6; визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,1000 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Кіровської селищної ради
Дніпропетровського району, виданий
ОСОБА_5; визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,1000 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Кіровської селищної ради
Дніпропетровського району, виданий
ОСОБА_7.; визнати недійсним рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень від 16 травня 2013 року на
земельну ділянку ОСОБА_6 для ведення
особистого селянського господарства в
селищі Кіровському Дніпропетровського
району Дніпропетровської області, а
також витребувати з чужого незаконного
володіння зазначені земельні ділянки
на користь Головного управління
Державного земельного агентства у
Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 31
липня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено з підстав пропуску строку
позовної давності.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15
вересня 2014 року змінено рішення
районного суду в частині обґрунтування
відмови у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі перший заступник
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах держави в особі Головного
управління Держземагентства у
Дніпропетровській області просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Вказаним вимогам закону зазначені
судові рішення не відповідають.

Відмовляючи у
задоволенні вимог прокурора, суд
першої інстанції виходив з пропуску
строку позовної давності, а доказів
поважності пропуску прокурором строку
до суду не надано.

Змінюючи рішення в частині
обґрунтування відмови у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
того, що вимоги прокурора є
передчасними, оскільки в судовому
порядку питання про визнання
незаконним і скасування розпорядження
голови Дніпропетровської районної
державної адміністрації від 28 грудня
2004 року № 997-р не вирішені, крім того, до
участі у справі не залучена Кіровська
селищна рада, на території якої
знаходяться земельні ділянки, а також
не зазначено їх точне
місцезнаходження. Також апеляційний
суд зазначив про неможливість
витребування земельних ділянок від
добросовісних набувачів з огляду на
практику Європейського суду з прав
людини.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна з наступних підстав.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Звертаючись з даним позовом, прокурор
зазначив, що про порушення інтересів
держави стало відомо після 09 лютого 2012
року з кримінальної справи стосовно
службових осіб Відділу Держкомзему у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
пропуск позивачем строку позовної
давності на звернення до суду з даним
позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 83, ч. 1, п. «а» ч. 3 ст.
116 ЗК України землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю.

Громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами
аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі приватизації земельних ділянок,
які перебувають у користуванні
громадян.

Частиною першою статті 155 ЗК України
передбачено, що у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК
України (у редакції, чинній на час
отримання державного акта) право
власності ОСОБА_3 на земельну ділянку
виникло з моменту отримання ним
державного акта та його державної
реєстрації, оскільки зазначені норми
встановлювали нерозривний зв'язок між
виникненням права власності на
земельну ділянку з обов'язковим
одержанням її власником державного
акта, який посвідчував його право
власності.

Статтею 118 ЗК України визначено, що
державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування, тому вирішення питання
про правомірність видачі державного
акта безпосередньо залежить від
законності рішення, на підставі якого
такий акт виданий.

З матеріалів справи вбачається, що
державний акт від 30 грудня 2005 року про
право власності на земельну ділянку
був виданий ОСОБА_3 на підставі
розпорядження голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації від 28 грудня 2004 року №
997-р.

Разом з тим вказане розпорядження
стосується затвердження матеріалів
інвентаризації земельних ділянок ДП
НЕК «Укренерго» та передачу у постійне
користування (а. с. 65).

Таким чином, розпорядження про
передачу ОСОБА_3 земельної ділянки, на
підставі якого в подальшому останнім
отримано державний акт, відсутнє, а
тому апеляційний суд дійшов
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову у зв'язку з
необхідністю скасування розпорядження
голови Дніпропетровської районної
державної адміністрації від 28 грудня
2004 року № 997-р.

Згідно зі ст. 337, п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
23 жовтня 2013 року № 6-93цс13 у справі за
позовом про визнання державного акта
на право приватної власності на
земельну ділянку недійсним і
зобов'язання повернути земельну
ділянку, яка відповідно до положень
статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою
для всіх судів України.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
суди попередніх інстанцій на зазначені
вимоги закону та обставини справи
уваги не звернули, не надали належної
оцінки розпорядженню від 28 грудня 2004
року № 997-р., з урахуванням того, що воно
не стосується ОСОБА_3, а тому не надали
оцінки тому, чи виникло в останнього
право власності на земельну ділянку, та
дійшли передчасного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами попередніх
інстанцій фактичних обставин, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що, у свою чергу, призвело до
поверхневого вирішення спору.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах держави в особі Головного
управління Держземагентства у
Дніпропетровській області
задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 31
липня 2014 року та рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 15
вересня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
М.К. Гримич

В.М.
Колодійчук

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська