У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А., Лесько А.О.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Державного вищого навчального закладу
«Криворізький національний
університет» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди та поновлення трудової
книжки за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Дзержинського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 25 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила зобов'язати Державний вищий
навчальний заклад «Криворізький
національний університет» (далі - ДВНЗ
«Криворізький національний
університет») поновити її на роботі,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 14 березня 2013 року
по дату поновлення, відшкодувати
моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
наказом ДВНЗ «Криворізький
національний університет» № 77-к від 23
липня 2013 року вона була звільнена з 13
березня 2013 року з посади доцента
кафедри інноваційного менеджменту та
управління бізнес-процесами ДВНЗ
«Криворізький національний
університет» за п. 4 ст. 40 КЗпП України
за прогули протягом 132 днів без
поважних причин з 14 березня 2013 року по 23
липня 2013 року. Вважає звільнення
незаконним, оскільки причини її неявки
на роботу були відомі адміністрації,
доказом чого є її заява на ім'я ректора
від 13 березня 2013 року. Крім того,
зазначала, що була звільнена останнім
днем фактичного виконання трудових
обов'язків, але наказ був виданий
пізнішою датою (майже через 4,5 місяці),
що є прямим порушенням ст.47 КЗпП
України. Вказувала, що належним чином
оформлена трудова книжка до сьогодні
їй не видана, хоча 29 квітня 2013 року вона
звернулась до прокуратури з заявою про
дане правопорушення. Зазначала, що сума
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу складає - 152 грн 70 коп. за день.
Також вказувала, що їй була спричинена
моральна шкода, оскільки втратила
нормальні життєві зв'язки, з нею при
звільненні не провели потрібних
розрахунків та не повернули трудову
книжку, в результаті чого була
позбавлена працевлаштування на іншу
роботу.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 25 червня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 серпня

2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість судових рішень в
межах касаційного оскарження, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позову, з висновком якого погодився й
апеляційний суд, правильно встановив
характер спірних правовідносин сторін
у справі та застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішив спір з
урахуванням конкретних обставин
справи з дотриманням норм
процесуального права.

Зокрема, суди на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами, дійшли вірного висновку про
відмову у позові, оскільки затверджене
навчальне навантаження ОСОБА_4
складалось з викладання дисциплін
соціально - психологічного та
соціально - економічного напрямків,
викладання яких закріплено за кафедрою
інноваційного менеджменту та
управління бізнес процесами, доцентом
якої є позивач. Також, закріплене за
позивачем викладання дисциплін
відповідало її фаху та спеціалізації,
будь - яких підстав для звільнення
позивача від викладання зазначених
дисциплін не встановлено. Крім того,
підстав для висновку про те, що
позивачу при поновлення на роботі були
змінені умови праці судом не
встановлено.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку про те, що судами
при розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами
для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 25 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська