Миколаївський районний суд Одеської
Справа№
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 року
Миколаївський районний суд

Одеської області

В складі головуючого судді
Горобця В.Л.

При секретарі
Товт А.Л.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні смт. Миколаївка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу та визнання права власності на
спільно нажите майно,

В С Т А Н О В И В :

В травні 1997 року позивач став
зустрічатися, а згодом і постійно
проживати з ОСОБА_3.

З вересня 1997 року позивач проживав
разом з ОСОБА_2, однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, з усіма притаманними
ознаками шлюбно-сімейних відносин,
наймаючи будинок по АДРЕСА_1 у ОСОБА_4.

5 листопада 1999 року відповідачка
розірвала шлюб зі своїм чоловіком
ОСОБА_5, після чого змінила прізвище на
ОСОБА_2. В Миколаївському районному
суді, справа № 2 - 163/1999 року, ОСОБА_2, під
час розгляду справи про розірвання
шлюбу вказувала, що вона створила нову
сім'ю, а тому просить розірвати шлюб з
ОСОБА_5.

Проживали сторони в одному будинку до
якого перевезли свої особисті речі,
вели спільне господарство, мали
спільний сімейний бюджет, піклувалися
один про одного, поліпшували умови
свого проживання та побуту.

В подальшому з власником будинку
ОСОБА_4 позивач домовився, що приведе
будинок та територію навколо будинку в
порядок і купить будинок. Вартість
вказаного будинку складала 5 200 грн.

В серпні 2001 року ОСОБА_1, почав свою
підприємницьку діяльність став
заробляти гроші, а ОСОБА_2, офіційно не
працювала в основному займалася
господарством та догляда за своїм
сином ОСОБА_6.

23 липня 2002 році в основному за
зароблені позивачем гроші, сторони
придбали житловий будинок АДРЕСА_1
загальною площею 40,0 кв. м. та житловою
площею 29,8 кв. м., що складається з
будівель та споруд позначених на плані
технічної документації літерами: А -
житловий будинок, а - веранда, Б - сарай.
Так як відповідачка просила позивача,
то договір купівлі - продажу будинку
було оформлено на відповідачку ОСОБА_2.

Спочатку з 24 липня 2002 року позивач був
зареєстрований у будинку один, а
відповідачка була зареєстрована за
місцем проживання першого свого
чоловіка ОСОБА_5, і зареєструвалася
вона тільки 02 березня 2006 року, після
того як у судовому порядку була
виселена з житла ОСОБА_5.

На час придбання цього будинку, ОСОБА_1
з ОСОБА_2, вже більше 5 років проживав
однією сім'є, вели спільне господарство
та мали сумісний бюджет. Кошти, які йшли
на придбання будинку він заробив, так
як був зареєстрований з 21.08.2001 року
підприємцем, реєстраційний № 082811.

За час спільного проживання в цьому
будинку за сумісні кошти, був зроблений
косметичний ремонт, перероблена пічка -
викладена кахельною плиткою, наклеєні
шпалери. У дворі будинку влаштували
артсверловину для подачі води.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 було
зареєстровано 18.09.2007 року на
відповідачку, комунальним
підприємством Миколаївським районним
бюро технічної інвентаризації, яке на
той час проводило реєстрацію права
власності на нерухоме майно, документи
на житловий будинок зберігаються у
відповідачки.

Оскільки перелічене майно придбано
сторонами сумісно то позивачу та
відповідачці належить по ? частці, а
тому позивач просить суд встановити
факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_2
без реєстрації шлюбу та визнати за ним
право власності на спільно нажите
майно, яке є їхньою спільною сумісною
власністю.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, просить їх
задовольнити з підстав викладених в
позовній заяві в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги позивача не
визнала, просила відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Суд вислухавши в судовому засіданні
пояснення сторін, свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, оголосивши заяву свідка ОСОБА_9,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до чинного на час
виникнення спірних правовідносин
Закону України «Про власність» від 7
лютого 1991 року, а саме п.1 ст.17 Закону
України «Про власність» , який діяв на
час придбання житлового будинку, майно,
набуте внаслідок спільної праці
особами, які перебували в фактичних
шлюбних відносинах і жили однією
сім'єю, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними. За наявності
такої угоди спори про поділ майна
вирішуються з урахуванням її умов. Якщо
ж така угода не укладалася, суд який
вирішує спір про поділ майна, визначає
розмір часток сторін у відповідності з
поданими ними доказами про ступінь їх
участі працею в придбанні майна. За
відсутності доказів про те, що участь
однієї з них була більшою частки
визначаються рівними.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму
ВСУ від 12.06.1998 року № 16 «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України» ( у
редакції, що була чинною на момент
спірних правовідносин ), судам слід
маги на увазі, що правила статей 22, 28, 29
КпШС не застосовують до спорів про
поділ майна осіб, які живуть однією
сім'ю але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Такі спори
мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17
Закону України «Про власність»,
відповідних норм Цивільного кодексу
України із урахуванням роз'яснень,
даних Пленумом Верховного Суду України
в п. 5 постанови від 22 грудня 1995 p. № 20
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності».

Кодекс про шлюб та сім'ю України, який
діяв на час спірних правовідносин, не
визначав поняття сім'ї та членів сім'ї.
Вказане поняття на законодавчому рівні
визначено нормою ст. 64 Житлового
кодексу України, відповідно до якої
членами сім'ї наймача, крім дружини, їх
дітей і батьків, може бути визнано й
інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

За загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі,
норми Сімейного кодексу України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року.

Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу
України, сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Статтею 256 ч. 1 п. 5 ЦП К України
встановлено, що суд розглядає справи
про встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення гл. 8 цього
Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, даними в п. 20
постанови від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» при
застосуванні ст. 74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід
виходити з того, що ця норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, які притаманні
подружжю.

Для визначення осіб як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК суд повинен
встановити факт проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в
період, упродовж якого було придбане
спірне майно.

Так, в судовому засіданні, позивач та
відповідачка підтвердили той факт, що
вони з травня 1999 року, коли
відповідачка розірвала попередній
шлюб, по лютий місяць 2014 року проживали
разом, шлюб не реєстрували відповідно в
органах РАЦС, вели спільне
господарство та були пов'язані
спільним побутом. Даний факт також був
підтверджений в судовому засіданні
показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а
також оголошеною в судовому засіданні
заявою свідка ОСОБА_9, яка також
підтвердила факт спільного проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу.

В судовому засіданні також
встановлено, що під час спільного
проживання позивача з відповідачкою 23
липня 2002 року був придбаний житловий
будинок по АДРЕСА_1, який зареєстровано
в Миколаївським районним бюро
технічної інвентаризації на
відповідачку 18.09.2007 року. Однак
відповідачка ОСОБА_2 стверджує, що
даний будинок вона придбала самостійно
за кошти, які їй заповіла бабка і
позивач до даного будинку ніякого
відношення не має, але суду належних та
допустимих доказів не надала.

Таким чином суд вважає, що позивач та
відповідачка дійсно з 1999 року по 2014 рік
проживали разом без реєстрації шлюбу
та в 2002 році придбали будинок по
АДРЕСА_1, який являється їхньою
спільною сумісною власністю.

Згідно із ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить їм на
праві спільної сумісної власності і у
разі його поділу частки дружини та
чоловіка є рівними.

Згідно статті 72 ч. 2 СК України, якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом.

Статтею 372 ЦК У країни передбачено, що у
разі поділу майна між співвласниками
право спільної сумісної власності на
нього припиняється.

Керуючись ст. ст. 15; 213; 214; 215; 217; 218; 256; 294
ЦПК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 60; 69;
70; 72; 74 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу та визнання права власності на
спільно нажите майно задовольнити.

Встановити факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з травня 1999 року по лютий 2014
року.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 40,0 кв.м., житловою
площею 29,8 кв.м., що складається з
будівель та споруд позначених на плані
літерами : А - житловий будинок, Б -
сарай, №1 - огорожа, зареєстрований
Комунальним підприємством
Миколаївське районне бюро технічної
інвентаризації 18.09.2007 року на ім'я
ОСОБА_2 спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину житлового будинку, загальною
площею 40,0 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м.,
що складається з будівель та споруд
позначених на плані літерами : А -
житловий будинок, Б - сарай, №1 -
огорожа та знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

Повний текст рішення буде виготовлений
через 5 днів.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
протягом 10 днів з дня повного
виготовлення тексту рішення через
Миколаївський районний суд Одеської
області.

Суддя:
В.Л. Горобець