Справа № 687/1816/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
Чемеровецький районний суд

Хмельницької області в складі :

головуючого - судді - Борсука В.О.,

з участю секретаря - Цугель Т.В.,

з участю позивача-відповідача-ОСОБА_3,

представника позивача-відповідача-
ОСОБА_16,

з участю представника відповідача-
позивача- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Чемерівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про вселення у житлове
приміщення, та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: орган
опіки та піклування- Чемеровецької
селищної ради, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог: ОСОБА_5 про визнання
недійсним та скасування договору
дарування укладеного під впливом
тяжких обставин,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_3,
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4,
про усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням вказуючи, що їй на
праві приватної власності належить
квартира АДРЕСА_1. Так, у вказаній
квартирі зареєстрований та проживає
ОСОБА_4, який не дає можливості
користуватися житлом, крім того
комунальні послуги за квартиру
оплачує ОСОБА_3, тоді як ОСОБА_4, участі в
оплатах не приймає у зв'язку із чим
позивач- відповідач звернулася в суд з
даним позовом.

В суд від позивача-відповідача
надійшла заява про зміну позовних
вимог в якій просила вселити її в
житлове приміщення квартири АДРЕСА_1.

Відповідач-позивач ОСОБА_4
звернувся в суд з зустрічним позовом до
ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та
піклування- Чемеровецька селищна рада,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5
про визнання недійсним та скасування
договору дарування укладеного під
впливом обставин вказуючи на те, що
договір дарування від 19.02.2014 року
укадений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, є
протиправним. ОСОБА_3, незаконно набула
право власності на вказане майно,
оскільки договір дарування вчинений
його дружиною ОСОБА_6, під впливом
тяжкої хвороби.

В судове засідання
позивач-відповідач та її представник
з'явились та просили їх позов
задовольнити, а в задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача -
позивача в судове засідання з'явився та
просив відмовити в задоволенні
первісного позову та задовольнити
зустрічний позов.

Судом об'єктивно встановлено, що
між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено
договір дарування від 18.02.2014 року
квартири, що по АДРЕСА_1.

Представник відповідача-позивача
вказує на те, що відповідно до копії
свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_4
та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 03.03.1998
року і взяли спільне прізвище ОСОБА_6, а
свідоцтво про право власності на житло
видано 26.03.1998 року на ім'я ОСОБА_6, тому
спірна квартира являється власністю
подружжя.

З таким твердженням представника
відповідача-позивача суд не може
погодитись, оскільки воно суперечить
вимогам п.4 ч.1 ст. 57 СК України
відповідно до якого, особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є житло набуте нею, ним за час шлюбу
внаслідок його приватизації
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду». Спірна квартира перейшла у
власність ОСОБА_6 на підставі Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», що підтверджується
копією свідоцтва про право власності
на житло видано 26.03.1998 року.

Аналізуючи вищевказане суд приходить
до висновку, що спірна квартира не
являється власністю подружжя.

Твердження представника
відповідача-позивача про те, що
приватний нотаріус ОСОБА_5 під час
укладення договору дарування спірної
квартири допустив порушення чинного
законодавства, в судовому засіданні не
знайшло свого підтвердження.

В судовому засіданні приватний
нотаріус ОСОБА_5 суду пояснив, що до
нього прийшла ОСОБА_6, яка виявила
бажання подарувати свою квартиру
ОСОБА_3, і він вчинив всі необхідні дії
для реєстрації вказаного договору
дарування. Сам договір дарування було
укладено 18.02.2014 року про, що свідчить
копія витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності. В договорі
дарування помилково зазначена дата
19.02.2014 року, оскільки була допущена
механічна помилка.

Суд також критично ставиться до
показів свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_11 в частині того, що покійна
ОСОБА_6 сама не могла пересуватись.
Вказані свідки підтвердили, той факт,
що покійна ОСОБА_6 потребувала
стороннього догляду. Догляд за нею
здійснювала спочатку її племінниця
ОСОБА_12 а потім ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_12, яка являється її
племінницею в судовому засіданні суду
пояснила, що протягом тривалого
проміжку часу вона здійснювала
постійний догляд за ОСОБА_6, їздила з
нею на операцію 15.04.2013 році в м.
Хмельницький, та допомагала грошовими
коштами. На підтвердження приязних
стосунків покійна ОСОБА_6 склала
заповіт, за яким усе своє майно
заповіла ОСОБА_12, проти цього не
заперечували учасники судового
розгляду. На утриманні у ОСОБА_12
перебувають неповнолітні діти, а її
чоловік виїхав за межі України на
заробітки, а тому вона не мала змоги
постійно їздити до покійної ОСОБА_6,
оскільки мешкає за межами смт.
Чемерівці і перебуває в скрутному
матеріальному становищі. ОСОБА_6
скасувала вказаний заповіт 01.11.2013 року.

Будучи допитаними в судовому засіданні
лікарі Чемеровецької районної лікарні
ОСОБА_13, ОСОБА_14, та ОСОБА_15 показали, що
покійна ОСОБА_6 була онкохворою і мала
4-ту стадію раку, однак при цьому могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, але потребувала
стороннього догляду.

29.01.2014 року ОСОБА_6 склала заповіт
відповідно до якого все своє майно
заповіла ОСОБА_3

Відповідно до епікризу з історії
хвороби № 935 хвора ОСОБА_6 в період часу
з 14.02.2014 року по 24.02.2014 року знаходилась
на лікуванні в хірургічному відділені
Чемеровецької ЦРЛ з діагнозом
«Злоякісне утворення сигми II ст. 4 кл.
гр. метастази в печінку, ракова
інтоксикація, ожиріння II ст.,
гіпертонічна хвороба II ст. при огляді
стан важкий.»

Чоловік покійної, ОСОБА_4 на момент
укладення договору дарування, тобто
станом на 18.02.2014 року, мав другу групу
інвалідності довічно. Даний факт
підтверджується довідкою МСЕ № 038908 від
27.09.2005 року, а також поясненнями самої
позивача-відповідача ОСОБА_3 та її
представником, про те, що ОСОБА_4 не міг
сам пересуватись і потребував
стороннього догляду. Крім того ОСОБА_3
пояснила, що сама зверталась в різні
інстанції з метою отримати інвалідний
візок, оскільки ОСОБА_4 не міг сам
пересуватись. Станом на 14.03.2014 року
ОСОБА_4 отримав першу А групу
інвалідності та потребує стороннього
догляду.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину. При визнанні такого
правочину недійсним застосовуються
наслідки, встановлені статтею 216
цього Кодексу. Сторона, яка
скористалася тяжкою обставиною,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки і моральну шкоду, що
завдані їй у зв'язку з вчиненням цього
правочину.

Беручи до уваги всі докази в їх
сукупності суд приходить до висновку,
що покійна ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_4
перебували під впливом тяжких для них
обставин і потребували стороннього
догляду, а також те, що за даним
правочином ОСОБА_4, який на даний час
являється інвалідом першої А групи
буде позбавлений житла, і змушений
виїхати з нього на вулицю, що
суперечить моральним засадам
суспільства.

Згідно міграційної довідки
Чемеровецького РС УДМС ОСОБА_4
зареєстрований у спірній квартирі з
12.08.1998 року. Доказів того, що ОСОБА_4 має
інше будь-яке житло суду не було надано.

Згідно ст. 57 ЦПК України «доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.» Однак жодний доказ
перед судом не має пріоритетного
значення, а всі докази оцінюються в
сукупності.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Беручи до уваги роз'яснення постанови
пленуму Верховного суду України № 9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» п.23 згідно
якого правочин може бути визнаний
судом недійсним на підставі статті 233
ЦК України, якщо його вчинено особою
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, чим друга
сторона правочину скористалася.
Тяжкими обставинами можуть бути тяжка
хвороба особи, членів її сім'ї чи
родичів, смерть годувальника, загроза
втратити житло чи загроза
банкрутства та інші обставини, для
усунення або зменшення яких необхідно
укласти такий правочин. Особа (фізична
чи юридична) має вчиняти такий
правочин добровільно, без наявності
насильства, обману чи помилки.

Зважаючи на те, що покійна ОСОБА_6
хворіла тяжкою хворобою рак 4-ї стадії,
а її чоловік на момент укладення
договору дарування мав другу групу
інвалідності, а невдовзі отримав першу
групу інвалідності, то суд приходить до
висновку, що даний правочин був
укладений під впливом тяжких обставин
і на вкрай невигідних умовах, оскільки
покійна ОСОБА_6 за життя була
позбавлена права власності на
квартиру.

Керуючись ст.. 57 СК України, ст. ст. 203, 233
ЦК України, постановою пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» п.23,
ст.ст.8,10,11,60,212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про вселення у житлове
приміщення відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа: орган опіки та піклування-
Чемеровецької селищної ради, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 про
визнання недійсним та скасування
договору дарування укладеного під
впливом тяжких обставин задовольнити.

Договір дарування від 19.02.2014 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1
посвідчений приватним нотаріусом
Чемеровецького нотаріального округу
Хмельницької області ОСОБА_5 визнати
недійсним та скасувати його державну
реєстрацію.

На рішення, через суд першої інстанції,
який його ухвалив, може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів.

Суддя
/підпис/
В.О.Борсук

З оригіналом згідно:

Суддя Чемеровецького

районного суду

В.О.Борсук