АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Макаренко Г.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб:
представника відповідача ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про припинення права власності
на частку в спільному майні;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою
представником ОСОБА_4

на ухвалу Печерського районного
суду м.Києва від 10 вересня2010 року

в с т а н о в и л а:

В провадженні Печерського районного
суду м. Києва знаходилась цивільна
справ за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
припинення права власності у спільному
майні.

Ухвалою Печерського районного суду
м.Києва від 10.09.2010 року визнано та
затверджено мирову угоду, укладену між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на наступних умовах:

сторони погодились врегулювати
існуючий спір та ліквідувати зустрічні
претензії шляхом взаємних поступок на
таких умовах:

1.1. Сторони визнають за позивачем -
ОСОБА_5 право власності на1/10 частину
нежилого приміщення цокольного
поверху №32, загальною площею 54,9 кв.м.
за адресою - АДРЕСА_1.

1.2. Позивач - ОСОБА_5 до підписання
мирової угоди сплачує ОСОБА_6 грошову
компенсацію в розмірі 50000 гривень за її
1/10 частину нежилого приміщення
цокольного поверху №32, загальною
площею 54,9 кв. м. за адресою - АДРЕСА_1.

2. Сторони дійшли згоди про те, що
судові витрати позивачу відповідачкою
не відшкодовуються.

3. Сторони заявляють, що ця мирова
угода не порушує їх права, свободи чи
інтереси, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб.

4. Сторонам відомо про наслідки
укладення та визнання судом цієї
мирової угоди зокрема про закриття
провадження у справі, після чого
повторне звернення до суду з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав
не допускається.

У визнанні іншої частини мирової
угоди відмовлено. Провадження у справі
закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4,
діючи в інтересах ОСОБА_3 (особи, яка не
брала участі у даній справі) подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. Посилається на
незаконність постановленої судом
ухвали, неповне з'ясуванням обставин,
що мають значення для справи,
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що суд керувався тим
фактом, що позивач - ОСОБА_5 на підставі
рішення Печерського районного суду від
02.07.2010 р. в іншій справі № 2-4747/10 вже є
власником9/10 частини нежилого
приміщення цокольного поверху № 32
загальною площею 54,9 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, а відповідачка - ОСОБА_7 є
власником лише 1/10 частки в цьому ж
майні. А отже її частка є незначною, не
може бути виділена в натурі та може
бути припинена (ст. 365 ЦК України).

Однак, рішення Печерського районного
суду від 02.07.2010 р. у справі № 2- 4747/10 (на
яке посилався позивач - ОСОБА_5.) було в
подальшому скасовано й ОСОБА_6, як й
ОСОБА_5 визнані співвласниками
зазначено майна в рівних частках - по Ѕ.

Таким чином, апелянт стверджує, що з
ухваленням у справі № 2-4747/10 судом
апеляційної інтенції нового рішення,
відпали ті фактичні та
матеріально-правові підстави на які
посилався ОСОБА_5 в цій справі, а отже,
подану сторонами у справі 2- 7512/10 суду,
мирову угоду, останній своєю ухвалою не
мав визнавати та і затверджувати.

Крім того, слід враховувати, що
наявність та чинність до цього часу
ухвали суду від 10.09.2010 р. (у цій справі)
суперечить фактичним обставинам
відносин власності. Рішенням від 25.10.2012
р. встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6
належить по 1/2 частини нежилого
приміщення, а отже ОСОБА_5 не може
одночасно належати ще й 1/10 частини
цього ж приміщення ще й на підставі
оскаржуваної ухвали від 10.09.2010 року, що
також є підставою для скасування
оскаржуваної ухвали як такої, що
створює невизначеність у регулюванні
відносин власності.

Крім того, апелянт зазначив, що даною
ухвалою суд вирішив питання про права
ОСОБА_3 щодо спірного майна, оскільки
відповідно до рішення суду з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_3 стягнуто 1 102 296,64 грн. і з
метою уникнення від сплати ОСОБА_3
зазначеної суми боргу, ОСОБА_6 та її
чоловік ОСОБА_5 намагаються не
допустити звернення стягнення на
майно, яке належить ОСОБА_6

В суді апеляційної інстанції
представник апелянта ОСОБА_4 підтримав
подану ним апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Представник
відповідача ОСОБА_2 заперечував проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість постановленої судом
ухвали. Позивач ОСОБА_5, відповідач
ОСОБА_6, апелянт ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явились, про час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином.

Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Колегія суддів дійшла висновку про
можливість розгляду справи за їх
відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постановленої ухвали в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Так, ОСОБА_5 звернувся до суду з
вказаним позовом до ОСОБА_6 та просив
ухвалити рішення, яким стягнути з себе
на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію
за належну їй 1/10 частину нежилого
приміщення цокольного поверху № 32
загальною площею 54,9 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1. в сумі 45790,00 гри. та припинити
право власності ОСОБА_6 на цю 1/10 частину
нежилого приміщення Крім того, просив
суд визнати право власності за собою на
цю 1/10 частину нежилого приміщення.

10.09.2010 року року сторони
звернулись до суду із заявою про
визнання досягнутої між ними мирової
угоди, відповідно до умов якої сторони
домовились, що за цією угодою сторони
врегульовують спір на основі взаємних
поступок на таких умовах:

1.1. Сторони визнають за позивачем -
ОСОБА_5 право власності на 1/10 частину
нежилого приміщення цокольного
поверху №32, загальною площею 54,9 кв. м.
за адресою - АДРЕСА_1.

1.2. Позивач - ОСОБА_5 до підписання
мирової угоди сплачує ОСОБА_6 грошову
компенсацію в розмірі 50 000 гривень за її
1/10 частину нежилого приміщення
цокольного поверху №32, загальною
площею 54,9 кв. м. за адресою - АДРЕСА_1.

1.3. Дана Мирова угода є єдиним дійсним
правовстановлюючим документом права
власності на 1/10 частину нежилого
приміщення цокольного поверху №32
загальною площею 54,9 кв. м. за адресою -
АДРЕСА_1.

2.Сторони дійшли згоди про те, що судові
витрати позивачу відповідачкою не
відшкодовуються.

3. Сторони заявляють, що ця мирова
угода не порушує їх права, свобод чи
інтересів, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб.

4.Сторонам відомо про наслідки
укладення та визнання судом цієї
мирової угоди зокрема про закриття
провадження у справі, після чого
повторне звернення до суду з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав
не допускається.

5.Сторони просять суд визнати цю угоду
та закрити провадження у справі.

Ухвалою Печерського районного суду
м.Києва від 10.09.2010 року визнано та
затверджено мирову угоду, укладену між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вищевказаних
умовах. Провадження по цивільній
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
припинення права на частку в спільному
майні закрито.

Право на апеляційне оскарження рішень
судів є однією з конституційних засад
згідно п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції
України.

Відповідно ч. 1 ст. 292 ЦПК України право
на апеляційне оскарження окрім сторін
та інших осіб, які брали участь у
справі, мають також інші особи, які не
брали участь у справі, однак суд
вирішив питання про їх права та об'явки.

Ухвала суду від 10.09.2010, якою, по-перше,
було визнано мирову угоду сторін,
по-друге, закрито провадження в цій
справа, порушує права та інтереси
ОСОБА_3, який є кредитором ОСОБА_6 (тобто
сторони у цій справі), яка згідно умов
мирової угоди у справі №2-7512/10 була
позбавлена зазначеного майна.

Факт заборгованості ОСОБА_6 перед
ОСОБА_3 на значну суму, а саме 1 102 296 грн.
64 коп. підтверджується рішенням судів в
іншій страві, зокрема рішенням
Верховного Суду України від 14.04.2010 р. у
справі № 2-2 -52/09 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта про те, що оскільки в квітні
2010 року Верховним Судом України було
підтверджено заборгованість ОСОБА_6
перед ОСОБА_3 на велику суму, то ОСОБА_6
за погодженням зі своїм чоловіком
почали вчиняти дії, спрямовані на
позбавлення ОСОБА_6 (боржника ОСОБА_3.)
майна, на яке може бути і звернено
стягнення в інтересах ОСОБА_3

Так, в червні 2010 року ОСОБА_5 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_6 щодо поділу
майна з відступом від рівності часток,
а саме присудження йому 9/10 частин
нежилого приміщення цокольного
поверху № 32 загальною площею 54,9 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1, а відповідно ОСОБА_6
лише 1/10 частини цього нежилого
приміщення (справа № 2-4747/10 - Печерський
районний суд).

РішеннямПечерського районного суду
від 02.07.2010 р в цій справі, з
відступленням від принципу рівності
часток подружжя, ОСОБА_5 (позивач) був
визнаний власником 9/10 частини нежилого
приміщення цокольного поверху № 32
загальною площею 54,9 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, а відповідно ОСОБА_6 -
власником лише 1/10 частини цього
нежилого приміщення.

З'ясувавши про існування такого
рішення, ОСОБА_3 як особою, яка не брала
участь у справі, однак суд вирішив
питання про його права та обов'язки в
серпні 2011 року була подана апеляційна
скарга на вказане рішення Печерського
районного суду від 02.07.2010 р. в цій справі
№ 2-4747/10.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
25.10.2012 р. вказане рішення суду першої
інстанції було скасовано та у справі
ухвалено нове рішення, відповідно до
якого визнано, що кожному з подружжя, у
тому числі ОСОБА_6 належить право
власності на 1/2 частину нежилого
приміщення цокольного поверху № 32
загальною площею 54,9 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1.

Крім того, слід враховувати, що
наявність та чинність до цього часу
ухвали суду від 10.09.2010 р. (у цій справі)
суперечить фактичним обставинам
відносин власності сторін. Так,
рішенням Апеляційного суду від 25.10.2012 р.
встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6
належить по 1/2 частини нежилого
приміщення, а отже ОСОБА_5 не може
одночасно належати ще й 1/10 частини
цього ж приміщення на підставі
оскаржуваної ухвали від 10.09.2010 року, що
є підставою для скасування
оскаржуваної ухвали як такої, що
створює невизначеність у регулюванні
відносин власності.

Не дивлячись на те, що на час
постановлення судом першої інстанції
оскаржуваної ухвали, не існувало
рішення апеляційного суду від 25.10.2012
року, колегії суддів, вважає висновок
суду першої інстанції про наявність
правових підстав для визнання мирової
угоди передчасним та помилковим.

Саме з метою визначеності прав
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, щодо
спірного приміщення, колегія суддів
скасовує зазначену ухвалу та передає
питання (щодо визнання мирової угоди)
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Суду першої інстанції необхідно
залучити до участі у даній справі
ОСОБА_3, в якості третьої особи, та з
врахуванням наявності рішення
Апеляційного суду м. Києва від 25.10.2012
року вирішити даний спір у
відповідності до вимог закону.

За таких обставин, колегія суддів
частково задовольняє апеляційну
скаргу, скасовує ухвалу суду першої
інстанції та передає питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.
312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Печерськогорайонного суду
м.Києва від 10 вересня 2010 року скасувати,
передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: