Справа № 630/853/14-ц
Провадження № 2/630/402/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року
м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської
області у складі:

головуючого судді
Дем'яненко І.В.,

за участю: секретаря
Тимошенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Люботин
Харківської області цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,інтереси якого представляє
ОСОБА_3, третіх осіб Люботинської МС
ГУДМС України в Харківській області,
Служби у справах дітей виконкому
Люботинської міської ради Харківської
області надання дозволу на виїзд
малолітніх дітей за кордон,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Люботинського
міського суду Харківської області суду
з позовною заявою до ОСОБА_2 третіх осіб
Люботинської МС ГУДМС України в
Харківській області, Служби у справах
дітей виконкому Люботинської міської
ради Харківської області надання
дозволу на виїзд малолітніх дітей за
кордон,

В обґрунтуванні позовних вимог ОСОБА_1
зазначила, що в період з 22 вересня 2004
року по 09 жовтня 2012 року перебувала в
шлюбі з відповідачем.

Від спільного проживання у позивача з
відповідачем народилися донька ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, сини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, донька ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується
копіями свідоцтв про народження.

У зв'язку з тим, що у позивача виникли
труднощі в отриманні згоди відповідача
на виїзд дитини за кордон, вона і була
змушена звернутися до суду з даним
позовом.

Позивачка в судовому позов підтримала
в повному обсязі, просила суд його
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні не
заперечував проти задовлення позову,
але зазначив, що він бажає, щоб
позивачка його інформувала про виїзд
дітей.

Представник служби у справах дітей
надала висновок про доцільність
задоволення позову ОСОБА_1

Від представника третьої особи -
Люботинської МС ГУДМС України в
Харківській області, надійшов лист про
розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, позовну заяву
слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Сторони в період з 22 вересня 2004 року по
09 жовтня 2012 року перебували в
зареєстрованому шлюбі. Рішенням
Люботинського міського суду
Харківської області від 09 жовтня 2012
року шлюб між сторонами розірвано ( а.с.
11)

Від спільного проживання у позивачки з
відповідачем народилися: донька
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,що підтверджується
свідоцтвом про народження, виданим
відділом реєстрації актів цивільного
стану Люботинського міського
управління юстиції Харківської
області від 26 серпня 2005 року на
підставі актового запису № 123, сини
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, виданим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Люботинського міського управління
юстиції Харківської області від 18
жовтня 2006 року на підставі актового
запису № 179, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, виданим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Люботинського міського управління
юстиції Харківської області від 23
липня 2010 року на підставі актового
запису № 167, донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4,
що підтверджується свідоцтвом про
народження, виданим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Люботинського міського управління
юстиції Харківської області від 26
жовтня 2012 року на підставі актового
запису № 123 (а.с.6-9)

Після розірвання шлюбу діти
проживають разом з матір'ю, та остання
змушена самостійно їхвиховувати,
оздоровлювати та утримувати.

Позивачка зазначила, що вона має намір
та можливість поїхати до Автономної
республіки Крим для відпочинку та
оздоровлення малолітніх дітей, однак
відповідач - батько дітей
відмовляється надати згоду на
тимчасовий виїзд дітей і кожного разу
просить інформувати його про мету,
тривалість виїзду.

Дані обставини відповідачем не
заперечуються у зв'язку з визнання
позову.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право на захист
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних цивільних прав, свобод чи
інтересів, у тому числі й у судовому
порядку.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів, можуть зокрема бути:
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення та інші.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що уточнені позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції
України турбота про дітей, їх виховання
є рівним правом і обов'язком батьків.
Конвенцією про права дитини ст. 18
проголошено, що батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Рівності прав і
обов'язків батьків стосовно дітей
необхідно дотримуватися незалежно від
наявності або відсутності шлюбу між
ними.

Одним із питань, яке має вирішуватися
за взаємною згодою батьків дитини, є
реалізація права дитини на свободу
пересування.

Згідно п.3 ч.3 ст.313 Цивільного кодексу
України фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України за згодою батьків та в
їхньому супроводі.

У відповідності до п. 3 «Правил
перетинання державного кордону
громадянами України», затверджених
постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, виїзд
з України громадян, які не досягли
16-річного віку, здійснюється за згодою
обох батьків (усиновлювачів) (далі -
батьки) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку.

Пунктом 4 даних правил встановлено, що
виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків, здійснюється у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Відповідно до п. 5 Правил, Виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку, в супроводі осіб, які
уповноважені обома батьками,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою обох батьків із
зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

Згідно п. 18 Постанови КМУ №231 від 31,03.1995
року «Про затвердження Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення»,
оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду. Для
дітей віком від 14 до 18 років у заяві
зазначається відсутність обставин, що
обмежують згідно із законодавством
право їх виїзду за кордон.

Частина 7 ст.7 Сімейного кодексу України
встановлює, що дитина має бути
забезпечена можливістю здійснення її
прав, установленихКонституцією
України, Конвенцією про права дитини,
іншими міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

В силу положень ст.ст. 150, 155 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
піклуватись про здоров'я дитини,
фізичний, духовний та моральний
розвиток; батьки зобов'язані поважати
дитину, батьківські права не можуть
здійснюватись всупереч інтересам
дитини, здійснення батьками своїх прав
має ґрунтуватись на повазі до прав
дитини та її людської гідності.

Задовольняючи позовні вимоги суд
виходить з того, що виїзд
неповнолітньої ОСОБА_3 за кордон
відповідає її інтересам, за своєю метою
сприятиме оздоровленню та загальному
розвитку дитини, а відсутність згоди
відповідача порушує його права та
інтереси, як дитини.

Відповідно ст.150 Сімейного кодексу
України на батьків покладено обов'язок
виховувати дитину в дусі поваги до прав
та свобод інших людей, любові до своєї
сім'ї, своєї Батьківщини, також
покладено обов'язок піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток, батьки
зобов'язані поважати дитину,
забезпечити здобуття дитиною
загальної освіти, готувати дитину до
самостійного життя.

Згідно вимог ст.152 Сімейного кодексу
України право дитини на належне
батьківське виховання забезпечується
системою державного контролю, що
встановлена законом.

На підставі вимог до ст.155 Сімейного
кодексу України здійснення батьками
своїх прав та виконання обов'язків
мають ґрунтуватися на повазі до прав
дитини та її людської гідності.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» за
відсутністю згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права
дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону
дитинства» кожна дитина має право на
рівень життя, достатній для фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку.

З позовних вимог вбачається, що дозвіл
на виїзд дітей потрібен лише в літній
час, а саме для можливості їх
оздоровлення в морській кліматичній
зоні, яка є надзвичайно сприятливою для
дітей такого віку, а також для
духовного та фізичного розвитку
дитини.

Враховуючи положення ч.1 с.3 Конвенції
про права дитини, ратифікованої
постановою Верховної Ради Української
РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, під час
вирішення будь-яких питань щодо дітей
суд повинен виходити з якнайкращого
забезпечення інтересів дітей.

Згідно принципу 6 Декларації прав
дитини, ухваленої Генеральною
Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного
і гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і у всякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли
виключні обставини, бути розлучена з
матір'ю.

А тому суд вважає, що прагнення
позивачки забезпечити своїм дітям
моральний та духовний розвиток, що
повністю відповідає вищевказаним
засадам права та інтересам дітям, при
цьому не буде порушувати права
відповідача жодним чином.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 208-210, 212-215, 367
ЦПК України; ст.3 Конвенції про права
дитини від 20.11.1989 року; ст.ст. 7, 150, 152, 155
Сімейного кодексу України; ст.ст. 16, п. 3
ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України; ч.
2 ст. 4 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України»; ст. 8 Закону України
«Про охорону дитинства»; п.п. 3, 4, 5
«Правил перетинання державного
кордону громадянами України»,
затверджених постановою КМУ від 27.01.1995
року № 57; п. 18 Постанови КМУ №231 від
31,03.1995 року «Про затвердження Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення»,
суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 для
виїзду на оздоровлення до Автономної
республіки Крим малолітнім ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4, з їх матір'ю ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5 за відсутності згоди
батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 - на один
рік.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 дозвіл на
оформлення всіх документів пов'язаних
із проїздом до Автономної республіки
Крим малолітніми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Люботинський міський суд Харківської
області в десяти денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І. В. Дем`яненко