АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

18 грудня 2014 р. Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі - Бабіч
К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхове
товариство з додатковою
відповідальністю «Глобус» про
стягнення штрафних санкцій

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
24 вересня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_1 у серпні 2014 р. звернувся до суду
з позовом, в якому просив стягнути з
відповідача пеню в розмірі 7 331 грн. 51
коп., інфляційні втрати в сумі 6 399 грн. 22
коп. та три відсотки річних, що
становить 1 500 грн., посилаючись на те, що
відповідач не виплатив йому своєчасне
страхове відшкодування в сумі 50 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 24 вересня 2014 року позов
було задоволено частково - стягнуто на
користь позивача пеню в сумі 7 331 грн. 51
коп., в іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення в частині відмови у
стягненні три відсотки річних та
інфляційних втрат та ухвалити в цій
частині нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

При зверненні до суду з даним позовом,
позивач зазначав, що відповідач в
порушення умов Договору про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», укладеного з ОСОБА_3, з вини
якого сталась ДТП, відмовив у виплаті
страхового відшкодування, в зв'язку з
чим він змушений був звернутися до суду
і рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 17.12.2013 р. на його користь
було стягнуто страхове відшкодування
в сумі 50 000 грн. Рішення було виконане
лише 24.07.2014 р., атому позивач просив
стягнути на його користь пеню за річний
термін в сумі 7 331 грн. 51 коп., інфляційні
витрати в сумі 6 339 грн. та три відсотки
річних в сумі 1 500 грн. за той же період.

Рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 24 вересня 2014 року позов
було задоволено частково - стягнуто на
користь позивача пеню в сумі 7 331 грн. 51
коп., в іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
стягнення пені та відмовляючи в
стягненні інфляційних втрат та 3
відсотків річних, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем було
порушено умови договору та несвоєчасно
виплачено страхове відшкодування і
стягнув на користь позивача пеню, однак
положення ст. 625 ЦК України не
застосовуються до правовідносин з
приводу відшкодування шкоди.

Однак повністю погодитись з таким
висновком суду першої інстанції не
можна, оскільки судом було неправильно
застосовано норму матеріального права.

В умовах Договору, укладеного між
відповідачем та ОСОБА_3 було
передбачено відповідальність за
прострочення виплати страхового
відшкодування. Пеня в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ в сумі 7
331 грн. 51 коп. була стягнута судом і
рішення суду в цій частині страховиком
не оскаржувалось. В запереченнях на
апеляційну скаргу представник
відповідача зазначив, що рішення суду є
законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тому положення п. 36.5 ст. 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не виключає застосування
наслідків прострочення виплати,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У Правовій позиції №113 цс14 Верховного
Суду України вказується, що за змістом
цієї норми закону нарахування
інфляційних втрат на суму боргу та
трьох процентів річних входять до
складу грошового зобов'язання,
оскільки виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодування матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами.

За таких обставин, слід стягнути на
користь позивача інфляційні втрати та
три відсотки річних за річний строк до
дати виплати страхового відшкодування
.

Таки чином, рішення суду першої
інстанції слід скасувати в частині
відмови у задоволенні вимог та
ухвалити в цій нове рішення - про
задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду
м.Києва від 24.09.2014 р. скасувати в
частині відмови у задоволенні вимог та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким стягнути з Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Глобус» на користь ОСОБА_1
інфляційні втрати в сумі 6 399 грн. 22 коп.
та три відсотки річних в сумі 1 500 грн., а
також судовий збір в сумі 365 грн. 40 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 757/22919/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/13127/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Батрин О.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.