АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07 листопада 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про визнання кредитного
договору удаваним і зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №761/28486/14-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/14919/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Саадулаєв
А.І.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Гаращенко Д.Р.24 вересня 2014
року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ПАТ КБ «Надра», у якому
просила визнати кредитний договір №
82006/840-К/459-Н від 22 вересня 2006 року,
укладений між нею та ПАТ «КБ «Надра»,
удаваним правочином, визнати, що
відносини сторін договору регулюються
правилами щодо правочину, укладеного в
національній валюті України,
зобов'язати ПАТ «КБ «Надра»
перерахувати розмір боргових
зобов'язань за кредитним договором у
гривні України за курсом Національного
банку України, встановленим на момент
укладення договору - 5, 05 грн. за 1 дол.
США.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 22
вересня 2006 року між нею та ПАТ «КБ
«Надра» був укладений кредитний
договір №8/2006/840-К/459-Н, за умовами якого
вона отримала у кредит 26 600,00 дол. США
для проведення розрахунків по договору
купівлі-продажу від житлового будинку
зі спорудами за адресою: АДРЕСА_1, від
22.09.2006 року. ОСОБА_1 придбала даний
будинок 22 вересня 2006 року за 149 290,00 грн.,
а кредит отримала на суму у розмірі 26
600,00 дол. США, що в гривневому
еквіваленті складає 131 300,00 грн.
Фактично їй потрібно було отримати 149
290,00 грн. для розрахунку за житловий
будинок, а натомість банк видав їй ці
кошти, але в іноземній валюті по курсу
НБУ на дату укладання цього договору.
Також вважає, що банк не мав права
надавати кредит в іноземній валюті,
оскільки відповідно до ст. 99
Конституції України грошовою одиницею
України є гривня. Крім того, зазначила,
що всупереч пункту 6.4 Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, яка затверджена
Постановою Правління Національного
банку України 12.11.2003 року №492,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 17.12.2003 року за №1172/8493 не було
укладено угоду про відкриття рахунку в
іноземній валюті.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 листопада 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

18 листопада 2014 року представник ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування обставин у справі,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що ПАТ «КБ «Надра» з метою
зменшення своїх ризиків від знецінення
гривні уклав з ОСОБА_1 кредитний
договір в іноземній валюті, у той час як
ОСОБА_1 мала на меті одержати кредит у
гривнях, що свідчить про те, що
оспорюваний договір є удаваним,
оскільки укладений з метою приховання
договору у національній валюті. Також
апелянт вказав, що банк не узгоджував з
ОСОБА_1 умови кредитного договору, а
лише запропонував укласти з ним
договір за наперед встановленими
умовами, для ознайомлення з якими
необхідно залучати юриста, так як
ОСОБА_1 не має спеціальних знань у
галузі права.

У судовому засіданні представник ПАТ
«КБ «Надра» за довіреністю -
Масленнікова Т.М. апеляційну скаргу
підтримала і просила її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представника
відповідача, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 22 вересня 2006 року між
ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 (позичальник)
був укладений кредитний договір
№8/2006/840-К/459-Н, відповідно до умов якого
банк надає позичальнику у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання
грошові кошти у розмірі 26 600 дол. США для
проведення розрахунків по договору
купівлі-продажу від 22.09.2006 року, що
укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_6, згідно
якого позичальник придбаває у
власність житловий будинок зі
спорудами, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

ПАТ «КБ «Надра» виконав свої
зобов'язання за договором перед
позичальником, надавши ОСОБА_1 грошові
кошти в розмірі 26600,00 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 не була обмежена у виборі валюти
кредитування, при укладенні договору
усвідомлювала значення своїх дій і
своїм підписом засвідчила власне
волевиявлення укласти оспорюваний
договір саме на тих умовах, що в ньому
викладені.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

На підставі ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати кредит
позичальнику в розмірі й на умовах,
передбачених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит і
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71 ЦК
України якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

В Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
роз'яснено, що за удаваним правочином
(стаття 235 ЦК України) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту договору.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що між ЗАТ КБ «Надра» та
ОСОБА_1 було досягнуто згоди щодо
надання кредиту в іноземній валюті -
доларах США, про що свідчать підписи
обох сторін у договорі, а тому підстав
вважати оспорюваний договір удаваним
немає.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції вірно зазначив, що банк як
фінансова установа, отримавши в
установленому законом порядку
банківську ліцензію та відповідний
письмовий дозвіл на здійснення
операцій з валютними цінностями (а.с. 43,
44, 45), який є генеральною ліцензією на
валютні операції, має право
здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті. Також суд
першої інстанції вірно не взяв до уваги
посилання позивача на Інструкцію про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, яка затверджена
Постановою Правління Національного
банку України 12.11.2003 року № 492,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 17.12.2003 року за №1172/8493, а саме на
те, що між позивачем та відповідачем не
було укладено угоду про відкриття
рахунку в іноземній валюті.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1
мала на меті одержати кредит у гривнях,
а тому оспорюваний договір є удаваним,
оскільки укладений з метою приховання
договору у національній валюті,
колегія суддів відхиляє як
необґрунтовані. Інші доводи
апеляційної скарги колегія суддів
також не приймає до уваги, так як
відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 07 листопада
2014 року є законним і обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 листопада 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді