Справа № 152/2127/14-ц
09 грудня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області
головуючого судді -
секретаря судового засідання -
представника позивача -
відповідача - ОСОБА_2,
представників третіх осіб -
Джуринської сільської ради -
Відділу Дерземагенства у
Шаргородському районі - Вовк А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору,
на стороні відповідача - Джуринська
сільська рада Шаргородського району
Вінницької області, Відділ
Держземагенства у Шаргородському
районі - про визнання недійсним
державного акту та його скасування,
26.11.2014 року ОСОБА_6 звернулася до
Шаргородського районного суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним державного акту та його
скасування, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
Джуринська сільська рада
Шаргородського району Вінницької
області та Відділ Держземагенства у
Шаргородському районі, в якому просить
визнати недійсним і скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку, серії ЯЛ № 715826,
виданий 26.07.2010 року Джуринською
сільською радою і зареєстрований в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
про право власності ОСОБА_2 на земельну
ділянку площею 0,3945 га, кадастровий
особистого селянського господарства,
розташовану в АДРЕСА_1
В обґрунтування позову позивач
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер
її батько ОСОБА_7, який по день смерті
проживав та був зареєстрований по
АДРЕСА_1. Після смерті батька
залишилося спадкове майно, яке
складається, в тому числі, із житлового
будинку та господарських будівель і
знаходиться на АДРЕСА_1. Спадкоємцями
майна по закону є вона та відповідачка
ОСОБА_2, оскільки є, відповідно, донькою
і матір'ю померлого. Спадщину вона та
відповідачка прийняли і оформили свої
спадкові права на житловий будинок по
В ході підготовки матеріалів для
оформлення на себе частини присадибної
земельної ділянки, яка знаходиться під
успадкованим будинком, виявилося, що
всю земельну ділянку, площею 0,3945 га по
АДРЕСА_1, приватизовано на
відповідачку та зазначено її цільове
призначення «для ведення особистого
селянського господарства».
Згідно з технічною документацією,
виготовленою ПП «Карітекс», на
відповідачку оформлено дві земельні
ділянки, одна з яких (площею 0,2077 га) по
АДРЕСА_2 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, а
інша - площею 0,3945 га по АДРЕСА_1 для
ведення особистого селянського
господарства. При цьому, на останній
земельній ділянці не зазначено
будівель та двору, що свідчить про
порушення, які допущені ПП «Карітекс».
Відповідачка виготовила державний акт
на своє ім'я на всю земельну ділянку, що
знаходиться на АДРЕСА_1, тоді як їй
належить лише половина будинку,
розміщеного на земельній ділянці.
Відповідачка визнає, що зображені
площі її земельних ділянок на
державних актах і технічній
документації частково не відповідають
Вважає, що при виготовленні державного
акту та технічної документації на
земельну ділянку по АДРЕСА_1 були
допущені порушення, а тому державний
акт, виданий відповідачці Джуринською
сільською радою 26.07.2010 року слід
визнати недійсним з наступних підстав:
з матеріалів технічної документації на
земельні ділянки відповідачці по
АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 не зазначено
будівель на експлікації земельних
угідь, не зазначено площ земельних
ділянок під будівлями та двором по
АДРЕСА_1; відповідачкою не доведено, що
при виготовленні технічної
документації у 2009-2010 роках було
дотримано встановленого порядку
приватизації земель, оскільки їй має
належати тільки 1/2 частина земельної
ділянки по АДРЕСА_1.
Про порушення права на частину
земельної ділянки за місцем
знаходження успадкованого нею будинку:
по АДРЕСА_1, вона дізналася тільки після
оформлення своїх спадкових прав - у
В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві. Просить
позов задовольнити, визнати недійсним
і скасувати державний акт серії ЯЛ
№715826 на право власності на земельну
ділянку з кадастровим номером
для ведення особистого селянського
господарства, розташовану на АДРЕСА_1,
який виданий 26.07.2010 року ОСОБА_2
Джуринською сільською радою
Шаргородського району Вінницької
області на підставі рішення
Джуринської сільської ради від 20.01.2009
року і зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов визнала, заперечень
щодо його задоволення не має. Суду
пояснила, що при оформленні права
власності на земельні ділянки, що
знаходяться біля належних їй житлового
будинку та 1/2 частини житлового будинку
і отриманні державних актів було
допущено помилку і видано їй державний
акт про право власності на всю земельну
ділянку, яка знаходиться на АДРЕСА_1 а
також було змінено цільове призначення
земельної ділянки, тоді як їй та
позивачці належить по 1/2 частині
житлового будинку, які вони
успадкували після смерті ОСОБА_7, тому і
земельна ділянка повинна була б бути
розподілена пропорційно. Проте,
приватна фірма «Карітекс», яка
виготовляла технічну документацію для
виготовлення державних актів на землю,
допустила помилку, але на даний час
ліквідована, тому змінити технічну
документацію не можливо. Просить
визнати незаконним і скасувати спірний
Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, на стороні відповідача,
Джуринської сільської ради - ОСОБА_4, що
діє на підставі довіреності від 09.12.2014
року за №02-18-159, в судовому засіданні
позов визнав, заперечень щодо його
задоволення не має. Суду пояснив, що у
2009-2010 роках проводилася безоплатна
приватизація земель, була велика
кількість справ, тому сільська рада при
затвердженні технічної документації і
видачі державного акта на землю ОСОБА_2
допустила помилку, але так як приватна
фірма, яка виготовляла технічну
документацію на замовлення
відповідачки ліквідована, то змін у
документацію внести неможливо, тому
вважає, що слід визнати державний акт
недійсним та скасувати його, щоб
відновити порушене право позивачки.
Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, на стороні відповідача
- Відділу Держземагенства у
Шаргородському районі - Вовк А.І., що діє
за довіреністю від 08.12.2014 року за
№01-04-10/5085, в судовому засіданні позов
визнала, не заперечує щодо його
задоволення, виходячи із того, що
дійсно приватна фірма «Карітекс», яка
виготовляла технічну документацію на
ім'я відповідачки, ліквідована, внести
зміни в техдокументацію неможливо,
іншим способом відновити порушене
право позивачки на отримання земельної
ділянки пропорційно до належної частки
Вирішуючи спір, суд встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.
Суд встановив, що ОСОБА_6,
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 22.09.2014 року,
виданого Шаргородською державною
нотаріальною конторою і
зареєстрованого в реєстрі
нотаріальних дій за №2-878, є власником 1/2
частки житлового будинку з
господарськими будівлями,
розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.8).
Право власності на 1/2 частку будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, за ОСОБА_6
зареєстровано у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, що
підтверджується відповідним витягом
за №27130619 від 22.09.2014 року та технічним
паспортом на садибний (індивідуальний)
житловий будинок (а.с.9, 11).
1/2 частка вказаного будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, належить
відповідачці ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого Шаргородською
державною нотаріальною конторою 23.12.2005
року і зареєстрованого в реєстрі
нотаріальних дій за №4574 (а.с.65).
Право власності на 1/2 частку будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, за ОСОБА_2
зареєстровано Могилів-Подільським
МБТІ 24.04.1996 року (а.с.23, на звороті).
Рішенням 15 сесії 5 скликання
Джуринської сільської ради від 20.01.2009
року затверджено технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
біля вказаного будинку ОСОБА_2 та
передано їй у власність земельну
ділянку на вул. Пешотравневій
загальною площею 0,6022 га, в тому числі
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських
будівель, споруд - 0,2077 га, для ведення
особистого селянського господарства -
0,3945 га (а.с.20).

На підставі вказаного рішення
Джуринської сільської ради ОСОБА_2
отримала два державні акти про право
власності на земельні ділянки від
26.07.2010 року, відповідно: серії ЯЛ №715826,
серії ЯЛ №715825, що посвідчують право
власності на земельні ділянки площею
0,3945 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 і
призначена для ведення особистого
селянського господарства, та площею
0,2077 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 12, 22).

Таким чином, судом встановлено, що всю
земельну ділянку площею 0,3945 га, яка
знаходиться під будинком за АДРЕСА_1,
який по 1/2 частці належить позивачці та
відповідачці на підставі свідоцтв про
право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_7, на підставі державного
акту серії ЯЛ №715826 від 26.07.2010 року,
виданого Джуринською сільською радою,
передано у власність відповідачки
ОСОБА_2, що підтверджується вказаними
вище доказами, а також оглянутою в
судовому засіданні Технічною
документацією із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельні ділянки ОСОБА_2, що
знаходяться на території Джуринської
сільської ради, оглянутою в судовому
засіданні, копія якої знаходиться в
матеріалах цивільної справи (а.с.32-47).

З вказаної Технічної документації
також вбачається, що земельна ділянка
відповідачки площею 0,2077 га по місцю
проживання відповідачки по АДРЕСА_2 в с.
Джурин передана останній для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, тоді як земельна ділянка по
АДРЕСА_1 площею 0,3945 га передана для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
при цьому, змінено цільове призначення
земельної ділянки, оскільки не
враховано, що на ній знаходиться
житловий будинок, що належить
позивачці та відповідачці в рівних
частинах (по 1/2 частці).

Таким чином, внаслідок допущених
порушень при виготовленні та
затвердженні технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки ОСОБА_2, що
знаходяться на території Джуринської
сільської ради, та видачі державного
акта на право власності на земельну
ділянку позивачка позбавлена
можливості отримати право на земельну
ділянку біля належної їй частки
житлового будинку пропорційно цій
частці.

Встановленому судом факту
відповідають цивільно-правові
відносини, що регулюються
Конституцією України, ЗК України, ЦК
України, Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Згідно із ч.3 ст.13 Конституції України,
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання, їх рівність перед
законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод встановлено, що
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений свого
майна, інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами
міжнародного права.

Відповідно до ст.14 Конституції України,
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено
повноваження сільських рад, зокрема п.
34 передбачає, що виключно на пленарних
засіданнях сільської ради вирішується
відповідно до закону питання
регулювання земельних відносин.

До відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать реєстрація права
користування землею і договорів на
оренду землі; видача документів, що
посвідчують право власності і право
користування землею;вирішення
земельних спорів у порядку,
встановленому законом (ст.33 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» ).

Громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі придбання за договором
купівлі-продажу, дарування, міни, ренти,
іншими цивільно-правовими угодами;
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;
прийняття спадщини (ст. 81 ЗК України).

За правилами ст. 116 ЗК України набуття
права на землю громадянами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу
України, ст. 120 Земельного кодексу
України у разі набуття права власності
на житловий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на житловий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності чи користуванні іншої особи,
переходить відповідно, право власності
чи користування на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення, а
щодо користування - і на тих самих
умовах і в тому самому обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (ст. 126 ЗК
України, в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ст.55 Конституції України,
кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту
суб'єктивних цивільних прав розуміють
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України
встановлено перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
шкоди; 9) відшкодування моральної
(немайнової) шкоди; 10) визнання
незаконним рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу,
зокрема, з позовом припинення
правовідношення та визнання
незаконним рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України (в
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин),
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом способів.

У разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним (ст.155 ЗК
України).

Виходячи із положень ст. 158 ЗК України,
виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб...

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в абз.2 п.2 постанови від 16.04.2004
року за №7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» (з
наступними змінами), виходячи з
положень статей 8, 124 Конституції
України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128,
143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК, глав 27, 33, 34
ЦК, судам підвідомчі справи за заявами,
зокрема з приводу володіння,
користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб і
визнання недійсними державних актів
про право власності та право
постійного користування земельними
ділянками.

Отже, державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки. Визнання недійсними
державних актів на право власності
вважається законним, належним та
окремим способом поновлення порушених
прав у судовому порядку.

Такі висновки викладені у
постановах Верховного Суду України від
22.05.2013 року та від 24.04.2013 року, які
прийняті за результатами перегляду
судових рішень з підстави,
передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, у
справах №6-33цс13, №6-14цс13, та в силу
імперативних положень ст.360-7 ЦПК
України, є обов'язковими у
правозастосуванні (а.с.92-102).

Аналіз перевірених і оцінених в
судовому засіданні доказів
переконують суд, що внаслідок
допущених порушень при виготовленні та
затвердженні технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки ОСОБА_2, що
знаходяться на території Джуринської
сільської ради, та видачі спірного
державного акта на право власності на
земельну ділянку позивачка позбавлена
можливості отримати право на земельну
ділянку біля належної їй частки
житлового будинку пропорційно цій
частці, у зв'язку з чим державний акт на
право власності на земельну ділянку
підлягає визнанню недійсним.

Керуючись ст. ст.3, 6, 10, 11, 15, 60, 209,
212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, на
підставі ст.ст. 13, 14, 19, 41, 55 Конституції
України, ст.ст. 81, 116, 120, 126, 152, 155, 158 ЗК
України, ст.16, 377 ЦК України, ст.ст.26, 33 ЗУ
«Про місцеве самоврядування в
Україні», суд

вирішив:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору, на стороні відповідача
- Джуринська сільська рада
Шаргородського району Вінницької
області, Відділ Держземагенства у
Шаргородському районі - про визнання
недійсним державного акту та його
скасування - задовольнити.

Визнати недійсним і скасувати
державний акт серії ЯЛ №715826 на право
власності на земельну ділянку з
кадастровим номером :05:002:0085,
площею 0,3945 га, призначену для ведення
особистого селянського господарства,
розташовану на АДРЕСА_1, який виданий
26.07.2010 року ОСОБА_2 Джуринською
сільською радою Шаргородського району
Вінницької області на підставі рішення
Джуринської сільської ради від 20.01.2009
року і зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01:10:814:00994.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя