Справа № 459/5466/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/1618/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю: представника Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді -
Музики М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 25 грудня
2013 року в справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків,
внаслідок професійного захворювання,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено частково. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді в
користь ОСОБА_3 10000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків,
внаслідок професійного захворювання.

Рішення суду оскаржили Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
та ОСОБА_3

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді в
апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що на
момент звернення з позовом до суду
Законом України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не
передбачено, що Фонд здійснює
відшкодування моральної шкоди.
Зазначає, що жодних медичних
документів, які б підтверджували
стрес, депресію, які зазнав позивач
внаслідок моральних страждань, не
подано. Посилається на те, що позивач не
надав відповідного висновку медичних
органів про факт заподіяння моральних
страждань та їх тяжкість. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі не
погоджується з визначеним судом
розміром відшкодування моральної
шкоди та просить рішення суду змінити
і задовольнити повністю його позовні
вимоги з врахуванням тривалості,
характеру моральних страждань і стану
здоров»я.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді -
Музики М.В. на підтримання апеляційної
скарги Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
м.Червонограді та заперечення доводів
апеляційної скарги ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги слід
відхилити.

Згідно з ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених
тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Вказаним вимогам закону рішення суду
першої інстанції відповідає.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

02.08.1982 року позивач прийнятий на роботу
підземним учнем електрослюсаря на
шахту «Ім.25 з»їзду КПСС».

26.10.1982 року переведений на посаду
підземного електрослюсаря 4 розряду.

15.01.1987 року направлений на курси
машиністів гірничих виймальних машин.

26.05.1987 року переведений на посаду
підземного машиніста 5 розряду.

04.01.1988 року переведений на посаду
підземного машиніста гірничих
виймальних машин 6 розряду.

11.03.2002 року переведений на посаду
поверхневого електрослюсаря.

21.06.2002 року звільнений з роботи по
стану здоров»я.

Згідно з актом розслідування
професійного захворювання від 14.02.2002
року професійне захворювання позивача
виникло в результаті контакту з
вугільно-породним шахтним пилом,
контактом з віброінструментами,
фізичними навантаженням. (а.с. 28-29)

Відповідно до довідки обласної МСЕК
від 14.05.2002 року позивачу вперше
встановлено 3 групу інвалідності та 50%
ступеня втрати працездатності. (а.с.34)

В подальшому позивачу безтерміново
встановлено 50% ступеня втрати
працездатності. (а.с.30)

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання позивач неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що вбачається
з наданих позивачем виписок з історії
хвороби.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Згідно з ст.237-1 КЗпП України визначено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України
«Про охорону праці» відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
у разі смерті працівника, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків відповідно до ЗУ
«Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

На час виникнення спірних
правовідносин - 14.05.2002 року діяли як ч. 3
ст.34 ЗУ від 23.09.1999 року «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», так і ст.9 ЗУ „Про
охорону праці", згідно з якими
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоров'я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України.

Згідно п.п. "є" п. 1 ч. 1 ст.21 ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Відповідно до ч.4 ст.14 вказаного Закону
до професійного захворювання належить
захворювання, що виникло внаслідок
професійної діяльності застрахованого
та зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що шкоду здоров'ю позивача
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці на шахті,
останній втратив 50 % професійної
працездатності 14.05.2002 року, є інвалідом
третьої групи, що призвело до втрати
ним нормальних життєвих зв'язків та
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, чим йому
заподіяно моральну шкоду.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та доказам, що містяться в
матеріалах справи.

Твердження представника Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
про відсутність беззаперечних доказів
заподіяння позивачу моральної шкоди,
колегією суддів не приймається до
уваги та визнається голослівним у
зв»язку з наступним.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

А відтак, безспірним є факт заподіяння
позивачу моральної шкоди.

Колегією не береться до уваги
твердження апелянта ОСОБА_3 про
недостатній розмір моральної шкоди,
яку суд першої інстанції стягнув в його
користь, у зв»язку з наступним.

Відповідно до ст.23 ЦК України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливостей їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на це,
будь - яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь - який її розмір
може мати суто умовний характер.

А відтак, колегія суддів погоджується з
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, оскільки такий відповідає
засадам розумності, виваженості та
справедливості.

Доводи апеляційних скарг не свідчать
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права, про
неправильність висновків суду, такі не
грунтуються на матеріалах справи та
спростовуються дослідженими доказами.

В зв"язку з наведеним колегія суддів
вважає, що суд, дослідивши докази та
давши їм належну оцінку, ухвалив
рішення, що відповідає вимогам закону.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
колегія суддів не вбачає підстав для
зміни або скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307 , ст.ст. 313-315 ЦПК
України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 25 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді:
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.