Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Попович
О.В., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
територіальної громади м. Херсона в
особі Херсонської міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до територіальної
громади м. Херсона, мотивуючи вимоги
тим, що ОСОБА_4 на праві власності
належало 33/100 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Херсоні, проте без
належного оформлення документів.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла та з
цього часу її частиною домоволодіння
користувалася ОСОБА_6, якій належали
67/100 частки зазначеного домоволодіння.
21 січня 2004 року ОСОБА_7 подарувала
позивачу належні їй 67/100 частки
домоволодіння за договором дарування.
Позивач вважає, що оскільки 07 листопада
2013 року закінчився встановлений
законодавством десятирічний строк
набувальної давності, протягом якого
вона відкрито та безперервно володіла
33/100 частками домоволодіння, вона
набула право власності на цю частку.
Посилаючись на викладене, а також на те,
що спадкоємці ОСОБА_4 вимог щодо
набуття права власності в порядку
спадкування на зазначену частку не
заявляли, просила визнати за нею право
власності на 33/100 частки домоволодіння
по АДРЕСА_1

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 12 травня 2014 року
позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3
право власності на 33/100 частини
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1 у м. Херсоні, що належали
ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 22 липня
2014 року рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 12
травня 2014 року скасовано. Ухвалено нове
рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
і залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що на підставі
нотаріально посвідченого договору
дарування від 21 січня 2004 року ОСОБА_3 є
власником 67/100 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 у м. Херсоні, до яких входять:
жилий будинок літ. Б, сарай літ. Г,
водопровід № 1, огорожа № 2, 3, які
розташовані на земельній ділянці
площею 330 кв. м.

Станом на час укладання договору
дарування зазначена частка будинку
належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва
про право власності та свідоцтва про
право на спадщину за заповітом, виданих
22 грудня 1987 року.

Решта 33/100 частки зазначеного
домоволодіння перебувало у
користуванні ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції вважав, що
ОСОБА_3 у 2003 році добросовісно
заволоділа 33/100 частками домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Херсоні та продовжує
відкрито, безперервно володіти ним до
теперішнього часу, а тому дійшов
висновку, що позивач набула право
власності на це майно за набувальною
давністю.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
відмову в позові про визнання права
власності на 33/100 частки спірного
домоволодіння за набувальною давністю,
апеляційний суд дійшов висновку про
відсутність підстав (умов), визначених
ст. 344 ЦК України, оскільки позивачем не
надано належних доказів, які
підтверджують добросовісність
володіння. Крім того, апеляційний суд
зазначив, що право власності
попереднього власника належним чином
оформлене не було, майно є самовільно
побудованим, а тому не має статусу
об'єкта нерухомості.

Такі висновки апеляційного суду
відповідають вимогам закону та
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

У п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
роз'яснено, що особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, що володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результат
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлено й вбачається з матеріалів
справи, що оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції відповідно до ст. ст. 10, 60, 212,
303, 316 ЦПК України повно, всебічно та
об'єктивно з'ясував обставини справи
та, в межах доказів, наданих сторонами,
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в позові, оскільки позивачем не
доведено факту добросовісного
володіння 33/100 частками спірного
домоволодіння.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги стосуються
переоцінки доказів, викладених в
оскаржуваному рішенні, що не
відноситься до компетенції суду
касаційної інстанції, та не дають
підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
отже колегія суддів вважає за
необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 22 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович

О.В. Ступак