Справа № 468/2243/14-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
_____________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

04.12.2014 року Баштанський районний суд
Миколаївської області в складі:

головуючого по справі судді
Копейка Т.О.

при секретарі
Медведєву Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в міста Баштанка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом в
якому зазначила, що вона є власником
житлового будинку в АДРЕСА_1, на
підставі Договору купівлі-продажу
житлового будинку від 15 листопада 2007
року. Син позивачки, ОСОБА_4 був
одружений з ОСОБА_2, однак згідно із
свідоцтвом про розірвання шлюбу,
зареєстрованого відділом реєстрації
актів цивільного стану Баштанського
районного управління юстиції
Миколаївської області, реєстраційний
запис №14, шлюб між ними було розірвано
27 січня 2006 року.

У 2008 році позивач дала дозвіл ОСОБА_2 та
її дочці ОСОБА_3 зареєструвати місце
свого проживання в будинку, що належить
їй на праві власності. Проте
відповідачі в будинку не проживають, їх
речі у будинку відсутні, ніякого
зв'язку з позивачем вони не
підтримують. Комунальні послуги
позивач сплачує самостійно,
відповідачі ніякої участі в утриманні
її житла не приймають та ним не
користуються. Крім того, як відомо
позивачці, у власності ОСОБА_2 є будинок
по АДРЕСА_2.

На даний час позивач має намір оформити
субсидію на користування
житлово-комунальними послугами, проте
через реєстрацію в її будинку
відповідачів, вона не може реалізувати
своє право, що не відповідає її
інтересам та спричиняє їй значні
ускладнення.

За такого вважає, що оскільки
відповідачі не проживають в будинку
АДРЕСА_1 більше 1 року, то вони втратили
право користування належним їй
будинком.

За такого позивач просила визнати
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таким, що втратили
право користування житловим
приміщенням в належному їй будинку.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала. Просила про його
задоволення. Суду пояснила, що
відповідачі в спірному житловому
будинку не проживають з 2008 року ( з часу
реєстрації), а фактичне місце їх
перебування (проживання) їй невідомо.
ЇЇ син має власне житло і в належному їй
будинку не проживає.

Відповідачі в судове засідання не
з'явивсь. Про причини неявки суду не
повідомили. Про день, час та місце
розгляду справи вважаються
повідомленими належним чином.
Заперечень проти позову або заяв про
відкладення розгляду справи від них до
суду не надходило.

Вислухав пояснення позивача, покази
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши
наявні в матеріалах справи письмові
докази, а саме: копію будинкової книги
та довідки № 867, 868 Баштанського РС УДМС
України в Миколаївській області від
14.11.2014 року, з яких встановлено, що
дійсно відповідачі зареєстровані по
АДРЕСА_1 копію договору купівлі-продажу
від 15.11.2007 року, згідно якого було
встановлено, що позивач придбала у
продавців за 88375 грн. житловий будинок
АДРЕСА_1, суд вважає заявлені позовні
вимоги доведеними та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі наступних обставин:

В судовому засіданні встановлено, що
позивач є власником житлового будинку
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажувід 15.11.2007 року, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно. В спірному житловому будинку
відповідачі зареєстровані з 2008 року,
але з цього ж часу в ньому не
проживають.

Не проживання відповідачів за
місцем реєстрації з 2008 року
підтверджується актом про
встановлення факту не проживання від
14.11.2014 року, згідно якого ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - відповідачі по справі, дійсно
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, але
фактично з 2008 року за місцем реєстрації
не проживають та показами свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Відповідачі не є членом сім'ї
власника будинку. Будь-яких інших
домовленостей щодо користування
спірним житловим приміщенням між
позивачем і відповідачами не
укладалось. За місцем реєстрації
відповідачі не проживають з власної
волі.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Тобто, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, у тому числі
шляхом звернення до суду за захистом
свого майнового права, зокрема, із
позовом про усунення перешкод у
користуванні власністю.

Згідно із ст.72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника визначені ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

При цьому відповідно до ст.391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 158 ЖК України
наймач користується жилим приміщенням
у будинку (квартирі),що належить
громадянинові на праві приватної
власності, відповідно до договору
найму жилого приміщення. Договір
найму жилого приміщення укладається
між власником будинку (квартири) і
наймачем у письмовій формі з
наступною реєстрацією у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів або в органі управління, що
ним утворюється. Договір повинен
містити вказівку на предмет договору,
строк, на який він укладається,
визначати права і обов'язки наймодавця
і наймача та інші умови найму.

Відповідно до ст. 3 ЗУ Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні місцем проживання
є житло, розташоване на території
адміністративно-територіальної
одиниці, в якому особа проживає
постійно або тимчасово.

В судовому засіданні встановлено,
що відповідачі за місцем реєстрації не
проживають з 2008 року. Договір найму
житлового приміщення між позивачем та
відповідачами не укладався.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п.9 його постанови від 12.06.2009 р. №5 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду», підставою позову є
фактичні обставини, що наведені у
заяві, а тому зазначення позивачем
конкретної правової норми на
обґрунтування позову не є визначальним
при вирішенні судом питання про те,
яким законом слід керуватися при
вирішенні спору.

За такого суд вважає, що позов
підлягає задоволенню шляхом усунення
перешкод у здійсненні позивачу права
користування та розпорядження його
власністю, шляхом визнання
відповідачів таким, що втратили право
користування житловим приміщенням -
будинком АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10,11,30, 60, 62, 212, 214 - 218, 224-226
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування житловим
будинком АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Баштанський районний суд шляхом
подання в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржено
відповідачем в апеляційному порядку,
шляхом подання в десятиденний строк з
дня постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення, апеляційної скарги.

Суддя: