РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, про
визнання права власності на спадкове
майно за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 7
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла її мати ОСОБА_6, після смерті
якої відкрилась спадщина на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1.

Співвласниками вказаної квартири є
також ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - по 1/3 частини
кожна. Позивач після смерті матері у
встановлений законом строк звернулася
до Новоукраїнської державної
нотаріальної контори Кіровоградської
області із заявою про прийняття
спадщини. За отриманням свідоцтва про
право на спадщину звернулася 4 вересня
2011 року. Нотаріус відмовив позивачу у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
оскільки у неї, як спадкоємця,
відсутній правовстановлюючий документ
на право власності спадкодавця на
частину вказаної квартири. Просила
визнати за нею у порядку спадкування за
законом після ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/6
частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням
Новоукраїнського районного суду
Кіровоградської області від 27 вересня
2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 7
листопада 2013 року рішення
Новоукраїнського районного суду
Кіровоградської області від 27 вересня
2013 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 7
листопада 2013 року, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, спадкоємцями
якої за законом є її доньки ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, відкрилась спадщина, що
складається із 1/3 частки квартири
АДРЕСА_1.

9 листопада 2002 року ОСОБА_3 звернулась
до Новоукраїнської державної
нотаріальної контори Кіровоградської
області із заявою про прийняття
спадщини після ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом апеляційної інстанції також
встановлено, що 8 жовтня 2013 року
постановою державного нотаріуса
Новоукраїнської державної
нотаріальної контори Кіровоградської
області відмовлено ОСОБА_3 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після ОСОБА_6 у зв'язку з
відсутністю у спадкоємця
правовстановлюючого документа на
право власності спадкодавця на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції правильно
виходив того, що спірна частина
квартири належала спадкодавцю ОСОБА_6,
а позивач, як спадкоємець за законом
після її смерті, фактично прийняла
спадщину у вигляді 1/6 частини спірної
квартири та звернулась у встановленому
порядку до нотаріальної контори для
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом. Враховуючи, що
позивачу у видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом відмовлено з
підстав відсутності у неї
правовстановлюючого документу на 1/3
частину спірної частини квартири, яка
належав її матері, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку про
обґрунтованість позову.

Такий висновок суду апеляційної
інстанції ґрунтується на вимогах
закону та підтверджений матеріалами
справи.

Проте судом апеляційної інстанції не
враховано, що нормами п.
5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, передбачено застосування
правил книги шостої ЦК України до
спадщини, яка відкрилася після 1 липня
2003 року і не була прийнята ніким зі
спадкоємців, право на спадкування яких
виникло відповідно до норм статей 529 - 531
ЦК Української РСР.

При вирішенні спорів про спадкування,
спадщина по яких відкрилась і була
прийнята до 1 січня 2004 року, не
допускається застосування судами норм
ЦК України 2003 року; у таких випадках
застосуванню підлягають норми
законодавства, чинного на час
відкриття спадщини, зокрема ЦК
Української РСР.

Якщо спадщина відкрилась у період
чинності ЦК Української РСР,
застосовуванню підлягають норми ЦК
Української РСР про належність
спадщини спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини незалежно від оформлення
права на неї.

При вирішенні спорів щодо спадкування
права власності на нерухоме майно
судам слід застосовувати редакцію
закону, яка діяла на час виникнення
права у самого спадкодавця та на час
відкриття спадщини.

При вирішенні спору про визнання права
власності на спадкове майно потрібно
розмежовувати час і підстави
виникнення права власності у
спадкодавця, які кваліфікуються
відповідно до законодавства України,
чинного на час виникнення права
власності, та підстави спадкування
зазначеного майна, що визначаються на
час відкриття спадщини та згідно
з п. 5 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України.

Встановлені у справі фактичні
обставини свідчать про те, що ОСОБА_3
прийняла спадщину після матері ОСОБА_6
шляхом подачі 9 листопада 2002 року до
держаної нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини заяви про
прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української
РСР при спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти (у тому числі усиновлені),
дружина і батьки (усиновителі)
померлого.

Статтею 548 ЦК Української РСР
передбачено, що для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Виходячи з положень ст. 549 ЦК
Української РСР, визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, зокрема,
якщо він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Згідно зі ст. ст. 560, 561 ЦК Української
РСР спадкоємці, закликані до
спадкоємства, можуть одержати в
держаній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини свідоцтво
про право на спадщину, яке видається
спадкоємцям за законом після
закінчення шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції, встановивши, що
питання про право на спадщину не
може бути вирішено в нотаріальному
порядку шляхом одержання позивачем
свідоцтва про право на спадщину,
обґрунтовано дійшов висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позову.

Зроблений у судовому рішенні висновок
ґрунтується на поданих сторонами
доказах, відповідає фактичним
обставинам справи, порушень норм
процесуального права при проведенні
оцінки доказів не встановлено.

Разом з цим, судом апеляційної
інстанцій неправильно застосовано до
спірних правовідносин норми ЦК України
2003 року, який набув чинності з 1 січня 2004
року і спірні правовідносини, що
виникли у 2002 році, не регулює.

Згідно зі ст. 341 ЦПК України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення і ухвалити
нове рішення або змінити рішення, якщо
застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, чи не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або додаткової
перевірки чи оцінки доказів, обставини
справи встановлені судами повно, але
допущено помилку в застосуванні норм
матеріального права, оскаржувані
судові рішення підлягають скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 336, 341, 346 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного
суду Кіровоградської області від 7
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, про
визнання права власності на спадкове
майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян Судді: В.П.Гончар
Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко
Д.О.Остапчук