РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року
м.Кременчук

Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого судді - Андрієць Д.Д.

за участю секретаря - Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського
районного суду м. Кременчука з позовом
до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
вироком Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 27.12.2013 року
ОСОБА_2 засуджено за ч.1 ст. 122 КК України
до позбавлення волі на строк 2 роки. На
підставі ст. 75 КК України його
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 1
рік.

Внаслідок злочину, скоєного ОСОБА_2,
позивачу спричинено ушкодження
середнього ступеня тяжкості. В ході
лікування було витрачено кошти в
розмірі 5140,53 грн. Діями відповідача
йому також завдано моральну шкоду, яку
він оцінює в 30000 грн. Також він витратив
кошти на правову допомогу в розмірі 2060
грн.

ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на
його користь матеріальну шкоду в
розмірі 5140,53 грн., моральну шкоду в
розмірі 30000 грн. та витрати на правову
допомогу в розмірі 2060 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, просив
задовольнити з підстав, визначених в
позовній заяві. Пояснив, що понесені
витрати, пов'язані з його лікуванням,
підтверджуються копіями наданих суду
чеків, квитанцій, проїзних документів.
Лікарські призначення підтверджуються
копіями медичної карти, виписними
епікризами з історії його хвороби.

На запитання суду пояснив, що 1500 грн.
він сплатив адвокату ОСОБА_3 за правову
допомогу у кримінальній справі по
обвинуваченню ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову.
Зазначив, що позивач не надав суду
доказів, які б підтверджували
необхідність придбання ліків,
зазначених у наданих ним чеках та
квитанціях. Вважає, що позивачу не
завдано моральну шкоду в зазначеному
ним розмірі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані суду докази приходить до
наступних висновків.

Вироком Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 27.12.2013 року у
справі № 524/3946/13-к, засуджено ОСОБА_2 за
ч.1 ст. 122 КК України до позбавлення волі
на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК
України відповідача звільнено від
відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком 1 рік.

Зі змісту вказаного вироку суду
вбачається, що 14.05.2012 року близько 22
год.00хв. в дворі будинку 25 по вул.
Карнаухова в м.Кременчуці ОСОБА_2 наніс
удари потерпілому ОСОБА_1, чим
спричинив йому тілесні ушкодження
середнього ступеню тяжкості.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт нанесення ОСОБА_1
тілесних ушкоджень середнього ступеня
тяжкості та вина ОСОБА_2 в даній справі
доказуванню не підлягають, оскільки є
фактами, встановленими під час
розгляду кримінального провадження
відносно ОСОБА_2

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1195 ЦК України, фізична або
юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або ушкодженням здоров'я
фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому зокрема
додаткові витрати на придбання ліків.

З виписних епікризів № 2383 та № 3561
вбачається, що ОСОБА_1 перебував на
стаціонарному лікуванні в Третій
міській лікарні у період з 15.05.2012 року
по 21.05.2012 року з діагнозом «Закрита
черепно мозкова травма. Струс
головного мозку. Гематоми повіки
лівого ока. Крововилив в коньюктиву
лівого ока» та в Кременчуцькій першій
міській лікарні ім. О.Т. Богаєвського з
30.05.2012 року по 12.06.2012 року з діагнозом
«Післятравматичний набряк сітківки
лівого ока» (а.с. 7, 11).

ОСОБА_1 направлявся на огляд в інститут
очних хвороб та тканинної терапії АМН
України ім. В.П. Філатова м.Одеси, що
підтверджується копією направлення
Полтавської обласної клінічної
лікарні ім. М.В. Скліфосовського № 47 від
18.06.2012 року (а.с. 20).

Відповідно до карти № 431/441 хворого
денного стаціонару поліклініки 4
міської лікарні, ОСОБА_1 перебував на
лікуванні у період з 23.07.2012 року по
25.07.2012 року та з 30.07.2012 року по 07.08.2013 року
з діагнозом «Відновлювальний період
ЗЧМТ. Струс головного мозку». (а.с. 25).

З виписки із медичної карти
амбулаторного хворого № 1181, ОСОБА_1
перебував в Кременчуцькій п'ятій
міській лікарні на стаціонарному
лікуванні у період з 19.06.2013 року по
02.07.2013 року з діагнозом «Наслідки
перенесеної черепно-мозкової травми
(2012), струс головного мозку».

Згідно квитанцій, чеків та проїзних
документів наданих ОСОБА_1 на
підтвердження позовних вимог, витрати
пов'язані з лікуванням позивача
становили 3921,78 грн., а саме:

До вищевказаних витрат, суд не
відносить кошти зазначені в товарних
чеках № 9392 від 24.07.2012 року та № 9777 від
30.07.2012 року (а.с. 29), оскільки вказані
чеки дублюють фіскальні чеки на
відповідні суми № 9392 від 24.07.2012 року та
№ 9777 від 30.07.2012 року (а.с.28).

З огляду на те, що станом на момент
придбання проїзних документів (а.с. 23-24),
позивач був повнолітнім, суд не включає
до витрат пов'язаних з лікуванням,
кошти витрачені на проїзд до медичних
установ в розмірі 161,22 грн., оскільки
відповідно до пояснень позивача
вказані кошти були витрачені на оплату
проїзду матері позивача - ОСОБА_4

Оскільки відповідно до ЗУ «Про
благодійництво та благодійні
організації», благодійництво -
добровільна безкорислива пожертва
фізичних та юридичних осіб у поданні
набувачам матеріальної, фінансової,
організаційної та іншої благодійної
допомоги; специфічними формами

благодійництва є меценатство,
спонсорство і волонтерська
діяльність, тому розмір благодійного
внеску в сумі 240 грн., сплаченого ОСОБА_1
на рахунок П'ятої кременчуцької
міської лікарні (а.с.37), суд не включає
до матеріальної шкоди, завданої
позивачу.

Підставами цивільно-правової
відповідальності є: протиправність
поведінки (дія чи бездіяльність);
наявність майнової та (або) моральної
шкоди; причинний зв'язок між
протиправною поведінкою і заподіяною
шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду.

Цивільно-правова відповідальність
настає за умови, якщо дія чи
бездіяльність, якими заподіяно шкоду, є
протиправними чи заборонені законом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд не
враховує до розміру матеріальної
шкоди, що підлягає відшкодуванню
відповідачем, оплату послуг
телефонного зв'язку в розмірі 30,52 грн.
(а.с.33) та витрати на придбання ліків в
сумі 570,95 грн. (а.с.39-40), оскільки
позивачем не обґрунтовано, яким чином
витрати у вказаному розмірі пов'язані з
подією, яка сталася 14.05.2012 року.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної шкоди підлягають
частковому задоволенню в розмірі 3921,78
грн.

При вирішенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди суд виходив
із наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК
України, а саме, наявність вини особи,
яка завдала таку шкоду.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичної
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.п. 5, 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (не майнової) шкоди»,
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості. У
випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи. Визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної
шкоди суд вважає обґрунтованими,
оскільки позивач з вини відповідача
зазнав душевних страждань, отримав
психологічну травму. Також судом
враховано, що отримання ОСОБА_1
тілесних ушкоджень середньої тяжкості,
призвело до стійкої втрати загальної
працездатності на 15 %., що
підтверджується копією висновку
експерта № 120 від 06.12.2013 року.

При визначенні розміру моральної
шкоди, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача суд
виходив із засад розумності,
виваженості та справедливості та
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 10000 грн.

Згідно вимог ч.3 ст.79 ЦПК України до
витрат пов'язаних з розглядом судової
справи, належать витрати на правову
допомогу, витрати сторін та їх
представників пов'язані з явкою до
суду, перекладачів та проведення
судових експертиз, витрати пов'язані з
проведенням огляду доказів за місцем
їх знаходження та вчинення інших дій,
необхідних для розгляду справи,
витрати пов'язані з публікацією в пресі
оголошення про виклик відповідача.

Із змісту вищевказаної статті
вбачається, що позивачу
відшкодовуються судові витрати що
тісно пов'язані з розглядом конкретної
цивільної справи.

Тому з урахуванням положень ст. 88 ЦПК
України, суд стягує з відповідача на
корить позивача судові витрати
пов'язані з оплатою провової допомоги в
сумі 560 грн., які підтверджуються
квитанціями № 5649 від 06.03.2014 року та № 1/14
від 20.03.2014 року і не вбачає підстав для
стягнення з відповідача витрат на
правову допомогу в розмірі 1500 грн.,
отриману позивачем під час судового
розгляду кримінального провадження,
так як вказані витрати повинні були
відшкодовуватися в порядку
передбаченому КПК України при
ухваленні вироку в кримінальному
провадженні про обвинувачення ОСОБА_2 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
122 КК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь держави
необхідно стягнути з судовий збір за
позовні вимоги майнового характеру в
сумі 243,60 грн. та судовий збір за позовні
вимоги немайнового характеру в сумі
243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 14, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в
розмірі 4168,36 грн. та моральну шкоду в
розмірі 10000 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати, які складаються з
витрат на правову допомогу в розмірі 560
грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн. за
позовні вимоги майнового характеру та
243,60 грн. за позовні вимоги немайнового
характеру.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд
міста Кременчука шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: