Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3125/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді :
Авраменко Т.М.

суддів:
Суржика М.М., Суровицької Л.В.

при секретарі :
Кравченко Я.С.

за участю представника відповідачів

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
своїх інтересах та за довіреністю в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 14 листопада 2014 року у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи управління державної
міграційної служби України у
Кіровоградській області, служба у
справах дітей виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н
О В И Л А:

В травні 2014 року публічне
акціонерне товариство акціонерний
банк «Укргазбанк» (далі-банк) звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи управління державної
міграційної служби України у
Кіровоградській області, служба у
справах дітей виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення.

Зазначав, що 15 лютого 2008 року між
банком та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір, відповідно до якого банк надав
кредит на задоволення споживчих потреб
позичальника в сумі 20 000 доларів США зі
сплатою 12,90 відсотків річних, з
кінцевим терміном повернення 14 лютого
2028 року. Для забезпечення належного
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_2 в цей же
день укладено та нотаріально
посвідчено договір іпотеки, предметом
якого є нерухоме майно - однокімнатна
квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на
праві власності.

Умови кредитного договору щодо
внесення щомісячного платежу ОСОБА_2
виконувала не належним чином,
внаслідок чого виникла заборгованість
в сумі 29 808,96 доларів США та 135739 грн.63
коп.

Просив суд в рахунок погашення
зазначеної заборгованості звернути
стягнення на предмет іпотеки квартиру
АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних
торгів, виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та усіх
мешканців, які зареєстровані і
проживають у цій квартирі зі зняттям з
реєстраційного обліку мешканців,
стягнути з відповідачів на користь
банка судові витрати.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 14 листопада 2014
року позов задоволено частково. В
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором в сумі 29 808,96
доларів США та 135739 грн.63 коп. звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, виселено ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 із зазначеної квартири, з
кожного відповідача стягнуто судовий
збір на користь банку по 182 грн. 70 коп.
Виконання рішення суду відстрочено на
час дії Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в своїх
інтересах та за довіреністю в
інтересах ОСОБА_3 просить скасувати
рішення суду першої інстанції,
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові. Посилається на те , що Законом
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» заборонено ухвалювати рішення
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки квартиру, загальна
площа якої становить 33,21 кв.м. і є єдиним
житлом відповідачів. Крім того, суд
належним чином не перевірив розрахунок
позивача щодо розміру заборгованості
за кредитним договором, при цьому не
врахував стягнуту рішенням суду від 13
грудня 2010 року заборгованість за цим же
кредитним договором. Також судом при
розгляді справи порушено права
неповнолітньої ОСОБА_3

В засіданні апеляційного суду
представник відповідачів підтримав
доводи апеляційної скарги, пояснив що
відповідач ОСОБА_2 працює лікарем,
відповідач ОСОБА_3 є неповнолітньою.

Позивач та треті особи про час та місце
розгляду справи повідомлені в
установленому законом порядку під
розписку (а.с.159-162,164-167), в судове
засідання не прибули, причини неявки
суду не повідомили.

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з статтями 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте зазначене рішення суду таким
вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції
і підтверджується матеріалами справи,
15 лютого 2008 року ОСОБА_2 і банк уклали
кредитний договір, відповідно до
якого банк надав їй в кредит на
задоволення споживчих потреб грошові
кошти в сумі 20000 доларів США, які вона
повинна повернути не пізніше 14 лютого
2028 року ( а.с.7-10). В забезпечення
зобов'язання за зазначеним кредитним
договором банком прийнято в іпотеку
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 на праві власності, що
підтверджується п.2.1 кредитного
договору та нотаріально посвідченим
договором іпотеки від 15 лютого 2008 року
(а.с.11-15).

Позичальник ОСОБА_2 зобов'язання
за кредитним договором не виконувала
належним чином. Рішенням Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 13
грудня 2010 року встановлено, що боржник
прострочив виконання зобов'язання, що є
підставою для дострокового виконання
зобов'язань за кредитним договором,
стягнуто на користь банку
заборгованість станом на 08 липня 2010
року в сумі 20785 дол. США та 9 260 грн. (а.с.5).

Однак рішення суду не виконано.
Як зазначив банк станом на 2 квітня 2014
року заборгованість за кредитним
договором становить 29808,96 дол. США, яка
складається з заборгованості:

за кредитом строкова
13916,91 дол. США,

за кредитом прострочена
5166,30 дол. США,

за відсотками поточна
227,22 дол. США,

за відсотками
прострочена 10498,53 дол. США,

пеня за несвоєчасне погашення
кредиту 44833 грн.73 коп. ,

пеня за несвоєчасну сплату процентів
83645 грн.90 коп., всього пеня становить
128479 грн.63 коп. (а.с.21-24) та штраф за
невиконання умов договору іпотеки 7260
грн.(а.с.72-73).

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 572 ЦК
України в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Одним із видів застави
нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про іпотеку» у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов'язання, а в разі його невиконання
- звернути стягнення на предмет
іпотеки.

У разі невиконання боржником
основного зобов'язання,
іпотекодержатель, як зазначено у ч. 1
ст. 33 Закону України «Про іпотеку»,
вправі задовольнити свої вимоги за
основним зобов'язанням шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

При цьому звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку»).

Задовольняючи позов про звернення
стягнення на квартиру, суд першої
інстанції не врахував, що 07 червня 2014
року набрав чинності Закон України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», згідно з яким протягом дії
цього Закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Загальний розмір переданої для
забезпечення кредиту в іпотеку
квартири становить 33,21 кв.м. (а.с.11),
квартира є місцем постійного
проживання відповідачів, іншого житла
власник квартири ОСОБА_2 не має (а.с.113),
кредит надавався у валюті і є споживчим
(а.с.7), валюта кредитування не
змінювалася, відповідачі не є
суб'єктами Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції».

Висновок суду про те, що Закон України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» застосовується лише на стадії
реалізації майна під час виконання
рішення суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки, є безпідставним,
так як цей закон встановлює як заборону
ухвалення рішення про звернення
стягнення на житлове майно, яке є
предметом іпотеки, так і заборону
відчуження такого майна за рішенням
суду, яке було ухвалено до набрання
чинності цим Законом.

Оскільки суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права щодо заборони
примусового стягнення нерухомого
житлового майна, яке є предметом
іпотеки, то рішення суду підлягає
скасуванню відповідно до п.4 ч.1 ст. 309
ЦПК України з ухваленням нового
рішення про відмову в позові банку.

Матеріалами справи
підтверджується, що в квартирі
зареєстрована неповнолітня ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є племінницею
власника квартири (а.с.16,30).
Обґрунтованими є доводи апеляційної
скарги щодо порушення прав
неповнолітньої при розгляді справи в
суді першої інстанції.

Права свободи та інтереси
неповнолітніх осіб віком від 14 до 18
років захищають у суді відповідно їх
батьки, усиновлювачі, піклувальники чи
інші особи, визначені законом. У таких
випадках суд може залучити до участі у
справі неповнолітню особу (ч.1 і ч.2 ст.39
ЦПК України). Відповідач ОСОБА_2 не є
законним представником неповнолітньої
ОСОБА_3

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що малолітня чи
неповнолітня особа, позбавлена
батьківського піклування, не має
законного представника, суд ухвалою
встановлює над нею відповідно опіку чи
піклування за поданням органу опіки та
піклування, призначає опікуна або
піклувальника та залучає їх до участі у
справі як законних представників (ч.2
ст.43 ЦПК України).

Забезпечення захисту прав
малолітніх або неповнолітніх осіб під
час розгляду справи здійснюється в
порядку, передбаченому ст.27-1 ЦПК
України і саме суд сприяє створенню
належних умов для здійснення
малолітньою або неповнолітньою особою
її прав, визначених законом.

В порушення зазначених норм ЦПК
України суд не встановив, хто є
законним представником
неповнолітнього відповідача та не
залучив його до участі у справі. Чинним
процесуальним законодавством
апеляційний суд не наділений правом
залучення належної особи до участі у
справі.

Ухвалюючи рішення про виселення
неповнолітньої ОСОБА_3 суд виходив з
того, що вона в установленому законом
порядку за зареєстрованим місцем
проживання повідомлена про час та
місце розгляду справи, проте такий
висновок суду не відповідає матеріалам
справи.

Відповідно до ст. ст. 74,76 ЦПК України
судові повістки про виклик у суд
надсилаються особам, які беруть участь
у справі, тобто сторонам: позивачу і
відповідачу та їх представникам за
адресою, зазначеною у справі. Повістка
про виклик до суду повинна бути
завчасно вручена особі, яка
викликається, але у всякому разі не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання, під розписку, яка підлягає
поверненню до суду із зазначенням часу
одержання.

Матеріалами справи
підтверджується, що за зареєстрованим
місцем проживання ОСОБА_3 суд направив
повістки про виклик в суд на 19 червня 2014
року, 24 липня 2014 року, 22 жовтня 2014 року, 06
листопада 2014 року,14 листопада 2014 року,
однак повістки повернулися до суду без
вручення за закінченням терміну
зберігання (а.с.43,54,82,96,131).

Висновок суду, що за таких
обставин відповідач належно
повідомлений про час та місце розгляду
справи суперечить абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК
України, відповідно до якого у разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за відомою суду адресою,
вважається, що судовий виклик вручений
їм належним чином. Повідомленням пошти
підтверджується, що судова повістка не
вручена відповідачу за закінченням
терміну зберігання, а не в зв'язку з тим,
що він за зазначеною адресою відсутній
або не проживає.

Відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України
якщо особу, якій адресовано судову
повістку, не виявлено в місці
проживання, повістку під розписку
вручають будь-кому з повнолітніх
членів сім'ї, які проживають разом з
нею, а за їх відсутності - відповідній
житлово-експлуатаційній організації.
Зазначений порядок вручення судової
повістки не дотримано.

За змістом ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнять житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Суд не врахував, що в
матеріалах справи відсутні відомості
про направлення та отримання
відповідачем ОСОБА_3 або її законним
представником письмової вимоги щодо
звільнення квартири. Така вимога
направлялася банком тільки
відповідачу ОСОБА_2 (а.с.17-18).

На підставі викладеного,
керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2
ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_3
задовольнити .

Скасувати рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 14
листопада 2014 року.

В позові публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
«Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи управління державної
міграційної служби України у
Кіровоградській області, служба у
справах дітей виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

судді: