АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Шебуєвої В.А., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц
В.О.,

за участю:

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу
Печерського районного суду м. Києва від
6 жовтня 2014 року про забезпечення
позову по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору позики та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 06.10.2014 частково задоволено
заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про
забезпечення позову - накладено арешт
на належний на праві власності ОСОБА_2
будинок АДРЕСА_2. В задоволенні іншої
частини заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, просить ухвалу скасувати.
Вважає, що у суду першої інстанції були
відсутні належні підстави для
накладення арешту на вказаний будинок,
оскільки судом не було перевірено
належність будинку на праві власності
відповідачу. Вказує також, що будинок
на який накладено арешт з метою
забезпечення зустрічного позову про
стягнення боргу, не належить ОСОБА_2,
оскільки був відчужений останнім 29.07.2014
за договором дарування.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу з
викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі
повторно не з'явились в судове
засідання, про час та місце розгляду
справи повідомлялись належним чином у
встановленому процесуальним законом
порядку. Колегія суддів, визнала за
можливе розглянути справу за
відсутності осіб, які не з'явились,
оскільки їх неявка не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення представника апелянта,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у
липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору позики.

Під час розгляду справи ОСОБА_4
звернувся до суду з зустрічним позовом
до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики в сумі 722 625 грн. 89 коп.
та судових витрат в сумі 3 764 грн.

Також, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5
звернулась до суду з клопотанням про
забезпечення зустрічного позову
шляхом накладення арешту на майно
відповідача в межах суми заявлених
зустрічних вимог.

З метою виявлення майна, що належить
відповідачу судом вжито заходів
забезпечення доказів та витребувано
відомості з Реєстру прав власності на
нерухоме майно.

На виконання ухвали суду Відділом
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції надано інформацію з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, станом на 11.08.2014, з якої
вбачається, що ОСОБА_2 на праві
приватної власності належить будинок
АДРЕСА_2 та 1/5 частина квартири АДРЕСА_1.

Частково задовольняючи заяву суд
першої інстанції виходив з
співмірності заявлених вимог, а також з
того, що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Вказаний висновок суду є законним і
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає,
що позов забезпечується накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України
імперативно встановлює, що види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4
Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття
заходів забезпечення позову є
наявність між сторонами дійсного спору
та реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи між
сторонами виник спір щодо дійсності
укладеного між ними договору позики
грошей та стягнення за ним боргу. Зі
змісту договору позики вбачається, що
сума запозичених коштів становить 60 000
доларів США в гривневому еквіваленті.

Звертаючись до суду з заявою про
забезпечення позову представник
позивача за зустрічним позовом
вказував, що боржник безпідставно і
навмисно ухиляється від виконання
обов'язку щодо повернення грошових
коштів і не забезпечення позову у
вказаний спосіб, може призвести до
неможливості виконання рішення суду
про їх стягнення.

Таким чином, вивчивши матеріали справи
в їх сукупності та проаналізувавши
відповідні норми процесуального права,
а також врахувавши зміст первісних і
зустрічних позовних вимог, суд першої
інстанції цілком правомірно дійшов
висновку про наявність передбачених
законом підстав для вжиття заходів
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на майно, що належить
відповідачу.

Доводи апелянта про те, що судом не було
перевірено належність будинку на праві
власності відповідачу є
безпідставними, оскільки суд
накладаючи арешт на будинок виходив з
відомостей уповноваженого державного
органу про належність майна
відповідачу.

Посилання апелянта на те, що будинок на
який накладено арешт з метою
забезпечення зустрічного позову про
стягнення боргу, не належить ОСОБА_2,
оскільки був відчужений останнім 29.07.2014
за договором дарування, не можуть бути
підставою для скасування ухвали суду,
оскільки суд першої інстанції, на
момент постановлення оскаржуваної
ухвали не мав жодних належних
відомостей, які б свідчили про те, що
будинок не належить на праві власності
відповідачу.

Наданий апелянтом в суд апеляційної
інстанції договір дарування та витяг з
Державного реєстру не був наданий до
суду першої інстанції, а відтак суд не
мав можливості надати йому відповідний
правовий аналіз та врахувати його при
вирішенні питання щодо забезпечення
позову.

Отже, доводи апеляційної скарги
висновків суду, на момент
постановлення оскаржуваної ухвали, не
спростовують та на законність і
обґрунтованість постановленої ухвали
не впливають.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувана
ухвала постановлена судом з
додержанням вимог процесуального
закону, а тому підстави для її
скасування судом апеляційної
інстанції відсутні.

Разом з цим, слід зазначити, що у
випадку наявності відповідних підстав,
особа, щодо якої вжито заходи
забезпечення позову, має право
звернутись до суду з заявою про їх
скасування, у відповідності з вимогами
ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України,
підставами для відхилення скарги на
ухвалу суду першої інстанції і
залишення ухвали без змін є
постановлення судом першої інстанції
ухвали з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 312 п.1, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 6 жовтня 2014 року про
забезпечення позову - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді