Справа №295/6146/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у
складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з - Говорадло А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» в особі
страхувальника цивільно-правової
відповідальності Житомирської
обласної дирекції НАСК «Оранта» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної злочинними
діями, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із указаним
позовом в якому із урахуванням
уточнених позовних вимог просив суд
стягнути із HACK «Оранта» на свою користь
5 000 грн. моральної шкоди, 21 981 грн. 57 коп.
як відшкодування матеріальних збитків
у вигляді втраченого внаслідок
каліцтва заробітку (доходу) за 2012-2013
роки, 2 318 грн. 22 коп. в якості
відшкодування коштів витрачених на
придбання лікарських препаратів під
час лікування та 13 000 грн. на проведення
операції колінного суглобу, а всього на
суму 42 299 грн. 79 коп. Із ОСОБА_3 позивач
просив стягнути 200 000 грн. моральної
шкоди. В обґрунтування своїх вимог
ОСОБА_2 зазначив, що 14.05.2012 року сталась
дорожньо-транспортна пригода
внаслідок якої він отримав середньої
тяжкості тілесні ушкодження. Вироком
Черняхівського районного суду
Житомирської області від 28 березня 2013
року у кримінальній справі № 1/0624/180/2012
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК
України та засуджено до покарання у
виді штрафу. Цивільно-правова
відповідальність винуватця ДТП була
застрахована в НАСК «Оранта».
Висновком судово-медичної експертизи
від 14.01.2013 року №175 встановлено втрату
позивачем загальної втрати
працездатності внаслідок завданої
травми стопи на 25%. Крім того, як
зазначає ОСОБА_2 у позові, під час ДТП
також було травмовано і задню
хрестоподібну зв'язку правого
колінного суглобу позивача, що
призвело до вираженого порушення
функції суглобу, а імплантація при
лікуванні ушкодження зв'язок колінного
суглобу потребує комплекту для
артроскопії колінного суглобу,
вартість якого складає 13 000 гривень, не
враховуючи також тих коштів, які були
затрачені позивачем на власне
лікування. Позивач посилається й на те,
що втрата ним загальної працездатності
на 25% призвела до звільнення із посади
вантажника та переведення на посаду
ліфтера за місцем роботи, що призвело
до суттєвого зменшення заробітку.
Окрім цього позивач вказує, що одержані
внаслідок ДТП тілесні ушкодження, а
також протиправна поведінка
відповідача відносно нього під час ДТП,
відразу після ДТП і протягом усього
часу досудового і судового слідства,
яка виявилась в злісному ухиленні від
будь-якої допомоги позивачу під час
перебування на оперативному лікуванні
та під час проходження амбулаторного
лікування завдала йому значних
душевних страждань, у зв'язку із чим
позивач просить задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні свої
вимоги підтримав з підстав, викладених
у позовній заяві та просив їх
задовольнити.

Представник позивача зазначив, що його
довіритель не отримав від відповідача
ОСОБА_3 ніякого матеріального
відшкодування. Обґрунтовуючи суму
відшкодування матеріальних збитків у
вигляді втраченого внаслідок каліцтва
заробітку (доходу) позивача зазначив,
що доходи ОСОБА_2 за період його роботи
у 2012 році на ТзДВ «ЖЛ» склали 50 534,33 грн.
Натомість після переведення на посаду
ліфтера внаслідок отриманої 14.05.2012 року
травми та втрати працездатності на 25%
доходи його довірителя у 2013 році
становили 28 552,76 грн., а тому із
страхової компанії і підлягає
стягненню різниця між отриманими
доходами за 2012 та 2013 роки.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
не погоджувався із сумою моральної
шкоди, яку просив стягнути із нього
позивач. Послався на те, що визнав свою
вину у скоєному за його участі ДТП,
звернув увагу суду на те, що сам визвав
одразу після цього викликав швидку
медичну допомогу та міліцію. Зазначив,
що позивачу моральну шкоду повинна
відшкодувати страхова компанія в якій
він застрахував свою цивільно-правову
відповідальність. Його представник в
судовому засіданні послався на
відсутність доказів, що позивач
отримав травму коліна саме внаслідок
ДТП, на відсутність доказів
переведення ОСОБА_2 на іншу нижче
оплачувану посаду безпосередньо у
зв'язку із втратою працездатності на 25%,
а також не погодився із заявленим
позивачем розміром моральної шкоди,
яку останній хоче стягнути із його
довірителя. Вважає як і ОСОБА_3, що
заподіяну позивачу моральну шкоду
повинна відшкодувати НАСК «Оранта».

Представник НАСК «Оранта» в судовому
засіданні зазначив, що хоча потерпілий
і не звертався до них із вимогами про
виплату страхового відшкодування
однак НАСК «Оранта» визнала ДТП, яке
відбулось 14.05.2012 року, страховим
випадком. Визнав позовні вимоги в
частині 5 000 грн. відшкодування
моральної шкоди, 2 318 грн. 22 коп. витрат
ОСОБА_2 на придбання лікарських
препаратів під час лікування та 13 000
гривень вартості комплекту для
артроскопії колінного суглобу (а.с. 116).
Не погодився із вимогами стосовно
відшкодування матеріальних збитків у
вигляді втраченого внаслідок каліцтва
заробітку (доходу) позивача вказуючи,
що позивач помилково послався на
положення на редакцію ст. 26 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», що не діяла на час виникнення
спірних правовідносин, а потрібно було
б керуватись положеннями ст. 25 даного
закону. Тим не менш страхова компанія і
в цьому разі не повинна нести
відповідальність оскільки за вимогами
ст. 25 Закону відшкодуванню підлягають
тільки витрати за період перебування
потерпілого на лікарняному, а як
вбачається із наявних в матеріалах
справи довідок про доходи позивача - на
час перебування останнього на
лікарняному всі доходи йому
виплачувалися в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх
представників, оглянувши матеріали
справи, дослідивши та оцінивши надані
сторонами докази приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому відшкодуванню з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що 14.05.2012 року
внаслідок ДТП, що сталась в смт.
Черняхові по вул. Коростенській №1
неподалік приміщення продуктового
магазину «Квара», ОСОБА_2 отримав
тілесні ушкодження середньої тяжкості.

За наслідками розгляду справи по факту
ДТП вироком Черняхівського районного
суду Житомирської області від 28.03.2013
року у кримінальній справі № 1/0624/180/2012,
залишеним у цій частині без змін
Ухвалою Апеляційного суду
Житомирської області від 05.11.2013 року,
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК
України, та засуджено до покарання
відповідно до санкції ст. 286 КК України
із застосуванням ст. 69 КК України у виді
штрафу в розмірі 1700 грн. без
позбавлення права керувати
транспортними засобами.

Статтею 61 ЦПК України передбачено, що
вирок у кримінальному провадженні
(кримінальній справі), що набрав
законної сили є обов'язковим для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Судом встановлено, що цивільна-правова
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована у НАСК «Оранта», що
підтверджується полісом №АВ/5678772,
укладеним на строк із 09.05.2012 по 08.05.2013
року включно (а.с. 75). Згідно змісту
полісу страхова сума (ліміт
відповідальності) на одного
потерпілого за шкоду, заподіяну життю і
здоров'ю становить 100 000 грн., а за шкоду,
заподіяну майну - 50 000 грн., а також
полісом передбачена франшиза в сумі 500
грн.

Як вбачається із висновку про розмір
збитку лікаря-експерта відділу
страхової медицини ТОВ
«Гарант-АСІСТАНС» ОСОБА_5 від 18.02.2014
року сума збитку, що підлягає
відшкодуванню за понесені ОСОБА_2
витрати на купівлю ліків та яка
підтверджується відповідними чеками й
квитанціями, становить 2 318 грн. 94 коп.
(а.с. 67).

За встановлених обставин суд вважає за
необхідне задовольнити вимоги
позивача про стягнення із НАСК
«Оранта» на свою користь 2 318 грн. 22 коп.
в якості відшкодування коштів,
витрачених на придбання лікарських
препаратів під час лікування.

Пунктами 22.1 та 22.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачалось, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Потерпілому відшкодовується також
моральна шкода, передбачена пунктами 1,
2 частини другої статті 23 Цивільного
кодексу України. Така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Згідно п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
обов'язковий ліміт відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну життю та
здоров'ю потерпілих, становить 51 000
гривень на одного потерпілого.

Таким чином суд частково задовольняє
вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення із
страхової компанії моральної шкоди в
сумі 2 550 грн. 00 коп. як 5 відсотків
ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9
зазначеного вище Закону.

Відповідно до положень ст. 174 ЦПК
України відповідач може визнати позов
протягом усього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву. Якщо
визнання позову відповідачем
викладено в адресованій суду письмовій
заяві, ця заява приєднується до справи.
До ухвалення судового рішення у зв'язку
з визнанням позову відповідачем суд
роз'яснює сторонам наслідки
відповідної процесуальної дії,
перевіряє, чи не обмежений представник
сторони, який висловив намір вчинити цю
дію, у повноваженнях на її вчинення.

Як вбачається із наявної в матеріалах
справи довіреності, виданої 15.01.2014 року
НАСК «Оранта» на ім'я Слепенчука О.В.
представник страхової компанії
наділений повноваженнями визнавати
позовні вимоги на суму, що не перевищує
10 000 грн. (а.с. 65).

За встановлених обставин суд не
приймає визнання позову НАСК «Оранта»
у справі в частині стягнення із
страхової компанії на користь позивача
13 000 грн. на проведення операції
колінного суглобу оскільки такі дії
представника виходять за межі наданих
йому повноважень. Окрім цього, єдиним
доказом на підтвердження суми коштів,
необхідних для проведення операції
колінного суглоба, є наданий позивачем
рахунок №070-13 від 08.04.2013, виданий ФОП
ОСОБА_4 (а.с. 104). Суд не вважає такий
доказ належним та не приймає його до
уваги, оскільки строк дії рахунку
становив тільки 5 днів і на час розгляду
справи він був неактуальним. До того ж
такий рахунок не відображає суму
вартості операції, а вказує лише на
вартість комплекту для артроскопії,
яка не була оплачена позивачем.

Суд не вбачає й підстав для стягнення
із НАСК «Оранта» 21 981 грн. 57 коп. як
відшкодування матеріальних збитків у
вигляді втраченого внаслідок каліцтва
заробітку (доходу) за 2012-2013 роки з
огляду на наступне.

Як вбачається із довідки №2 від 10.01.2014,
виданої ТзДВ «ЖЛ», ОСОБА_2 працював на
товаристві із 12.10.2001 по 30.12.2013 року, при
цьому 01.09.2007 року з посади охоронника
був переведений в склад готової
продукції вантажником, а 05.12.2012 року
переведений в дільницю з ремонту та
експлуатації вантажо-піднімальних
механізмів (а.с. 99).

Згідно наявних в матеріалах справи
довідок про доходи позивача за 2012-2013
роки випливає, що доходи ОСОБА_2 за 2012
рік склали 50 534 грн. 33 коп., а доходи за
2013 рік - 28 552 грн. 76 коп. (а.с. 100-101).

Звертаючись із вимогами про
відшкодування матеріальних збитків у
вигляді втраченого внаслідок каліцтва
заробітку (доходу) за 2012-2013 роки позивач
зазначав у заяві про збільшення
позовних вимог від 03.09.2014 року (а.с. 111),
що обов'язок такого відшкодування
покладається на страхову компанію
відповідно до Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». В останній заяві про
уточнення позовних вимог від 24.11.2014
року позивачем був визначений розмір
такого відшкодування як різниця між
отриманими доходами в 2012 та відповідно
в 2013 роках.

Як встановлено судом, Закон України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин) на
відміну від положень ст. 1195 ЦК України
не передбачав можливість
відшкодування втраченого внаслідок
каліцтва заробітку (доходу), однак
відшкодуванню підлягали згідно
положень ст.ст. 25, 26 даного Закону не
отримані доходи у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності потерпілим за
підтверджений відповідним закладом
охорони здоров'я час втрати
працездатності, а також доходи, не
отримані потерпілим у результаті
стійкої втрати працездатності
(інвалідності), які не відшкодовуються
за рахунок іншого обов'язкового виду
страхування.

Відповідно до довідки ТзДВ «ЖЛ» №6784/2
від 12.11.2014 року ОСОБА_2 після отриманих
внаслідок ДТП тілесних ушкоджень був
непрацездатним у періоди із 14.05.2012 по
04.06.2012, з 05.06.2012 по 12.07.2012, з 13.07.2012 по
30.08.2012, що підтверджується листками
непрацездатності. Окрім цього, згідно
виписки із медичної карти
стаціонарного хворого за ф. 027/о позивач
у період із 03.10.2012 по 17.10.2012 року
перебував на стаціонарному лікуванні
(а.с. 68-69). За даний період, що
підтверджується довідкою про доходи
позивача за 2012 рік, ОСОБА_2
виплачувалась заробітна плата у
розмірі, яку він отримував до
потрапляння у ДТП.

Суд критично ставиться до довідки ТзДВ
«ЖЛ» №6783/2 від 12.11.2014 про те, що ОСОБА_2
був переведений 05.12.2012 року за станом
здоров'я на посаду ліфтера, так само як
і до наявних в матеріалах справи
письмових пояснень менеджера з
адміністративної діяльності ТзДВ «ЖЛ»
ОСОБА_6., яка складала дану довідку, з
приводу причин переведення позивача на
іншу посаду, тому що ці докази не є
належними та допустимими в силу вимог
ст.ст. 58, 59 ЦПК України та з них
неможливо встановити дійсну підставу
для переведення працівника з
посиланням на норми законодавства
України. За правилами ст.ст. 32, 33 КЗпП
України переведення працівника на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації допускається
тільки за згодою працівника, за
винятком випадків тимчасового
переведення працівника строком до
одного місяця на іншу роботу, не
обумовлену трудовим договором, для
відвернення або ліквідації наслідків
стихійного лиха, епідемій, епізоотій,
виробничих аварій, а також інших
обставин, які ставлять або можуть
поставити під загрозу життя чи
нормальні життєві умови людей, з
оплатою праці за виконану роботу, але
не нижчою, ніж середній заробіток за
попередньою роботою. Таким чином,
переведення позивача на посаду ліфтера
повинно було відбутись виключно за
згодою останнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно із ст.ст. 22, 23 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Потерпілому відшкодовується також
моральна шкода, передбачена пунктами 1,
2 частини другої статті 23 Цивільного
кодексу України. Така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Як було
зазначено вище, різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Як визначено ч. 3 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовуються особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Вирішуючи питання про наявність
підстав для відшкодування позивачу
моральної шкоди, суд враховує характер
правопорушення, глибину фізичних та
душевних страждань позивача,
пов'язаних з отриманими внаслідок ДТП
тілесними ушкодженнями, інші обставини
викладені в позовній заяві. Тому,
враховуючи вимоги розумності та
справедливості, майновий стан
відповідача ОСОБА_3 (а.с. 119), суд вважає
за можливе стягнути із останнього на
користь позивача 5 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
завданої позивачу як з особи, яку
визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з
відповідача НАСК «Оранта» в дохід
держави пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог судові
витрати у вигляді судового збору в сумі
344 грн. 00 коп.

На підставі викладеного вище,
керуючись ст.ст. 9, 22, 23, 25, 26 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст. 23, 979, 1167, 1187, 1194 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі
змінами) «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 11, 58-61, 88, 174,
209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» на користь
ОСОБА_2 2 318 грн. 22 коп. в якості
відшкодування коштів, витрачених
ОСОБА_2, на придбання лікарських
препаратів під час лікування та 2 550
грн. 00 коп. відшкодування моральної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 000
грн. 00 коп. відшкодування моральної
шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» в дохід
держави судовий збір в сумі 344 грн. 10
коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Д.В. Кузнєцов