Номер провадження: 22-ц/785/8124/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
29.07.2014 року по справі за позовом
заступника прокурора м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради до ОСОБА_3, Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради, третя особа - КП
«Домоуправління № 18» про визнання
недійсним розпорядження та свідоцтва
про право власності на житло,-

встановила:

Заступник прокурора м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради звернувся з вказаним
позовом до суду (а. с. 1-4 т. 1), який
уточнив в ході розгляду справи (а. с.
216-219, 240-241 т. 1) та просив: визнати
незаконним і скасувати розпорядження
управління житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради № 213297
від 08.04.2009 про приватизацію квартири
АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво
про право власності на квартири
АДРЕСА_1 № 3-24941 від 08.04.2009, видане на ім'я
ОСОБА_3.

Свої позовні вимоги прокурор, як
зазначено в рішенні суду,
обгрунтовував посилається на те, що
розпорядженням Одеського міського
голови № 1427/К-01р від 31.10.2007 року
керуючим комунального підприємства
«Домоуправління № 18» призначено
ОСОБА_4. Керуючий КП «Домоуправління №
18» ОСОБА_4 перевищив свої службові
повноваження, всупереч ст. ст. 58, 61
Житлового Кодексу України, тобто без
відповідного рішення районної
адміністрації та ордеру на житлове
приміщення, незаконно уклав договір
найму квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_3, 20.10.2008
року підписав заяву про передачу у
приватну власність ОСОБА_3 квартири
АДРЕСА_1; довідку про склад сім'ї
наймача ізольованої квартири; лист на
ім'я начальника управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради.

Управлінням житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради на
підставі розпорядження № 213297 від 08.04.2009
року видано ОСОБА_3 свідоцтво про право
власності на квартири АДРЕСА_1.

Прокурор вважав, що зазначене
розпорядження має бути скасовано, а
свідоцтво - визнано недійсним, оскільки
ордер, який є єдиною підставою для
вселення в надане жиле приміщення,
відповідачці не видавався, правових
підстав для вселення у 2001 році у ОСОБА_3
не було, та її вселення відбулося без
відповідного рішення районної
адміністрації та ордеру на спірне
приміщення.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
прокурор та представник позивача -
Одеської міської ради наполягали на
задоволенні позовних вимог,
відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала,
вказувала, що приватизація квартири
відбулась із додержанням вимог
законодавства.

Представники Департаменту міського
господарства Одеської міської ради, та
третьої особи - КП «Домоуправління № 18»
у судове засідання не з'явилися,
повідомлялися належним чином.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 29.07.2014 року позов заступника
прокурора м. Одеси в інтересах держави
в особі Одеської міської ради
задоволено. Визнано незаконним та
скасовано розпорядження управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради № 213297 від 08.04.2009
року про приватизацію квартири АДРЕСА_1
Визнано недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 № 3-24941
від 08.04.2009 року, видане на ім'я ОСОБА_3.
Встановлено наступний порядок
виконання рішення суду, відповідно до
якого, це рішення, у разі набрання ним
законної сили, є підставою для
скасування державної реєстрації права
власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1
Стягнуто з ОСОБА_3 (1976 року народження,
мешкає за адресою: АДРЕСА_1) на користь
державного бюджету України судовий
збір у розмірі 25 (двадцять п'ять) грн. 50
коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 60 (шістдесят)
грн. 00 коп. Стягнуто з Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради (м. Одеса, вул. Успенська,
83/85) на користь державного бюджету
України судовий збір у розмірі 25
(двадцять п'ять) грн. 50 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 60 (шістдесят)
грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
29.07.2014 року, в якій просить скасувати
рішення суду від 29.07.2014 року, ухвалити
нове рішення, яким відмовити
заступнику прокурора м. Одеси в позові
в повному обсязі, не передаючи справи
на новий розгляд, посилаючись на те, що
оскаржуване рішення суду прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник підтримали апеляційну
скаргу, прокурор заперечував проти
задоволення апеляційної скарги. Інші
учасники процесу в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню,
в частині стягнення судових витрат, з
ухваленням нового рішення, в цій
частині, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є, зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи позов заступника
прокурора м. Одеси в інтересах держави
в особі Одеської міської ради, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням
Одеського міського голови № 1427/К-01р від
31.10.2007 року керуючим комунального
підприємства «Домоуправління № 18»
призначено ОСОБА_4.

Згідно п. 2.2.1. статуту КП
«Домоуправління № 18», затвердженого
рішенням Одеської міської ради № 1161-У
від 05.04.2007 року, предметом діяльності
підприємства є організаційне
забезпечення поточного утримання,
ремонту та благоустрою
маневрено-відселенчеського житлового
фонду, нежилих споруд, інженерного
обладнання їх та прилеглих територій,
організація надання різного виду
послуг, пов'язаних з експлуатацією,
утриманням та ремонтом житлового
фонду.

Відповідно до п. 2.2.4. статуту
підприємство перевіряє правильність
оформлення документів на вселення в
маневрено-відселенчеський житловий
фонд, оформлює договори найму на
проживання в
маневрено-відселенчеському житловому
фонді, веде облік і контроль за
своєчасними заходами з відселення
громадян та інше.

Згідно п. 5.2. статуту майно підприємства
перебуває у комунальній власності
територіальної громади м. Одеси і
закріплюється за ним на праві
господарського відання.

Згідно листа КП «Домоуправління № 18» №
148 від 19.05.2011 з 2009 року по теперішній час
на балансі КП «Домоуправління № 18»
знаходяться наступні будинки: вул.
Артилерійська, 1-А, вул. Краснова, 8, вул.
Люстдорфська дорога, 31-Б, вул. П.
Шклярука, 4-А, вул. Космонавтів, 11-А, вул.
В. Терешкової, 20-Б, вул. Ак. Вільямса, 77.

Судом встановлено, що керуючий КП
«Домоуправління № 18» ОСОБА_4, перевищив
свої службові повноваження, всупереч
ст. ст. 58, 61 Житлового Кодексу України,
тобто без відповідного рішення
районної адміністрації та ордеру на
житлове приміщення, незаконно уклав
договір найму квартири АДРЕСА_1 з
ОСОБА_3

Протиправність дій ОСОБА_4
підтверджується постановою Київського
районного суду м. Одеси від 25.05.2012 року
№ 1512/5169/2012, якою припинена кримінальна
справа по обвинуваченню ОСОБА_4 в
скоєнні злочину, передбаченого ст. 367 ч.
2 КК України, із звільненням його від
кримінальної відповідальності, на
підставі п. «В» ст. 1, ст. 6 Закону України
«Про амністію в 2011 році».

Застосування положень Закону України
«Про амністію в 2011 році» можливо за
умови визнання вини підсудного.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
амністію у 2011 році» особи, на яких
поширюється дія цього закону,
звільненню від додаткових видів
покарань не підлягають. Амністія не
звільняє від обов'язку відшкодувати
заподіяну злочином шкоду, який
покладено на винну особу вироком або
рішенням суду.

Таким чином, хоча ОСОБА_4 і звільнений
від покарання, застосування амністії
не є реабілітуючою обставиною та
висновку суду щодо перевищення його
повноважень при укладанні договорів
найму із ОСОБА_3 та вчинення інших дій,
спрямованих на незаконну приватизацію
квартири, не спростовує.

Згідно інформації, наданої Київською
районною адміністрацією за № 01-11/1833 від
19.08.2011 року, рішення про надання
житлового приміщення та ордеру на
вселення в житлове приміщення ОСОБА_3
не видавалось.

Судом також встановлено, що керуючий КП
«Домоуправління № 18» ОСОБА_4 20.10.2008 року
підписав заяву про передачу у приватну
власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1;
довідку про склад сім'ї наймача
ізольованої квартири; лист на ім'я
начальника управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради.

Управлінням житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради на
підставі розпорядження № 213297 від 08.04.2009
року видано ОСОБА_3 свідоцтво про право
власності на квартири АДРЕСА_1.

На виконання зауважень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених в ухвалі від 22.05.2013
року, судом з'ясовано, що 01.10.2002 року між
Домоуправлінням № 18 та ОСОБА_3 було
укладено договір № 6 тимчасового
користування приміщенням
маневрено-відселенчеського фонду,
відповідно до якого ОСОБА_3 була
передана квартира АДРЕСА_2 строком до
01.10.2003 року (т. 2, а. с. 9).

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому
засіданні пояснила суду, що ордерів на
вселення у квартиру НОМЕР_1, як і у
спірну квартиру НОМЕР_2 їй не
видавалося, а первісний договір найму
від 01.10.2002 року з нею було укладено на
підставі письмового клопотання її
керівництва. На той час вона працювала
у КП ЖЕО Київського району (т. 2, а. с. 6).

Відповідачка не змогла пояснити суду
на підставі яких документів їй була
надана у користування вже інша
квартира - НОМЕР_2 у вказаному будинку.

З довідки про склад родини наймача
вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована у
спірній квартирі НОМЕР_2 з 15.10.2008 року (т.
1, а. с. 18), тобто її реєстрація за
вказаною адресою відбулася після та на
підставі договору № 259 від 03.06.2008 року,
укладеного від імені КП
«Домоуправління № 18» його керуючим
ОСОБА_4 (т. 2, а. с. 10).

Після цього 01.04.2009 року між КП
«Домоуправління № 18» в особі його
керуючого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було
укладено ще один договір найму
спірного житлового приміщення -
квартири НОМЕР_2, які, як було
встановлено у постанові Київського
районного суду м. Одеси від 22.12.2011 року у
кримінальній справі № 1-1005/2011, укладені
з порушенням вимог законодавства та із
перевищенням повноважень ОСОБА_4 (т. 1, а.
с. 12-13, 24-25).

Зважаючи на викладене, судом не
встановлено передбачених законом
правових підстав для вселення ОСОБА_3 у
квартиру НОМЕР_2, адже її вселення
відбулося без відповідного рішення
районної адміністрації та ордеру на
спірне приміщення.

Оскільки, розпорядження № 213297 від
08.04.2009 управління житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради є
правовим актом, що прийнятий всупереч
житлового законодавства та з
порушенням цивільних прав і інтересів
Одеської міської ради, воно підлягає
скасуванню.

Судом встановлена незаконність
набуття ОСОБА_3 права власності на
спірну квартиру, одержаного в порядку
приватизації, оскільки свідоцтво про
право власності на неї було оформлено
на підставі розпорядження, яке
скасовується судом у даній справі.

За таких обставин, судом першої
інстанції відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», ст. ст. 53, 58, 61 ЖК
України, ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 21, ст. ст. 328, 393
ЦК України задоволено позов заступника
прокурора м. Одеси в інтересах держави
в особі Одеської міської ради, а також
стягнуто з ОСОБА_3 та Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради на користь державного
бюджету України судовий збір в розмірі
по 25 грн. 50 коп. з кожного та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі по 60 грн. з
кожного.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно визнання незаконним та
скасування розпорядження управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради № 213297 від 08.04.2009
року про приватизацію квартири
АДРЕСА_1, а також визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 № 3-24941 від 08.04.2009 року,
видане на ім'я ОСОБА_3

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_3 в порядку
приватизації згідно розпорядження
управління житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради № 213297
від 08.04.2009 року (а. с. 20, 92, 97 т. 1) отримали
свідоцтво про право власності на
спірну квартиру (а. с. 21, 91, 96 т. 1).

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», до об'єктів
приватизації належать квартири
багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, які використовуються
громадянами на умовах найму.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі
рішення про надання жилого приміщення
в будинку державного або громадського
житлового фонду виконавчий комітет
районної, міської, районної в місті,
селищної, сільської Ради народних
депутатів видає громадянинові ордер,
який є єдиною підставою для вселення в
надане жиле приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЖК України
договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордеру на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Однак, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази, щодо прийняття рішення
про надання ОСОБА_3 спірної квартири,
видачу останній ордеру на вселення в
спірну квартиру та, що спірна квартира
надавалася ОСОБА_3 в користування на
умовах найму відповідно до
вищезазначених вимог чинного
законодавства. Такі докази не
представлено і в судовому засіданні в
суді апеляційної інстанції. Навпаки
матеріали справи свідчать, що таке
рішення не приймалося та ордер на
вселення в спірну квартиру ОСОБА_3 не
видавався (а. с. 14-16 т.1).

Договори найму жилого приміщення від
03.06.2008 року та від 01.04.2009 року (а. с. 12-13,
101-102 т. 1, а. с. 10 т. 2), укладені КП
«Домоуправління № 18» в особі керуючого
ОСОБА_4 і ОСОБА_3, судова колегія не
приймає до уваги, оскільки їх укладено
з порушенням вищезазначених вимог
чинного законодавства, що встановлено
також судом в постанові від 22.12.2011 року
по справі № 1-1005/2011 р. (а. с. 51-62 т. 1).

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що ОСОБА_3 не мала
права на приватизацію спірної
квартири, а позовні вимоги прокурора є
обґрунтованими та правильно
відповідно до вищезазначених норм
чинного законодавства задовольнив
позовні вимоги прокурора в інтересах
держави в особі Одеської міської ради.

Однак, судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно стягнення з ОСОБА_3 та
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради на користь
державного бюджету України судового
збору в розмірі по 25 грн. 50 коп. з
кожного та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі по 60 грн. з
кожного.

Оскільки, ці висновки суперечать
вимогам Закону України «Про судовий
збір», чинного на час ухвалення судом
першої інстанції оскаржуваного
рішення, а відповідно до статті 4
зазначеного закону, з урахуванням
ставок судового збору за подання
позовної заяви немайнового характеру,
з відповідачів відповідно до ст. 88 ЦПК
України на користь держави підлягає
стягненню лише судовий збір в розмірі
по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Тому судова колегія частково
погоджується з доводами апеляційної
скарги, в цій частині, а рішення суду
першої інстанції, в частині стягнення
судових витрат підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення в цій
частині.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що відповідно до Статуту КП
«Домоуправління № 18», підприємство
здійснює також інші види діяльності -
укладення угод з наймачами жилих
приміщень, судова колегія не приймає до
уваги, оскільки, як зазначено вище,
вказані договори найму з ОСОБА_3 було
укладено безпідставно з порушенням
вимог чинного законодавства.

Також судова колегія не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги, що
договір найму на спірну квартиру
укладався з ОСОБА_3 з 2001 року, а не
тільки в 2009 році.

Оскільки, докази укладення договору
найму з ОСОБА_3 на спірну квартиру в 2001
році в матеріалах справи відсутні та
суду апеляційної інстанції не надані.

Разом з тим, відповідно до матеріалів
справи 01.10.2002 року між Домоуправлінням
№ 18 та ОСОБА_3 було укладено договір № 6
тимчасового користування приміщенням
маневрено-відселенчеського фонду,
відповідно до якого ОСОБА_3 була
передана не спірна квартира (НОМЕР_2), а
квартира АДРЕСА_2 строком до 01.10.2003 року
( а. с. 9 т. 2). Посилання ОСОБА_3 на
допущену помилку в зазначеному
договорі не підтверджується будь-якими
доказами по справі, а відповідно до ч. 4
ст. 60 ЦПК України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Договори найму жилого приміщення
(спірної квартири) від 03.06.2008 року та від
01.04.2009 року (а. с. 12-13, 101-102 т. 1, а. с. 10 т. 2),
укладені КП «Домоуправління № 18» в
особі керуючого ОСОБА_4 і ОСОБА_3, з
порушенням вищезазначених вимог
чинного законодавства, як встановлено
вище.

Судова колегія також не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги
стосовно того, що приватизація спірної
квартири здійснена на підставі Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», оскільки, як
встановлено вище відповідно до
матеріалів справи, у ОСОБА_3 не виникло
право на приватизацію спірної
квартири.

Інші доводи апеляційної скарги судова
колегія також не приймає до уваги, так
як вони, враховуючи вищезазначене, не
спростовують висновки суду першої
інстанції, з якими погодилася судова
колегія.

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія, частково погоджується
з доводами апеляційної скарги та
вважає, що рішення Київського
районного суду м. Одеси від 29.07.2014 року,
в частині стягнення судових витрат,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, в цій частині, про
стягнути з відповідачів на користь
держави судового збору в розмірі по 121
грн. 80 коп. з кожного. В іншій частині
рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 29.07.2014 року по справі
за позовом заступника прокурора м.
Одеси в інтересах держави в особі
Одеської міської ради до ОСОБА_3,
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради, третя особа - КП
«Домоуправління № 18» про визнання
недійсним розпорядження та свідоцтва
про право власності на житло скасувати,
в частині стягнення судових витрат.

Ухвалити нове рішення, в цій
частині яким стягнути з ОСОБА_3 та
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради на користь
держави судовий збір по 121 грн. 80 коп. з
кожного.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

А.П. Бабій

В.А. Станкевич