У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ в
складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 20 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 09 вересня 2011 року на території
Монастирищенського району Черкаської
області на автодорозі Орадівка - Мошни
56 км + 150 м відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
належного йому на праві власності
автомобіля НОМЕР_1, під його керуванням,
та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_4, який, виїжджаючи із польової на
головну дорогу, не надав дорогу
автомобілю, який наближався до даного
перехрестя та виїхав на перехрестя,
внаслідок чого автомобіль Nissan Almera
отримав механічні пошкодження.

Постановою Монастирищенського
районного суду від 17 жовтня 2011 року
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди,
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
виді штрафу у розмірі 680 грн.

Згідно звіту про оцінку автомобіля від
25 листопада 2011 року № 30/11/11
матеріальний збиток, завданий
позивачу, як власнику автомобіля Nissan
Almera в результаті його пошкодження,
становить 62 299 грн 15 коп.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4, як власника транспортного
засобу застрахована у приватному
акціонерному товариству «Страхова
компанія «Провідна» (далі - ПрАТ
«Страхова компанія «Провідна»), на
підставі договору добровільного
страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, відповідно до
якого ПрАТ «Страхова компанія
«Провідна» взяла на себе
відповідальність по відшкодуванню
збитків, заподіяних в результаті
дорожньо-транспортної пригоди з вини
ОСОБА_4 та інших осіб, допущених до
керування автомобілем ГАЗ 33023,
державний номерний знак НОМЕР_3, перед
третіми особами.

Вказував, що 12 вересня 2011 року він
повідомив страхову компанія про
настання зазначеного страхового
випадку. Проте страховик виплату
страхового відшкодування не здійснив,
мотивуючи відмову висновком
транспортно-трасологічного
дослідження від 14 березня 2014 року,
відповідно до якого було встановлено,
що подані страхувальником відомості
щодо місця та обставин пригоди
технічно неспроможні з точки зору
наявних на автомобілі пошкоджень та
його розташування після
дорожньо-транспортної пригоди.

У звґязку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд стягнути з
ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та
ОСОБА_4 солідарно на свою користь
матеріальну шкоду в сумі 62 299 грн 15 коп.;
моральну шкоду в сумі 5 тис. грн;
понесені ним судові витрати, що
складаються із суми судового збору та
витрат на правову допомогу, а також
пеню за ухилення від виконання
зобов'язання у розмірі 4 378 грн.

Рішенням Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 27 вересня
2013 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто з приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Провідна» на користь ОСОБА_3
матеріальні збитки в сумі 62 299 грн 15 коп.

Стягнуто з приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Провідна» на користь ОСОБА_3 пеню за
ухилення від виконання зобов'язання в
розмірі 4 378 грн.

Стягнуто з приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Провідна» на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в сумі 1 тис. грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 20 серпня 2014 року скасовано
рішення суду першої інстанції,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що сталася з вини ОСОБА_4, який
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована в ПрАТ «Страхова
компанія «Провідна», було завдано
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню страховиком в межах
ліміту та з урахуванням звіту про
оцінку автомобіля Nissan Almera від 25
листопада 2011 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
районного суду та відмовляючи у
задоволенні позову, з урахуванням
Закону України «Про страхування», п. 3 ч.
1 ст. 991 ЦК України, які регулюють
відносини між сторонами, а також п. 12.1.3
договору страхування, прийнявши
висновок судової
транспортно-трасологічної експертизи
від 25 квітня 2014 року, як належний та
достатній доказ, дійшов висновку про
те, пояснення водіїв щодо місця та
обставин дорожньо-транспортної
пригоди спростовані вказаним
висновком експертизи, а тому дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові
до обох відповідачів, які на думку
позивача, повинні нести солідарну
відповідальність, апеляційний суд
послався на положення Закону України
«Про страхування» та п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК
України, які регулюють відносини між
страховиком та страхувальником, а
також на п. 12.1.3 договору страхування,
відповідно до якого страховик має
право відмовити у здійсненні страхової
виплати у разі надання страхувальником
свідомо неправдивих відомостей про
факт настання страхового випадку.

Проте, суд апеляційної інстанції, у
порушення вимог ст. ст. 214 - 215, 316 ЦПК
України не врахував, що правовідносини,
які виникли між позивачем та
відповідачем ОСОБА_4 не регулюються
Законом України «Про страхування», ст.
991 ЦК України, а отже відмова з цих
підстав у позові до особи, винної у
заподіянні матеріальної шкоди
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, є необґрунтованою.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд
сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, розглядаючи
справу, також не з'ясував у позивача
правові підстави пред'явлення позову
до відповідача ОСОБА_4, а також
обґрунтованість застосування принципу
солідарної відповідальності у
правовідносинах, що склалися між
сторонами.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, рішення судів попередніх
інстанцій не відповідають вимогам ст.
213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 27 вересня
2013 року та рішення апеляційного суду
Черкаської області від 20 серпня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К.
Гримич

О.В.
Кафідова

О.В.
Умнова