АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Фролова І.В.
Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій
В.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача
Стаценко-СургучовоїІ.С.

представника відповідача Бабан
Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві в залі суду справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 03 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного
підприємства «Київ ТрансГруп» про
зобов»язання видати трудову книжку,
наказ про звільнення та довідку про
роботу і розмір заробітної плати, зміну
дати та підстави звільнення, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, середнього заробітку за час
затримки розрахунку, вихідної
допомоги, відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом для вирішення
трудового спору із ПП «Київ ТрансГруп»,
позовні вимоги неодноразово уточнював
та остаточно просив:

- зобов»язати ПП «Київ Транс Груп»
видати належним чином оформлену
трудову книжку;

- зобов»язати ПП «Київ Транс Груп»
видати копію наказу про звільнення,
довідку про роботу та розмір
заробітної плати;

- зобов»язати ПП «Київ Транс Груп»
змінити в трудовій книжці та в наказі
про звільнення дату звільнення на дату
видачі трудової книжки та фактичного
розрахунку визначену судом;

- зобов»язати ПП «Київ Транс Груп»
змінити в трудовій книжці та в наказі
про звільнення формулювання та
підставу звільнення, зазначивши
формулювання та підставу звільнення ч.3
ст.38 КЗпП України;

- стягнути з ПП «Київ Транс Груп»
середній заробіток за час вимушеного
прогулу згідно ст.235 КЗпП України,
починаючи з 01 серпня 2012 року по 01 лютого
2014 року у сумі 20706 гривень;

- стягнути з ПП «Київ Транс Груп»
середню заробітну плату за весь час
затримки згідно ст.117 КЗпП України
починаючи з 01 серпня 2012 року по 01 лютого
2014 року у сумі 20706 гривень;

- стягнути з ПП «Київ Транс Груп»
вихідну допомогу в розмірі
тримісячного заробітку в сумі 3654 грн.;

- стягнути з ПП «Київ Транс Груп»
моральну шкоду в сумі 91205 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що перебував з відповідачем у трудових
відносинах з 01 листопада 2006 року,
офіційний розмір його заробітної плати
відповідав розміру мінімальної
заробітної плати встановленої у
відповідному році.

Зазначає, що за час трудових відносин
із відповідачем, окрім офіційної
заробітної плати, отримував неофіційну
заробітну плату. Також у роботі
користувався власним автомобілем,
витрати на використання та утримання
якого, за домовленістю із роботодавцем,
повинні були покриватися за рахунок
підприємства.

Вказує, що у зв»язку із порушенням його
трудових прав, які полягали в тому, що
власник припинив виплату неофіційної
заробітної плати та відшкодування
витрат на використання та утримання
автомобіля, при цьому збільшивши
обсяги виконуваної роботи, до яких, як
вказує позивач, також входила і робота,
не віднесена до його посадових
обов»язків, ОСОБА_1 31 серпня 2012 року
прийняв рішення про звільнення на
підставі ч.3 ст.38 КЗпП України .

Проте, при звільненні йому не видали
трудової книжки, довідок про роботу та
розмір заробітної плати, копії наказу
про звільнення. Також зазначає, що при
звільненні йому не було виплачено
заробітної плати за серпень та
вихідної допомоги.

Моральну шкоду ОСОБА_1
обґрунтовує діями відповідача,
пов»язаними із затримкою видачі
трудової книжки, внаслідок чого не зміг
стати на облік в центр зайнятості та
працевлаштуватися.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 03 березня 2014 року та
додатковим рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 10 липня 2014
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з ухваленим
рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, у якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким:

- зобов'язати ПП «Київ Транс Груп»
належним чином оформлену трудову
книжку;

- зобов'язати ПП «Київ Транс Груп»
видати копію наказу про звільнення;
довідку про роботу та про розмір
заробітної плати;

- зобов'язати ПП «Київ Транс Груп»
змінити в трудовій книжці та в наказі
про звільнення дату звільнення на дату
видачі трудової книжки та фактичного
розрахунку визначену судом;

- зобов'язати ПП «Київ Транс Груп»
змінити в трудовій книжці та в наказі
про звільнення формулювання та
підставу звільнення, зазначивши
формулювання та підставу для
звільнення ч.3 ст.38 КЗпП України;

- стягнути з ПП «Київ Транс Груп»
середній заробіток за час вимушеного
прогулу згідно статті 235 КЗпП України,
за 18 місяців починаючи з 01 серпня 2012
року по 01 брезня 2014 року, що становить
21924 грн.;

- стягнути з ПП «Київ Транс Груп»
середню заробітну плату за весь час
затримки згідно статті 117 КЗпП України,
за 18 місяців починаючи з 01 серпня 2012
року по 01 березня 2014 року, що становить
21924 грн.;

- стягнути з ПП «Київ Транс Груп»
вихідну допомогу в розмірі
тримісячного заробітку, що становить3654
грн.;

- стягнути з ПП «Київ Транс Груп»
моральну шкоду в сумі 91205 грн.

В апеляційній скарзі зазначає,
що не погоджується з висновком суду
щодо належності як доказу Акту від 31
серпня 2012 року, яким зафіксовано
відмову позивача від підпису у журналі
обліку руху трудових книжок. Вказує, що
четверо із шести осіб, які підписали
цей Акт, не є робітниками відповідача.

Посилається на те, що матеріалами
справи підтверджено відсутність 31
серпня 2012 року на роботі директора
підприємства ОСОБА_4, що в свою чергу
унеможливлює вчинення на заяві про
звільнення резолюції директора від 31
серпня 2012 року, видання наказу про
звільнення цією датою, а також відмітки
у журналі обліку руху трудових книжок
про видачу трудової книжки цією датою.
При цьому, також звертає увагу на те, що
згідно поданої директором
підприємства Заяви-клопотання на
адресу суду, у зв»язку із провадженням
по цій справі, остання не заперечує
видачі трудової книжки із запізненням,
а саме 10-12 вересня 2012 року.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали доводи
апеляційної скарги, просили її
задовольнити.

Представники відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та їх представників,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого по справі рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не
відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
звільнення позивача відбулося із
дотриманням зі сторони ПП «Київ Транс
Груп» трудового законодавства,
позивачу видано трудову книжку,
довідку про роботу та копію наказу про
звільнення, проте він відмовився
розписатися про їх отримання, так само
як розписатися із ознайомленням з
наказом про звільнення.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 29
травня 2014 року справу повернуто до суду
першої інстанції для вирішення питання
про ухвалення додаткового рішення щодо
вимог про зобов»язання ПП «Київ Транс
Груп» змінити в трудовій книжці та в
наказі про звільнення дату звільнення
на дату видачі трудової книжки та
фактичного розрахунку визначену судом;
про стягнення з ПП «Київ Транс Груп»
вихідної допомоги в розмірі
тримісячного заробітку в сумі 3654 грн.;
про стягнення з ПП «Київ Транс Груп»
моральної шкоди в сумі 91205 грн.; про
зобов»язання ПП «Київ Транс Груп»
змінити в трудовій книжці та в наказі
про звільнення формулювання та
підставу звільнення, зазначивши
формулювання та підставу звільнення ч.3
ст.38 КЗпП України.

Додатковим рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 10 липня 2014
року у задоволенні цих позовних вимог
відмовлено.

Відмовляючи в частині вимог про
зобов»язання ПП «Київ Транс Груп»
змінити в трудовій книжці та в наказі
про звільнення дату звільнення на дату
видачі трудової книжки та фактичного
розрахунку визначену судом, суд першої
інстанції зазначив, що видача трудової
книжки відбулась у день звільнення, а
відтак вимога є необґрунтованою

Відмовляючи в частині вимог
простягнення з ПП «Київ Транс Груп»
вихідної допомоги в розмірі
тримісячного заробітку в сумі 3654 грн.,
суд першої інстанції виходив з того, що
встановлений ст.44 КЗпП України
обов»язок виплати вказаної суми
виникає при порушенні власником
законодавства про працю, проте позивач
звільнився за власним бажанням і
фактів наведених порушень під час
розгляду справи не установлено.

З цих же підстав відмовлено у вимозі
про зобов»язання ПП «Київ Транс Груп»
змінити в трудовій книжці та в наказі
про звільнення формулювання та
підставу звільнення, зазначивши
формулювання та підставу звільнення ч.3
ст.38 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині відшкодування
моральної шкоди, суд виходив з
безпідставності таких вимог.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду першої інстанції
колегія суддів не може, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи убачається, що з 01
листопада 2006 року по 31 серпня 2012 року
ОСОБА_1 працював на посаді виконавчого
директора у ПП «Київ Транс Груп».

Наказом №18-К від 31 серпня 2012 року
ОСОБА_1 звільнено з посади виконавчого
директора на підставі ст.38 КЗпП України
за власним бажанням.

Як убачається із заяви про звільнення,
позивач просив звільнити його за
власним бажанням. При цьому, заява не
містить в собі відомостей, що підставою
для звільнення є невиконання власником
або уповноваженим ним органом
законодавства про працю, умов
колективного чи трудового договору.

При цьому, само по собі визначення
працівником строку розірвання
трудового договору не дає підстав
уважати, що звільнення відбулось за ч.3
ст. 38 КЗпП України.

Відтак, доводи апеляційної скарги в
частині зміни формулювання причини
звільнення із зазначенням, що таке
відбулося на підставі ч.3 ст.38 КЗпП
України та стягнення вихідної допомоги
відповідно до цієї норми є такими, що не
ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для зобов»язання
відповідача видати трудову книжку,
наказ про звільнення та довідку,
оскільки такі були видані позивачу в
день звільнення, що підтверджується
даними Акту від 31 серпня 2012 року, яким
зафіксовано відмову позивача від
підпису у журналі обліку руху трудових
книжок.

Доводами апеляційної скарги такі дані
не спростовуються, належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що трудова книжка не видавалась
та знаходиться у відповідача позивачем
не надано, а доводи апеляційної скарги
в цій частині ґрунтуються на
припущеннях. Акт від 31 серпня 2012 року
підписано присутніми особами, при
цьому, допитані в судовому засіданні в
якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 підтвердили такі обставини,
дані показів цих свідків позивачем не
спростовані.

При цьому, посилання апеляційної
скарги на дані заяви-клопотання на
адресу суду, у зв»язку із провадженням
по цій справі, в якій ОСОБА_4 вказує про
видачу трудової книжки ОСОБА_8 10-12
вересня 2012 року, сам факт видачі
трудової книжки позивачеві не
спростовує, а підтверджує, проте, час
видачі підтверджується даними Акту від
31 серпня 2012 року, складеного особисто
присутніми при вчиненні таких дій
особами.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги в частині порушення
законодавства про оплату праці,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
визначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до даних Відомості на
виплату грошей №ВЗП-000016 за серпень 2012
року ОСОБА_1 нараховано 452 грн. 31 коп.,
які він одержав, що підтверджується
відповідним підписом (том 2 а.с.3).

Окрім того, відповідно до даних
Відомості на виплату грошей №ВЗП-000017
за серпень 2012 року ОСОБА_1 нараховано 452
грн. 31 коп., проте відповідний підпис
про отримання цієї суми у відомості
відсутній (том 2 а.с.4).

Доводи представників відповідача про
отримання цих коштів позивачем
належними та допустимими доказами не
підтверджено.

Відтак, сума 452 грн. 31 коп. є
заборгованістю по заробітній платі за
серпень 2012 року, яка підлягає стягненню
з відповідача на користь позивача.

У зв»язку із не проведенням належного
розрахунку в день звільнення за
правилами ст.117 КЗпП України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню середній заробіток
за час вимушеного прогулу за період з 01
вересня 2012 року по день ухвалення цього
рішення в розмірі 30515 грн.47 коп.
(виходячи із середньоденної заробітної
плати 53,63 грн. х 569 робочих днів).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв»язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Законодавством встановлено, що
моральна шкода - це втрати немайнового
характеру, яких позивач зазнав
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ, що
настали через незаконні винні дії
відповідача. Як загальна умова
цивільно-правової відповідальності
законодавством передбачений зв»язок
між протиправною поведінкою та
наставши ми наслідками.

Колегія суддів уважає, що порушенням
законних прав з боку відповідача
позивачу завдано моральної шкоди на
суму 500 грн., яку суд вважає достатньою
для відновлення втрат немайнового
характеру , а визначена позивачем сума
є завищеною.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
скасування рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 03 березня 2014
року та додаткового рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 10 липня 2014 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди і
ухвалення в цій частині нового рішення.

На підставі ст.88 ЦПК України з
відповідача Приватного підприємства
«Київ Транс Груп» на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в сумі
539,08 грн. (відповідно до майнових вимог -
309,68 грн., до немайнових вимог - 229,40 грн. ).

Керуючись ст.ст. 218, 303, 305, 307, 309, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 03 березня 2014 року та
додаткове рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 10 липня 2014
року скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди та
ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

Стягнути з Приватного підприємства
«Київ Транс Груп» на користь ОСОБА_1
заробітну плату за період з 01 серпня 2012
року по 31 серпня 2012 року в сумі 452 гривні
31 копійку; середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 30515 гривень 47 копійок та на
відшкодування моральної шкоди 500
гривень.

В іншій частині рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 03 березня 2014 року та додаткове
рішення Шевченківського районного
суду мКиєва від 10 липня 2014 року
залишити без змін.

Стягнути з Приватного підприємства
«Київ Транс Груп» на користь держави
судовий збір в сумі 539,08 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

Є.В.
Болотов