АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Кріжанівської Г.В.,

при секретарі Троц
В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 30 жовтня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в
якому просив визнати за ним право
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог
вказував, що він є власником 1/3 частини
квартири, що підтверджується
свідоцтвом про право власності, однак
відповідачка ОСОБА_5 забрала свідоцтво
чим перешкоджає йому розпорядитись
належною часткою квартири. Дублікат
свідоцтва також не має можливості
отримати, оскільки відповідачі не
дають на це своєї згоди. Тому, у
відповідності до ст. 392 ЦК України, на
думку позивача, за ним слід визнати
право власності на належну йому частку
квартири.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 30.10.2014 в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову.
Вказує, що судом було неповно
встановлено дійсні обставини справи та
не надано їм належної оцінки, що
спричинило ухвалення незаконного
рішення, яким порушено його право на
розпорядження своєю власністю.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали апеляційну
скаргу з викладених в ній підстав та
просили її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином у встановленому
процесуальним законом порядку. Колегія
суддів, визнала за можливе розглянути
справу за відсутності осіб, які не
з'явились, оскільки їх неявка не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Так, відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з
необґрунтованості заявлених вимог,
оскільки під час розгляду справи не
було встановлено та доведено належними
доказами, що право власності позивача
оспорюється чи не визнається іншою
особою, або втрачено документ, який
засвідчує його право власності.

Вказаний висновок суду є законним і
обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
рівних частках кожному, тобто по 1/3
частині, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло від 05.10.2005
(а.с. 10).

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач посилався на вимоги ст. 392 ЦК
України та вказував на те, що
відповідачка ОСОБА_5 утримує у себе
правовстановлюючий документ на
квартиру, чим порушує його право
власності.

У відповідності з вимогами ст. 392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Зазначена норма закону допускає
пред'явлення власником позову про
визнання права власності у випадках,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності.

Позивач, пред'являючи такий позов,
повинен надати докази вчинення
відповідачем дій, які можуть бути
розцінені як невизнання чи оспорювання
права власності. За відсутності таких
доказів, правові підстави для
задоволення позову відсутні.

Судом першої інстанції встановлено і
не заперечувалось сторонами, що право
власності позивача на спірну квартиру
відповідачами визнається та не
оспорюється. Крім того,
правовстановлюючий документ на
квартиру не втрачено, а він знаходиться
у одного із співвласників. При цьому,
слід зазначити, що знаходження у одного
із співвласників правовстановлюючого
документа не може розцінюватись як не
визнання або оспорювання права
власності іншого співвласника.

Разом з цим, необхідно наголосити, що
матеріали справи не містять належних
доказів того, що позивач звертався до
відповідача з вимогою надати
правовстановлюючий документ, а
останнім було в цьому відмовлено або
його вимогу було проігноровано.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов цілком
обґрунтованого висновку про
відсутність порушених прав позивача
та, відповідно, відсутність підстав для
їх судового захисту шляхом визнання за
позивачем права власності у
відповідності з вимогами ст. 392 ЦК
України.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

Підсумовуючи викладене та аналізуючи
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про їх
необґрунтованість та безпідставність,
оскільки вони не ґрунтуються на
вимогах закону, фактичних обставинах
справи та наявних в ній доказів. Крім
цього, доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження судом першої
інстанції, висновків суду не
спростовують та на законність і
обґрунтованість рішення не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Таким чином, при апеляційному розгляді
справи порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 30 жовтня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді