АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 411/2-2342/11
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1724/К/14
Суддя-доповідач - Турік
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді: Турік В.П.

суддів: Грищенко Н.М.,
Зубакової В.П.

при секретарі: Трофименко
О.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційними скаргами
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
відповідача ОСОБА_5 на рішення
Довгинцівського районного суду
м.Кривого Рогу від 15 травня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту; за зустрічним позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» про визнання договору
поруки припиненим і недійсним та
визнання договору іпотеки недійсним.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представник позивача Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» - Подолінний Роман
Георгійович,

позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_5 та
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2011 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування позову посилався на те,
що 24 вересня 2007 року між Банком та
ОСОБА_9 було укладено кредитний
договір, за умовами якого позивач надав
ОСОБА_7 кошти, з кінцевим строком
повернення не пізніше 24 вересня 2014
року.

Виконання зобов'язань за кредитним
договором забезпечено договором
поруки, укладеним 24 вересня 2007 року між
Банком та ОСОБА_5

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_7 умов кредитного договору
утворилась заборгованість, яка в
добровільному порядку сплачена не
була.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулися до суду з
зустрічним позовом до Банку про
визнання договору поруки припиненим і
недійсним та визнання договору іпотеки
недійсним у зв'язку з порушенням вимог
Закону України «Про захист прав
споживачів» та ст. 559 ЦК України.

Позов мотивували тим, що з 1 лютого 2009
року Банк без їх згоди збільшив
відсоток за користування кредитними
коштами (з договірних 15% річних до 21 % ), у
зв'язку з чим значно збільшилась їх
відповідальність.

Крім того зазначали, що договір іпотеки
від 24 вересня 2007 року, укладений між
ОСОБА_5 та Банком, підлягає визнанню
припиненим на підставі ст.65 СК України,
де передбачена згода обох з подружжя
при вчиненні нотаріальних дій, навіть у
разі оформлення майна на одного з них.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 15 травня 2014 року
позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_5
на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
заборгованість по кредитній угоді №
1/471-МК від 24.09.2007 року станом на 17.08.2012
року в розмірі 185 968,31 доларів США, що в
перерахунку по курсу НБУ складає 1485886
гривень 70 копійок, яка складається з
наступного:

- за договором про видачу траншу № 1/471
-МК/1 від 24.09.2007 року - 172 581,19 доларів США
заборгованості, яка складається з 79
172,34 доларів США заборгованості по
кредиту, 59 968,81 доларів США
заборгованості по відсоткам, 33 440,04
доларів США заборгованості по пені.;

- за договором про видачу траншу №
1/471-МК/2 від 13.06.2008 року - 8992,38 доларів США
заборгованості, яка складається з 4 161,23
доларів США заборгованості по кредиту,
3 250,05 доларів США заборгованості по
відсоткам, 1581,10 доларів США
заборгованості по пені;

- за договором про видачу траншу №
1/471-МК/3 від 09.09.2008 року 4 394,74 доларів США
заборгованості, яка складається з 2081,51
доларів США заборгованості по кредиту,
1572,43 доларів США заборгованості по
відсоткам, 740,80 доларів США
заборгованості по пені.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
понесені судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 3219 гривень 00
копійок, та витрати з інформаційно -
технічного забезпечення розгляду
цивільних справ в розмірі 120 гривень 00
копійок.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
про визнання договору поруки
припиненим і недійсним та визнання
договору іпотеки недійсним -
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5
просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, визнавши недійсним Договір від 13
червня 2008 року про внесення змін до
Договору поруки №1/471-МК/2 та припинивши
зобов'язання поруки шляхом розірвання
Договору поруки №1/471-МК/2 від 24.09.2007
року.

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що судом не було
взято до уваги факт порушення ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» чинного законодавства
при збільшенні обсягу
відповідальності поручителя. Так,
зміни до договору поруки булу внесено
шляхом укладення договору в письмовій
формі без нотаріального посвідчення
та внесення відміток у договір поруки
про його зміну, що є підставою для
визнання його недійсним та тягне за
собою припинення поруки.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та задоволення
зустрічного позову в частині визнання
недійсним договору поруки №1/471-МК/2 від
24.09.2007 року із змінами та договору
іпотеки №1/471-МК/2 від 24.09.2007 року.

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що в суді першої
інстанції ОСОБА_3 неодноразово
наголошувала на тому, що їй не було
відомо про укладення чоловіком ОСОБА_5
договорів поруки та іпотеки, які
виходять за рамки дрібних побутових, а
тому повинні бути укладені лише за її
згодою. Судом не було враховано цих
пояснень та не взято до уваги, що
підставою для визнання недійсним
правочину щодо розпорядження спільним
майном є відсутність у співвласника,
який вчинив цей правочин, згоди інших
співвласників на його укладення.

ОСОБА_3 наголошувалось на тому, що
наявна у матеріалах справи заява від її
імені про надання згоди на укладення
договору іпотеки, нею не підписувалась.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційні скарги підлягають
відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямованих на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.528 ЦК України
зобов`язання повинно виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимогам ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_7
укладено кредитну угоду № 1/471-МК від
24.09.2007 року, у відповідності до умов
якої надання кредитних коштів йому
здійснюється окремими частинами -
траншами кредиту, сукупна величина
сальдо по яким не може перевищувати
загальну суму кредиту в рамках
кредитної угоди -100000 доларів США.

Видача кожного траншу кредиту
здійснюється на підставі підписаних
сторонами договорів про видачу траншів
на умовах, визначених в договорах про
видачу траншів.

Строк повернення кредиту та окремих
частин - траншей кредиту,
встановлюється договорами про видачу
траншів та графіками погашення
кредитів, але не пізніше 24.09.2014 року.

Так, на виконання даної кредитної
угоди, ОСОБА_7 отримав від Банку на
підставі договору про видачу траншу №
1/471-МК/1 від 24 .09.2007 року, кредитні кошти в
розмірі 100 000 доларів США під 15 % річних
(а в разі порушення умов договору про
видачу траншу - під 32% річних) зі сплатою
кредитних коштів щомісячно у
відповідності до графіку погашення
кредиту, який є невід'ємною частиною
договору про транш.

13 червня 2008 року на підставі договору
про видачу траншу № 1/471- МК/2 ОСОБА_7
отримав від позивача кошти в розмірі 10
000 доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 18 %
річних (п. 4.1 договору) та 40 % річних в
разі порушення зобов'язань за
кредитним договором (п. 4.3 договору) зі
сплатою кредиту щомісячно відповідно
до графіку погашення кредиту, що є
додатком до договору.

09 вересня 2008 року на підставі договору
про видачу траншу № 1/471- МК/3 ОСОБА_7
отримав кредит в розмірі 4 200,00 доларів
США зі платою відсотків за
користування кредитом в розмірі 18 %
річних (п. 4.1 договору) та 40 % річних в
разі порушення зобов'язань за
кредитним договором (п. 4.3 договору) зі
сплатою кредиту щомісячно відповідно
до графіку погашення кредиту, що є
додатком до договору.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_7 за кредитною угодою № 1/471-МК від
24.09.2007 року між Банком та ОСОБА_5 було
укладено договір поруки № 1/471-МК/2 від
24.09.2007 року зі змінами до зазначеного
договору від 13.06.2008 року, а також
договір поруки від 8 жовтня 2007 року, у
відповідності до яких ОСОБА_5
відповідає перед Банком за виконання
зобов'язань за кредитною угодою в тому
ж розмірі, що і боржник, включаючи
сплату кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагород,
штрафів, пені та інших платежів,
відшкодування збитків.

Пунктами 4 договорів поруки
передбачено, що у разі невиконання
позичальником ОСОБА_7 своїх зобов'язань
за кредитним договором, банк має право
пред'явити вимоги безпосередньо до
поручителя, які він зобов'язаний
виконати шляхом сплати суми
заборгованості.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору ОСОБА_7 зобов'язання за
вказаними договорами належним чином не
виконав. У зв'язку з зазначеними
порушеннями зобов'язань за кредитною
угодою ОСОБА_7 станом на 17.08.2012 року має
заборгованість - 185 968,31 доларів США, яка
складається з наступного:

- за договором про видачу траншу № 1/471
-МК/1 від 24.09.2007 року заборгованість
складає: 79 172,34 доларів США -
заборгованість по кредиту; 59 968,81 -
доларів США - заборгованість по
відсоткам; 33 440,04 - доларів США -
заборгованість по пені. Всього: 172 581,19
доларів США. ( а.с. 170-172 т.1 - розрахунок);

- за договором про видачу траншу №
1/471-МК/2 від 13.06.2008 року заборгованість
складає: 4 161,23 доларів США -
заборгованість по кредиту; 3 250,05
доларів США заборгованість по
відсоткам; 1581,10 доларів США -
заборгованість по пені. Всього: 8992,38
доларів США. (а.с. 173- 174 т.1 - розрахунок);

- за договором про видачу траншу №
1/471-МК/3 від 09.09.2008 року заборгованість
складає: 2081,51 доларів США -
заборгованість по кредиту; 1 572,43
доларів США заборгованість по
відсоткам; 740,80 доларів США -
заборгованість по пені. Всього: 4 394,74
доларів США. ( а.с. 175- 176 т.1 - розрахунок).

Як вбачається із матеріалів справи,
банком, згідно умов кредитного
договору та договорів поруки, були
направлені вимоги ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.
177-183, т. 1) про наявність заборгованості
та про необхідність їх погашення.

Вимоги банку відповідачами не
виконані.

Суд першої інстанції, правильно
встановивши фактичні обставини справи,
дійшов висновку, що відповідно до ст. 554
ЦК України й умов договору у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_5 про припинення
зобов'язань, які виникли на підставі
договору поруки від 24 вересня 2007 року
із змінами внесеними сторонами 13
червня 2008 року та 08 жовтня 2007 року, суд
першої інстанції правомірно виходив з
того, що підстави для визнання договору
поруки припиненими у зв'язку із зміною
обсягів відповідальності поручителя
без його згоди відсутні.

Так, відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, зокрема, у разі
зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Таким чином, обсяг зобов'язань
поручителя визначається як умовами
договору поруки, так і умовами
основного договору, яким визначено
обсяг зобов'язань боржника
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель і припиняється у зв'язку із
зміною основного зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя.

Згідно п.1.1. Кредитної угоди № 1/471-МК від
24.09.2007 року укладеної між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_7 сторонами
передбачено, що надання кредитних
коштів здійснюється окремими
частинами - траншами кредиту, сукупний
розмір яких не може перевищувати суму
кредитної угоди - 100000 доларів США.
Видача частин кредиту здійснюється
після підписання договору про видачу
траншу. Кожен договір про видачу
траншів є невід'ємною частиною даної
угоди. Згідно з п.4.1 вказаної кредитної
угоди ( в редакції додаткової угоди №1
від 13.06.2008 року) за користування
кредитними коштами позичальник
сплачує відсотки в розмірі,
передбаченому договорами про видачу
траншу.

Як вбачається з розрахунків суми
заборгованості за кожним з договорів
про видачу траншу, здійснених банком
станом на 17.08.2012 року розмір
відсоткових ставок відповідає умовам
укладених угод та договорів.

Відповідно до п.16 Договору поруки №
1/471-МК від 24.09.2007 року ( в редакції
договору про внесення змін до
зазначеного договору від 13.06.2008 року)
ОСОБА_5, як поручитель, відповідає за
невиконання ОСОБА_7 зобов'язань з
повернення кредиту в сумі 100 000 доларів
США, а також сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі
відповідно до умов кредитної угоди та
договорів про видачу траншів, та сплати
відсотків у разі порушення боржником
зобов'язань у розмірі відповідно до
умов кредитної угоди та договорів про
видачу траншів.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів приходить до висновку, що зміна
основного зобов'язання за кредитною
угодою не відбулася, порука є дійсною
та боржник ОСОБА_7 і поручитель ОСОБА_5
відповідають перед кредитором ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» як солідарні боржники, і
підстави для визнання припиненими
зобов'язань, що виникли на підставі
договору поруки, відсутні.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору поруки №
1/471-МК від 24.09.2007 року суд виходив з
відсутності правових підстав для його
задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на те, що
відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1
ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Під майном згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України
маються на увазі не лише предмети
матеріального світу, а також майнові
права та обов'язки.

На підставі ч. 4 ст. 65 СК України
укладений одним із подружжя договір
створює обов'язки для другого з
подружжя лише в тому разі, якщо договір
укладено в інтересах сім'ї, а майно,
одержане за цим договором, використане
для задоволення потреб сім'ї.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником.

Як вбачається з матеріалів справи, 24
вересня 2007 року ОСОБА_5 в період
зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_3 уклав з
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», договір поруки, за
яким взяв на себе зобов'язання
відповідати перед банком за виконання
ОСОБА_7 свого обов'язку за укладеним з
банком кредитним договором. За змістом
цього договору його укладено ОСОБА_5 не
в інтересах своєї сім'ї, а в інтересах
сторонньої особи - ОСОБА_7.

Згідно зі ст. 73 СК України за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі. Стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом встановлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і те, що було одержане
за договором, використано на її
потреби.

Таким чином, оскільки договір поруки
укладено ОСОБА_5 не в інтересах сім'ї,
він не породжує для його дружини ОСОБА_3
ніяких обов'язків і за зобов'язаннями
ОСОБА_5 за цим договором стягнення не
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а за його
зобов'язаннями за цим договором
стягнення може бути накладено лише на
особисте майно ОСОБА_5, і на частку у
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, яка виділена йому в
натурі.

За таких обставин суд дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність передбачених законом
підстав для визнання договору поруки
недійсним у зв'язку з відсутністю згоди
на його укладення дружини ОСОБА_5 -
ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору іпотеки
суд виходив з відсутності правових
підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на те, що як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5
та ОСОБА_3 просили визнати недійним
договір іпотеки з підстав відсутності
згоди дружини при його укладенні.

Відповідно до ст. 578 ЦК України
майно, є у спільній власності, може бути
передане у заставу лише за згодою усіх
співвласників.

Згідно ст. 65 СК майно набуте
подружжям за час шлюбу є їх спільною
сумісною власністю, і один з подружжя
вправі розпоряджатися таким майном за
згодою іншого подружжя, а на
розпорядження майном, що потребує
нотаріального посвідчення, така згода
має бути письмовою та нотаріально
посвідчена.

З наявної в матеріалах справи заяви
(т. 1 а.с. 262) яка відповідає нормам
закону, вбачається, що ОСОБА_3 надала
згоду на укладання ОСОБА_5
вищезазначеного договору іпотеки та
передачу в іпотеку житловий будинок
АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2500
гектарів в межах згідно з планом,
розташовану по АДРЕСА_2, яке є їх
спільною сумісною власністю, а тому
доводи апеляційної скарги в цій
частині є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці. Проте відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є
виключною компетенцією суду,
переоцінка доказів діючим
законодавством не передбачена. Судом
першої інстанції повно та всебічно
досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Таким чином, установивши дійсні
обставини справи, суд першої інстанції
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, та дійшов
обґрунтованого висновку, що позовні
вимоги позивачем доведені,
обґрунтовані, а тому підлягають
задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду ухваленим з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, яке зміні чи
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 -
відхилити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 15 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: