Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Львівської міської ради, Виконавчого
комітету Львівської міської ради,
Львівського професійного художнього
ліцею, Профспілкового комітету
Львівського професійного художнього
ліцею, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
Орган опіки та піклування Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради, про визнання незаконним
рішення Виконавчого комітету
Львівської міської ради, спільного
рішення адміністрації та
профспілкового комітету, визнання
переважного права на надання квартири,
виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від
31 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 02
липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2007 року позивачі звернулися до
суду з вищевказаним позовом, вимоги
якого під час розгляду справи
неодноразово уточнювали та остаточно
просили визнати незаконними рішення
Виконавчого комітету Львівської
міської ради від 06 серпня 2004 року № 765
та спільні рішення адміністрації та
профспілкового комітету Львівського
професійного художнього ліцею від 24
червня 2005 року, 30 вересня 2005 року
(протокол № 12) і від 19 березня 2007 року
(протокол № 2); визнати за ними
переважне право на отримання квартири
АДРЕСА_1; зобов'язати Виконавчий
комітет Львівської міської ради видати
їм ордер на зазначену квартиру та
виселити з неї ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8

Свої вимоги обґрунтовували тим, що на
підставі ст. 43 ЖК Української РСР та п. 50
Правил обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень в Українській РСР,
затверджених постановою Ради
Міністрів Української РСР і
Української Республіканської ради
професійних спілок від 11 грудня 1984 року
№ 470 (далі - Правила), вони мають
переважне право на отримання вказаної
квартири оскільки пропрацювали на
підприємстві понад 15 років. У зв'язку із
чим, вважають, що спільні рішення
адміністрації та профкому щодо
виділення цієї квартири відповідачу є
незаконними, як і отримання ним ордера
та вселення в цю квартиру.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 31 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 02 липня 2014 року, позов задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано
спільне рішення адміністрації
Львівського професійного художнього
ліцею та Профспілкового комітету
Львівського професійного художнього
ліцею від 30 вересня 2005 року (протокол №
12) в частині включення під № 16 ОСОБА_5,
ОСОБА_9 в контрольний список
працівників Львівського професійного
художнього ліцею для отримання житла.

Визнано незаконним та скасовано
рішення спільного засідання
адміністрації Львівського
професійного художнього ліцею та
профспілкового комітету Львівського
професійного художнього ліцею від 19
березня 2007 року (протокол №
2) про виділення черговику № 3 ОСОБА_5
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
житловою площею 29, 4 кв. м, на сім'ю з
чотирьох осіб, зі зняттям з квартирного
обліку.

Визнано переважне право за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на надання їм квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано Виконавчий комітет
Львівської міської ради видати ордер
на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати судові рішення судів першої
й апеляційної інстанцій, в задоволенні
позову відмовити в повному обсязі,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням Виконавчого
комітету Львівської міської ради від 04
червня 2004 року № 539 будинку АДРЕСА_2 у м.
Львові надано статут житлового
будинку, після виконання робіт з
перепланування приміщень гуртожитку
Львівського професійного художнього
ліцею та прийняття їх в експлуатацію.

Рішенням Виконавчого комітету
Львівської міської ради від 01 липня 2005
року № 696 затверджено акт державної
технічної комісії від 22
листопада 2005 року про готовність до
введення в експлуатацію житлового
будинку АДРЕСА_2 у м. Львові після
реконструкції приміщень гуртожитку,
яку здійснив Львівський професійний
художній ліцей.

Позивач ОСОБА_3 у складі сім'ї з двох
осіб перебуває на квартирному обліку у
Львівській міській раді з 29 грудня 2004
року за № 21856 на підставі рішення
виконкому міської ради від 31 липня 2009
року № 555; у списку для першочергового
надання житла не перебуває.

Відповідач ОСОБА_5 перебуває на
квартирному обліку у Львівській
міській раді з 06 серпня 2004 року за №
21622-а та у списку для першочергового
надання житла - з 06 серпня 2004 року № 5932-б
(педагогічний працівник), на підставі
рішення виконкому міської ради від
18 січня 2008 року № 29.

Зокрема, рішенням Виконавчого комітету
Львівської міської ради від 06
серпня 2004 року № 765 ОСОБА_5 (одного)
зараховано на квартирний облік згідно
з пп. 4 п. 13 Правил та включено в список
для першочергового надання житла
згідно з пп. 13 п. 44 Правил. В цьому
рішенні зазначено, що він проживає та з
2003 року зареєстрований в якості
піднаймача у будинку АДРЕСА_3 у м.
Львові.

Так, на підставі наявних у справі
доказів суд встановив, що позивач
ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 зараховані
на квартирний облік протягом одного
календарного року - 2004 року.

Позивач ОСОБА_3 пропрацювала у
відповідача, Львівському вищому
професійному художньому училищі,
тривалий час, з 1971 року до 2002 року, у 1986
році нагороджена медаллю «Ветеран
праці».

Відповідач ОСОБА_5 працює у Львівському
вищому професійному художньому
училищі з 2002 року.

За таких обставин та виходячи з
підстав, передбачених п. 50 Правил, суд
дійшов висновку, що позивачі перед
сім'єю відповідача ОСОБА_5
мають переважне право на отримання
квартири АДРЕСА_1 в термінах отримання
житла за місцем праці в межах
черговості календарного року при
зарахуванні на квартирний облік.

Рішенням Виконавчого комітету
Львівської міської ради від 18 січня 2008
року № 29 скасовано попереднє рішення
виконавчого комітету від 22
червня 2007 року № 378 «Про оформлення
ордера від 20 грудня 2007 року № 003299» і в
п. 2 цього рішення зазначено:
«Департаменту житлового господарства
та інфраструктури звернутися до суду з
позовом про визнання недійсним ордера
від 20 грудня 2007 року № 003299, виданого на
ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13.»

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 29 січня 2009
року, з яким погодилися суди
апеляційної й касаційної інстанцій,
визнано недійсним ордер № 003299 на
квартиру АДРЕСА_1, який був виданий
сім'ї відповідача ОСОБА_5

Крім того, суд встановив, що станом на 24
червня 2005 року, тобто на час передачі
сім'ї ОСОБА_5 приміщень ліцею для
проживання, АДРЕСА_2 не мав статусу
житлового; акт державної технічної
комісії про готовність до введення в
експлуатацію житлового будинку був
затверджений рішенням Виконавчого
комітету Львівської міської ради від 01
липня 2005 року за № 696.

Спільним рішенням адміністрації та
профспілкового комітету Львівського
професійного художнього ліцею від 30
вересня 2005 року (протокол № 12)
затверджено контрольний список
працівників ліцею станом на вересень
2005 року, до якого під № 16 включено
ОСОБА_5 як працівника та ОСОБА_9 як члена
сім'ї, який стоїть на обліку разом з
працівником.

Судом проаналізовано час прибуття
ОСОБА_5 на роботу до Львівського
професійного художнього ліцею, місце
його реєстрації та час постановки на
квартирний облік, в результаті чого суд
дійшов висновку про неправдивість
наданої ним інформації.

Зокрема, при поданні ОСОБА_5 заяви про
взяття його на квартирний облік ним
були повідомлені відомості, що не
відповідають дійсності, за відсутності
яких йому мало би бути відмовлено у
взятті на облік.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що рішення Виконавчого комітету
Львівської міської ради від 06 серпня 2004
року № 765 про зарахування ОСОБА_5 на
квартирний облік слід визнати
незаконним, а тому задовольнив і
похідні від цієї вимоги позовної заяви,
крім вимоги про виселення, яку суд
вважав передчасною.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд
погодився з його висновками, визнавши
рішення законним, обґрунтованим і
справедливим.

Проте погодитися з такими висновками
не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд як на державний орган
покладено обов'язок вирішення справи
відповідно до закону, у зв'язку з чим
суд має право й зобов'язаний визначити
характер спірних правовідносин і норми
матеріального права, які підлягають
застосуванню, а також встановити
суб'єктний склад спору.

Оскільки правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси (ч.
ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен
встановити, чи були порушені, невизнані
або оспорені права, свободи чи інтереси
цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є
залучений у справі відповідач
відповідальним за це. Суд не має права
вирішувати питання про права та
обов'язки осіб, не залучених до участі у
справі, оскільки це є порушенням норм
процесуального права, які тягнуть за
собою безумовне скасування рішення
суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі»).

Конституційним Судом України у
Рішенні від 1 грудня 2004 року

№ 18-рп/2004 надано тлумачення поняття
«охоронюваний законом інтерес», що
вживається в частині першій статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України та інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
«права», треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Суди не з'ясували, які права позивачів
порушено, яким чином оспорювані
спільні рішення адміністрації
Львівського професійного художнього
ліцею та Профспілкового комітету
Львівського професійного художнього
ліцею від 30 вересня 2005 року (протокол №
12) в частині включення під № 16 ОСОБА_5,
ОСОБА_9 в контрольний список
працівників Львівського професійного
художнього ліцею для отримання житла, а
також від 19 березня 2007 року (протокол №
2) про виділення черговику № 3 ОСОБА_5
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
житловою площею 29,4 кв. м, на сім'ю з
чотирьох осіб, зі зняттям з квартирного
обліку, - порушують права позивачів, а
також не встановили, чи є компетентними
позивачі заявляти такі позовні вимоги
з підстав повідомлення ОСОБА_5
відомостей, що не відповідають
дійсності, за відсутності яких йому
мало би бути відмовлено у взятті на
облік.

Суд залишив поза увагою те, що згідно з
пп. 13 п. 44 Правил ОСОБА_5 включено в
список для першочергового надання
житла на підставі наданих ним
документів, які видані відповідними
уповноваженими особами, які на час
розгляду указаної справи є чинними,
недійсними не визнавалися, та дійшов
помилкового висновку, що позивачі
перед сім'єю відповідача ОСОБА_5 мають
переважне право на отримання квартири
АДРЕСА_1.

У матеріалах справи на а. с. 52, т. 1
міститься копія рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 20
листопада 2006 року, яке залишено без
змін ухвалами апеляційного суду
Львівської області від
12 березня 2007 року (а. с. 54, т. 1) та
Верховного Суду України від 27 червня 2007
року (а. с. 65, т. 1) у справі за позовом
Львівського професійного художнього
ліцею до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11,
ОСОБА_10, ОСОБА_12, за участю третіх осіб:
Виконавчий комітет Львівської міської
ради, Залізнична районна державна
адміністрація м. Львова, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
про визнання недійсним договору найму
житлового приміщення та виселення, та
за позовом ОСОБА_3 до адміністрації і
профкому Львівського професійного
художнього ліцею, треті особи: ОСОБА_5,
Залізнична районна державна
адміністрація м. Львова, про визнання
незаконним рішення, проте на це рішення
суд уваги не звернув та не надав йому
належної правової оцінки з урахуванням
вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, що призвело
до неправильного вирішення спору.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК
України, в якій, зокрема, зазначаються
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленні ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі, як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів і
переоцінку доказів.

На вищезазначені порушення судом
першої інстанції норм закону
зверталася увага заявника в
апеляційній скарзі, проте всупереч
вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК
України апеляційний суд в достатньому
обсязі не перевірив як доводів
апеляційної скарги, так і законності й
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції по суті вирішеного спору.

Ураховуючи, що судом апеляційної
інстанції порушено норми
процесуального права, що унеможливлює
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, а також тривалий час
перебування указаної справи на
розгляді в судах попередніх інстанцій,
тому колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, а постановлена у справі
ухвала апеляційного суду - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 02 липня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович

О.В. Ступак