Справа № 134/942/13-ц Провадження №
22-ц/772/3386/2014Головуючий в суді першої
інстанції Гринишина А. А.Категорія 19
Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі :

Головуючого:
Чуприни В.О.

Суддів: Чорного
В.І., Оніщука В.В.

При секретарі :
Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом Львівського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за
апеляційною скаргою Львівського
державного університету внутрішніх
справ на рішення Піщанського районного
суду Вінницької області від 20 жовтня 2014
року, встановила :

У квітні 2013 р. Львівський
державний університет внутрішніх
справ звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування вимог посилався
на те, що наказом Прикарпатського
юридичного інституту Львівського
державного університету внутрішніх
справ від 28.07.2006 р. за № 222 ОСОБА_2 було
зараховано на 1-й курс факультету
громадської безпеки та кримінальної
міліції.

10.08.2009 р. між ПЮІ ЛьвДУВС, УМВС
України у Вінницькій області та ОСОБА_2
укладено письмовий договір №10/253 про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України,
відповідно до якого останній був
зобов'язаний після закінчення навчання
відпрацювати в органах внутрішніх
справ не менше трьох років. Натомість
відповідача було звільнено за власним
бажанням наказом УМВС України у
Вінницькій області від 26.10.2012 р. № 223 о/с
за п. 64 «ж» «Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ». Фактичні
витрати, пов'язані з утриманням
ОСОБА_2, становлять 10 517,40 грн., яких
позивач просить стягнути з
відповідача, а також суму судового
збору.

Рішенням Піщанського районного суду
Вінницької області від 20.10.2014 р. у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Львівський
державний університет внутрішніх
справ, посилаючись на порушення норм
матеріального права, не повне
з'ясування судом всіх обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення і ухвалити нове про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апелянт
зазначає, що суд першої інстанції
дійшов помилкових висновків щодо
відсутності підстав для стягнення з
відповідача фактичних витрат,
пов'язаних з його підготовкою.

З підстав ч. 2 ст. 305 ЦПК України
апеляційним судом справа розглядалась
у відсутності сторін, належним чином
повідомлених про час та місце слухання
справи.

Колегія суддів, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів скарги та
заявлених у суді першої інстанції
вимог, перевіривши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з наступних мотивів.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
мав підстав для звернення з позовом до
суду, оскільки між сторонами відсутній
спір, а право позивача фактично не було
порушене. Окрім того, позов є
необґрунтованим, так як не надано даних
про щорічне інформування відповідача
стосовно розмірів фактичних витрат, а у
розрахунку позивача ніяк не ураховано
фактичне проживання і харчування
відповідача у 2007-2008 роках поза межами
навчального закладу та не надано
документів, які б підтвердили виплату
відповідачу щомісячного грошового
утримання та видачу речового майна.
Позивачем не взято до уваги, що
положення договору не поширюються на
правовідносини у часі до його
укладення 10.08.2009 р.

Колегія суддів не погоджується з
наведеними висновками суду як такими,
що не відповідають обставинам справи
та вимогам закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону
оскаржуване судове рішення не
відповідає.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Установлено, що наказом
Прикарпатського юридичного інституту
Львівського державного університету
внутрішніх справ від 28.07.2006 р. за № 222
ОСОБА_2 було зараховано на 1-й курс
факультету громадської безпеки та
кримінальної міліції з 16.08.2006 р. з
присвоєнням спеціального звання
«рядовий міліції» з 01.09.2006 р. (а.с.4).

10.08.2009 р. між Прикарпатським юридичним
інститутом Львівського державного
університету внутрішніх справ та
ОСОБА_2 укладено договір про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі,
строком дії до 2013 р. (а.с.5).

Згідно п. 2.3.5 даного договору, після
закінчення навчання виконавець
повинен прибути до місця призначення в
термін, визначений у направленні на
роботу, приступити до виконання
службових обов'язків за посадою, яка
призначена замовником і відпрацювати
не менше трьох років (а.с.5).

Однією з умов договору є те, що у разі
відрахування з навчального закладу чи
звільнення з органів внутрішніх справ
по закінченні навчання до
встановленого 3-річного терміну -
відшкодувати всі фактичні витрати,
пов'язані з утриманням в навчальному
закладі згідно із затвердженим
розрахунком (п. 2.3.6).

У відповідності до виписки з наказу
начальника УМВС України у Вінницькій
області від 26.10.2012 р. № 223 о/с, лейтенанта
міліції ОСОБА_2,
оперуповноваженого кримінальної
міліції у справах дітей Піщанського РВ
УМВС України у Вінницькій області (за
рахунок коштів ДБ), з 25.10.2012 р. звільнено
з органів внутрішніх справ у запас
Збройних Сил за п. 64 «ж» (за
власним бажанням) (а.с.6).

Згідно з проведеним розрахунком
(довідка від 08.02.2013 р. №» 5) сума
фактичних витрат, пов'язаних з
утриманням ОСОБА_2 за період з 01.09.2006
р. по 29.06.2010 р. становить 10 517,40 грн. (а.с.7).

Даючи оцінку наданої позивачем довідки
фактичних витрат пов'язаних з
утриманням курсанта ОСОБА_2 на
підтвердження розміру відшкодування
вартості навчання, суд дійшов висновку,
що така довідка є неналежним доказом,
так як не стверджує розмір фактичних
витрат.

Проте суд не звернув уваги на те, що
згідно Порядку відшкодування особами
витрат, пов'язаних з їх утриманням у
вищих навчальних закладах МВС,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 313 від 01.03.2007 р.,
зокрема п. 1.1 передбачено, що витрати
відшкодовуються в повному розмірі
особами, які навчалися за державним
замовленням у вищих навчальних
закладах МВС у разі звільнення таких
осіб начальницького складу органів
внутрішніх справ із служби протягом
трьох років після закінчення
навчального закладу за власним
бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
дисципліни.

Одночасно це передбачає ч. 6 ст. 18 Закону
України «Про міліцію», а саме що
курсанти вищих навчальних закладів
Міністерства внутрішніх справ України
у разі дострокового розірвання
договору через небажання продовжувати
навчання або через
недисциплінованість чи в разі відмови
від подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу органів
внутрішніх справ після закінчення
вищого навчального закладу, а також
особи начальницького складу органів
внутрішніх справ, які звільняються із
служби протягом трьох років після
закінчення вищого навчального закладу
Міністерства внутрішніх справ України
за власним бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
дисципліни, відшкодовують
Міністерству внутрішніх справ України
витрати, пов'язані з їх утриманням у
вищому навчальному закладі, в порядку
установленому Кабінетом Міністрів
України.

Крім того, обов'язок відповідача щодо
відшкодування вартості його утримання
під час навчання в університеті
сторони передбачили в укладеному між
ними договорі від 10.08.2009 р.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_2
відбулося в межах трирічного строку
роботи за призначенням, суд першої
інстанції дійшов до необґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача витрат,
пов'язаних з навчанням, в тому числі й у
часі до укладення договору, адже його
положення п. 2.3.6 передбачають
відшкодування фактичних витрат на
підготовку. При цьому, з огляду змісту
предмета договору - підготовки фахівця
за державним замовленням, послуга є
неподільною, тобто не може бути
розділена на період до і після
укладення договору.

Не можна погодитись із
відхиленням суду як неналежного
доказу, наданої позивачем довідки
фактичних витрат на утримання
відповідача, оскільки вказана
довідка-розрахунок складена у
відповідності до «Порядку розрахунку
витрат, пов'язаних з утриманням
курсантів у вищих навчальних
закладах», затвердженого спільним
наказом Міністерства оборони України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства внутрішніх справи
України, Міністерства транспорту та
зв'язку України, Адміністрації
державної прикордонної служби України,
Управління державної охорони України,
Служби безпеки України
№ 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007
р., зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30.07.2007 р. за № 863/14130,
містить інформацію з предмету
доказування та є належним і допустимим
доказом у даній справі. Сума витрат, яка
підлягає відшкодуванню, обрахована у
вказаній довідці-розрахунку лише за
період навчання, що перевищує
встановлений законодавством строк
строкової військової служби, що
спростовує заперечення відповідача
про неналежність цього доказу.

Щодо твердження суду про зняття
відповідача з продовольчого
забезпечення, колегія судді звертає
увагу, що Львівський державний
університет внутрішніх справ взагалі
не ставив питання про відшкодування
цих витрат, а речове забезпечення в
свою чергу підтверджується
довідкою-розрахунком, в тому числі на
вимогу суду наданим детальним
розрахунком стосовно нарахованої та
виплаченої відповідачу суми стипендії
за період навчання.

Проте у порушення вимог ч. 3 ст. 10,
ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд під
час розгляду справи належним чином
доводи позивача не перевірив та не дав
належної оцінки доказам позивача у їх
взаємозв'язку та сукупності.

Відповідно до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є порушення
судом норм матеріального та
процесуального права; невідповідність
висновків суду обставинам справи.

З огляду на викладене,
апеляційний суд вважає за необхідне
скасувати рішення суду першої
інстанції, позов задовольнити та
стягнути з ОСОБА_2 на користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ 10 517,40 грн.
збитків - витрат, пов'язаних з
навчанням, та відповідно до вимог ст. 88
ЦПК України витрати по сплаті судового
збору.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів вирішила :

Апеляційну скаргу Львівського
державного університету внутрішніх
справ задовольнити.

Рішення Піщанського районного суду
Вінницької області від 20 жовтня 2014 року
скасувати і ухвалити нове, яким позов
Львівського державного університету
внутрішніх справ до ОСОБА_2 про
стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ 10 517,40 грн. боргу у
виді витрат, пов'язаних з підготовкою
фахівця у вищому навчальному закладі
МВС України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ 229,40 грн. судових
витрат у сплаті судового збору з
позовної заяви та 121,80 грн. з
апеляційної скарги, а всього 351,20 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
(підпис) В.О. Чуприна

Судді:
(підпис) В.І. Чорний

(підпис) В.В. Оніщук