Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Амеліна В.І., Остапчука
Д.О., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк», треті особи: орган
опіки і піклування в особі Служби у
справах дітей Вінницької міської ради,
приватний нотаріус Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
про визнання недійсним договору
іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 29 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» про визнання
недійсним укладеного між
відповідачами 19 червня 2007 року
договору іпотеки, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5
та ОСОБА_6 на праві спільної власності,
посилаючись на те, що такий договір
укладено без згоди органу опіки і
піклування, не дивлячись на те, що він
як неповнолітній на час укладення
договору мешкав у спірній квартирі
разом з матір'ю ОСОБА_6, що може в
майбутньому привести до порушення його
прав на вказану квартиру.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 23 липня 2014 року
позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки,
укладений 19 червня 2007 року між
відкритим акціонерним товариством
«Кредитпромбанк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«Кредитпрпомбанк» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Скасовано заборону (запис) відчуження
квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5,
ОСОБА_6, яка була зареєстрована в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
обертів нерухомого майна та скасовано
запис у Державному реєстрі іпотек про
обтяження квартири.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 29 серпня 2014 року,
зазначене рішення міського суду
скасовано й в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення апеляційного суду скасувати й
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, яке було помилково
скасовано, мотивуючи свої вимоги
неправильним застосуванням судом норм
матеріального права і порушенням норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 17 Закону
України «Про охорону дитинства» (у
редакції чинній на момент укладення
договору іпотеки) батьки або особи, які
їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятись
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватись від
імені дитини порукою, видавати
зобов`язання.

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» (у
редакції чинній на момент укладення
договору іпотеки) органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей.
Для здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Отже одним із правочинів, які не можуть
вчиняти батьки або особи, які їх
замінюють, без дозволу органів опіки та
піклування, відповідно до ст.177СК
України, ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» та ч. 3
ст.17 Закону України «Про охорону
дитинства», є відмова від майнових прав
дитини, до яких відноситься й право
користування жилим приміщенням.

У п. 44 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
визначено, що суди повинні виходити із
того, чи мала дитина право власності на
предмет іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки.

Ураховуючи ці положення, суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності чи право користування на
предмет іпотеки на момент укладення
договору іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивач не набув
права користування спірною квартирою,
оскільки ніколи не проживав у ній і не
був там зареєстрований, а відтак згода
органу опіки і піклування на укладення
оскаржуваного договору іпотеки не
вимагалася. Також суд вірно зазначив
про наявність заяви, відповідачів
ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якій вони
стверджували про відсутність прав на
спірну квартиру у інших осіб.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, оскільки вони узгоджуються
з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції правильно
визначив характер спірних
правовідносин й вірно застосував
положення норм матеріального права, й
оцінивши усі забрані у справі докази,
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на
увагу не заслуговують й висновків суду
не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не
свідчать про те, що апеляційним судом
при розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, наведені у
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 29 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.О.
Савченко

В.І. Амелін

Д.О. Остапчук