Ухвала

17 листопада 2014 р.м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
захист прав споживача шляхом визнання
частково недійсним кредитного
договору,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав
споживача шляхом визнання частково
недійсним кредитного договору.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що
03 грудня 2007 року між ним та ПАТ КБ
«ПриватБанк» був укладений кредитний
договір. Пунктом 4.3 кредитного договору
передбачено, що при порушенні
позичальником будь-якого із
зобов'язань по погашенню кредиту,
передбачених п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1,, 4.10 цього
договору, а також п.п. 1.3, 2.2.3 договорів
про видачу траншів, позичальник
сплачує банку відсотки за користування
траншем кредиту в розмірі 32 % річних від
суми залишку непогашеної
заборгованості. Згідно п.п. 4.2, 4.9
кредитного договору сплата відсотків
за користування кредитом здійснюється
щомісячно, виходячи з кількості днів -
360 днів. Відповідно до п. 6.1 кредитного
договору за прострочення повернення
кредиту передбачається сплата пені у
розмірі 0,2 % річних, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач вважає, що у кредитному
договорі передбачена можливість
одночасного застосування відсоткової
ставки згідно п. 4.3, що за своєю правовою
природою є пенею, та пені згідно п. 6.1, що
є подвійною відповідальністю і
суперечить ст. 61 Конституції України

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 29 травня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 09 липня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 липня 2014 року
відмовлено ОСОБА_3 у
відкритті касаційного провадження на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 липня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема
положень ст. ст. 203, 215, 549 ЦК України та
ст. 61 Конституції України, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

В обґрунтування своєї правової позиції
щодо неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на постанову
Вищого господарського суду України
від 14 лютого 2012 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішення
справи судом.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
практику застосування статей 353-360 ЦПК
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з`ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Розглянувши заяву ОСОБА_3, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску цивільної справи за його
позовом про захист прав споживача
шляхом визнання частково недійсним
кредитного договору до провадження
Верховного Суду України, оскільки з
наданої заявником копії постанови
Вищого господарського суду України від
14 лютого 2012 року не вбачається, що при
розгляді вказаних справ встановлені
судом фактичні обставини справи, які
мають значення для вирішення спорів, є
тотожними у порівнянні зі справою в
якій постановлена ухвала про перегляд
якої подано заяву, а відповідно,
правовідносини між сторонами, які
брали участь у розгляді справ подібні,
і мало місце неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень, а тому підстави для
перегляду рішення суду касаційної
інстанції від 25 липня 2014 року в порядку,
встановленому главою 3 розділу 5 ЦПК
України відсутні.

Керуючись ст.ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
захист прав споживача шляхом визнання
частково недійсним кредитного
договору, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 липня 2014 року,
відмовити.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді: Т.П. Дербенцева

Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук