Номер провадження: 22-ц/785/9932/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

Драгомерецького М.М.

суддів:
Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Добряк Н.І.,

за участю: представника прокуратури
Одеської області - Харітонової О.Є.,
позивачки ОСОБА_4 та відповідачки
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 19 лютого 2014 року за позовом
Заступника Білгород-Дністровського
міжрайонного прокурора в інтересах
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, виконком
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області, про усунення
перешкод у користуванні квартирою та
приведення квартири у попередній стан
шляхом демонтажу дверей,

в с т а
н о в и л а:

27 грудня 2013 року Заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах ОСОБА_4 звернувся
до суду з вказаним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що квартира
АДРЕСА_1 належить
Білгород-Дністровської міської раді, в
якій за договором найма проживає дві
сім'ї: відповідачки ОСОБА_5 на підставі
ордеру №347 від 01 червня 1999 року,
виданого виконкомом
Білгород-Дністровської міської ради на
підставі рішення адміністрації і
профкому ВАТ «Гемопласт» на право
зайняття складом сім'ї з 5 осіб чотирьох
житлових кімнат, загальною жилою
площею 44,5 кв.м., і ОСОБА_4 - на підставі
рішення адміністрації і профкому
заводу медичних виробів на право
зайняття складом сім'ї з 3 осіб одної
житлової кімнати площею 17,11 кв.м.;
комора, коридор, кухня, санвузол
(туалет, ванні кімната) знаходяться у
загальному користуванні двох родин. У
2006 році наймач ОСОБА_5 самовільно
переобладнала комунальну квартиру,
встановивши у загальному коридорі
броньовані двері, чим перекрила доступ
родини ОСОБА_4 до туалету та ванної
кімнати, що підтверджується актом
обстеження від 29 жовтня 2013 року,
проведеного комісією працівників
виконкому міської ради. Тому
відповідачка ОСОБА_5 повинна за свій
рахунок привести приміщення квартири у
попередній стан.

Посилаючись на ці обставини, ст. ст. 50, 100
ЖК України, заступник прокурора
просив суд зобов'язати відповідачку
ОСОБА_5 знести самовільно обладнані
металеві двері (перегородку) у
міжквартирному коридорі комунальної
квартири АДРЕСА_1.

Справа розглянута за відсутністю
відповідачки ОСОБА_5

Заочним рішенням суду першої інстанції
позов задоволено. Суд зобов'язав
відповідачку ОСОБА_5 знести самовільно
обладнані металеві двері (перегородку)
у міжквартирному коридорі комунальної
квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 червня 2014 року заява відповідачки
ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення
повернута відповідачці (а.с. 32).

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_5 просить заочне рішення суду
першої інстанції скасувати й ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи тим, що суд першої
інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права.

В запереченні на апеляційну скаргу
Заступник прокурора
Білгород-Дністровського міжрайонної
прокуратури просив скаргу відхилити у
зв'язку з безпідставністю доводів
скарги.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідачки
ОСОБА_5, пояснення на апеляцію
представника прокуратури Одеської
області - Харітонової О.Є., позивачки
ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_5,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість заочного
рішення суду в межах позовних вимог та
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
відповідачки задоволенню не підлягає,
оскільки рішення суду першої інстанції
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального
права.

Згідно із ч. 1 ст. 50 ЖК України жиле
приміщення, що надається громадянам
для проживання, має бути
благоустроєним стосовно до умов даного
населеного пункту, відповідати
встановленим санітарним і технічних
вимогам.

Статтею 100 ЖК України передбачено, що
переобладнання і перепланування
жилого будинку і жилого приміщення
провадяться з метою підвищення їх
благоустрою і перетворення
комунальних квартир в окремі квартири
на сім'ю. Переобладнання і
перепланування жилого приміщення
допускаються за згодою наймача, членів
сім'ї, які проживають разом з ним, та
наймодавця і з дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів.

У разі відмови наймодавця, наймача або
членів його сім'ї у згоді на
переобладнання чи перепланування
жилого приміщення спір може бути
вирішено в судовому порядку, якщо на
переобладнання чи перепланування є
дозвіл виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів.

Наймач, який допустив самовільне
переобладнання чи перепланування
жилого або підсобного приміщення,
зобов'язаний за свій рахунок привести
приміщення у попередній стан.

Якщо проектом капітального ремонту
жилого будинку передбачено
переобладнання чи перепланування
квартир, з цим проектом повинні бути
ознайомлені наймачі та члени їх сімей.
Зауваження і пропозиції зазначених
осіб, не враховані проектною
організацією, розглядаються органами,
які здійснюють управління відповідним
житловим фондом, а також виконавчим
комітетом місцевої Ради народних
депутатів, який затверджує проект
капітального ремонту будинку.

У пунктах 4 та 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 08 жовтня 1992 року
№ 572 (із змінами, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 24 січня
206 року № 45) Власники, наймачі
(орендарі) приміщень житлових будинків
мають право на: переобладнання і
перепланування житлових і
підсобних приміщень, балконів і
лоджій за відповідними проектами
без обмеження інтересів інших
громадян, які проживають у будинку, з
дозволу власника будинку (квартири)
та органу місцевого самоврядування,
виданого в установленому порядку.

Власник та наймач (орендар) квартири
зобов'язаний дотримуватися вимог
нормативно-правових актів у сфері
житлово-комунальних послуг, пожежної і
газової безпеки, санітарних норм і
правил; використовувати приміщення
житлового будинку за призначенням,
забезпечувати збереження житлових і
підсобних приміщень та

технічного обладнання; не допускати
виконання робіт та інших дій, що
викликають

псування приміщень, приладів та
обладнання будинку, порушують умови
проживання громадян;

Судом першої інстанції встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 є квартирою спільного
заселення та належить
Білгород-Дністровській міській раді
(а.с.6).

В квартирі №124 за договором найма
проживає дві сім'ї: відповідачки ОСОБА_5
на підставі ордеру №347 від 01 червня 1999
року на право зайняття складом сім'ї з 5
осіб чотирьох житлових кімнат,
загальною жилою площею 44,5 кв.м., і
ОСОБА_4 - на підставі ордеру на право
зайняття складом сім'ї з 3 осіб одної
житлової кімнати, площею 17,11 кв.м.;
комора, коридор, кухня, санвузол
(туалет, ванні кімната) знаходяться у
загальному користуванні двох родин.

У 2006 році наймач ОСОБА_5 самовільно
переобладнала комунальну квартиру,
встановивши у загальному коридорі
броньовані двері, чим перекрила доступ
родини ОСОБА_4 до туалету та ванної
кімнати, що підтверджується актом
обстеження від 29 жовтня 2013 року,
проведеного комісією працівників
виконкому міської ради та за участю
прокурора Білгород-Дністровської
міжрайонної прокуратури (а.с. 9).

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що Заступником
прокурора та позивачкою ОСОБА_4
доведено, що відповідачка ОСОБА_5
самовільно переобладнала комунальну
квартиру, встановивши у загальному
коридорі броньовані двері, чим
перекрила доступ родини ОСОБА_4 до
туалету та ванної кімнати, тому у
відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України
вимоги підлягають судовому захисту
шляхом зобов'язання відповідачки
ОСОБА_5 за свій рахунок привести
приміщення квартири у попередній стан.

Доводи відповідачки ОСОБА_5 в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
оскільки суд не викликав її в судове
засідання належним чином й розглянув
справу за її відсутністю, чим порушені
її права, не можуть служити підставою
для скасування рішення суду за таких
підстав.

Дійсно у порушення положень ч. 4 ст. 74
ЦПК України відповідачка ОСОБА_5 була
сповіщена про розгляд справи 19 лютого
2014 року, тобто в день розгляду справи по
суті, а не пізніше ніж чим за три дні до
судового засідання (а.с. 18).

Згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення до
неправильного вирішення справи.

У пункті 19 постанови №12 Пленуму «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку» від 24
жовтня 2008 року зазначено, що за
наявності підстав, передбачених
статтею 309 ЦПК, апеляційний суд
скасовує рішення суду першої інстанції
та ухвалює нове рішення або змінює його
й не має права передавати із цих
підстав справу на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Зазначеними підставами є: неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважає встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування чи зміни рішення, якщо таке
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку порушення норм процесуального
права, а саме, ст. ст. 74-76 ЦПК України, не
можуть служити підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 19 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік