Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Іваненко Ю.Г.,

Журавель В.І.,
Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Харківської міської ради Харківської
області про визнання права власності в
порядку спадкування, за касаційною
скаргою Харківської міської ради
Харківської області на заочне рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 02 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 16 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду позовом, у якому просила визнати
за нею право власності на квартиру
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_4

На обґрунтування своїх вимог
посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла її мати ОСОБА_4, якій за життя на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого головою
Дзержинської районної ради м. Харкова
Шумілкіним В.А., належала квартира № 21
за вказаною вище адресою.

Згідно з заповітом, посвідченим
секретарем Безруківської сільської
ради Дергачівського району
Харківської області 07 березня 2000 року,
все свої майно мати заповіла їй
(позивачу).

Зазначала, що у встановлений законом
шестимісячний строк вона до
нотаріальної контори не зверталась,
проте вважає себе такою, що фактично
прийняла спадщину, оскільки проживала
разом з матір'ю.

Посилаючись на те, нотаріальна контора
відмовила їй у видачі свідоцтва про
право власності на вказану квартиру в
порядку спадкування за заповітом,
просила задовольнити позов.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від
02 квітня 2014 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 16 червня 2014 року, позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування
за заповітом після смерті її матері
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У касаційній скарзі Харківська міська
рада Харківської області просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про відмову в позові, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що на час відкриття спадщини
донька померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_3
постійно проживала разом із
спадкодавцем, протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, про
відмову від спадщини не заявила, отже,
вважається такою, що прийняла спадщину,
але отримати у встановленому законом
порядку свідоцтво про право на
спадщину не має можливості через
відмову нотаріальної контори у видачі
свідоцтва про право на спадщину.

З такими висновками погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла її мати ОСОБА_4, якій за життя
на підставі свідоцтва про право
власності, виданого головою
Дзержинської районної ради м. Харкова
Шумілкіним В.А., належала квартира
АДРЕСА_3.

Відповідно до заповіту, посвідченого
секретарем Безруківської сільської
ради Дергачівського району
Харківської області 07 березня
2000 року, все своє майно ОСОБА_4
заповіла доньці ОСОБА_3

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
вказувала, що у 6-ти місячний термін
після смерті матері до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини не зверталась, оскільки
вважає себе такою, що фактично її
прийняла, так як проживала разом зі
спадкодавцем за однією адресою.

Главою 86 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема,
Законом України «Про нотаріат»,
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій,
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів. Це знайшло також
підтвердження у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
в справах про спадкування».

У разі якщо відсутність умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину не
підтверджена належними доказами, а
саме: відмовою нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину, це
може бути підставою для відмови у
позові.

Пленум Верховного Суду України у п. 6
постанови від 18 грудня 2009 року
№ 11 «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснив, що рішення може бути
обґрунтоване лише доказами, одержаними
у визначеному законом порядку та
дослідженими в тому судовому
засіданні, в якому ухвалюється
рішення. Неприпустимим є витребування
і приєднання до справи матеріалів на
підтвердження висновків і мотивів
рішення після його ухвалення.

Якщо докази у справі зібрані в
порядку, передбаченому ст. ст. 132, 133,
140 та ч. 4 ст. 191 ЦПК України, суд може
обґрунтувати ними рішення лише за
умови, якщо вони були ним оголошені в
судовому засіданні, пред'явлені для
ознайомлення особам, які беруть участь
у справі, та досліджені в сукупності з
іншими доказами.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції зазначав,
що нотаріальною конторою було
відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва
про право власності на вказану вище
квартиру в порядку спадкування за
заповітом у зв'язку з пропуском
шестимісячного строку для звернення.

Однак у матеріалах справи така відмова
нотаріуса відсутня.

Крім того, вирішуючи спір, суд
обґрунтовував свої висновки тим, що на
час відкриття спадщини позивачка
постійно проживала разом із
спадкодавцем, а відсутність реєстрації
померлої ОСОБА_4 за адресою позивача не
є підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог, оскільки положення ст.
1268 ЦК України цього не вимагають.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України
встановлено, що спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування» місцем
відкриття спадщини є останнє місце
проживання спадкодавця, яке
визначається за правилами статті 29,
частини другої статті 1221 ЦК України.
Якщо спадкодавець мав кілька місць
проживання, місцем відкриття спадщини
вважається останнє місце реєстрації
спадкодавця.

Місцем проживання фізичної особи
згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

При цьому, місце проживання необхідно
відрізняти від місця перебування
фізичної особи, тобто того місця, де
вона не проживає, а тимчасово
знаходиться.

Суд на зазначене вище уваги не звернув,
ухилився від з'ясування обставин та не
дотримався встановленого ст. 212 ЦПК
України принципу оцінки доказів.

Так, суд першої інстанції в основу
свого рішення поклав акт від
28 серпня 2013 року, який складений майже
через 6 років після смерті ОСОБА_4 зі
слів самих мешканців квартири та
свідчень сусідів, згідно з яким
позивачка протягом 2002-2007 років мешкала
разом зі своєю матір'ю у квартирі
АДРЕСА_4.

Згідно зі свідоцтвом про смерть,
виданим 04 травня 2007 року Безруківською
сільською радою Дергачівського району
Харківської області, місцем смерті
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є с.
Безруки Дергачівського району
Харківської області.

Суд зазначені протиріччя не усунув та
не надав їм відповідної оцінки.

У порушення вимог статей 303, 315 ЦПК
України апеляційний суд на зазначене
уваги також не звернув, належним чином
не перевірив доводів апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції
залишив без змін.

З огляду на допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до положень ст. 338
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської міської
ради Харківської області задовольнити
частково.

Заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від
02 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 16 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко

Т.О. Писана