Провадженян№2/487/550/14
Справа №487/7333/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 року
Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді - Щербини
С.В., при секретарі - Горта О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
власністю та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 Звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні власністю
належній їй квартирою АДРЕСА_1, шляхом
вселення в кімнату площею 16,3 кв.м. в
квартирі АДРЕСА_1.

В позові позивач зазначила, що
вона є власником квартири АДРЕСА_1,і на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого на підставі
рішення виконкому Заводської районної
Ради народних депутатів №64 від 21.02.1992
року та право власності було
зареєстровано в ММБТІ за №17232 12.08.2010
року. Крім того, в спірній квартири з її
згоди зареєстрований та проживає її
син ОСОБА_2, який без її згоди також
зареєстрував в квартирі свого сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також самоправно
вселив свою дружину ОСОБА_4 В
теперішній час, будучи громадянкою
України, вона проживає у Німеччині, але
кожного року приїжджає до м. Миколаєва
та відповідач чинить їй перешкоди в
здійсненні нею права власності на
належне їй нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1, оскільки він ніде не працює,
веде паразитичний спосіб життя,
позбавив її доступу до житла, змінив
замки на вхідних дверях, відмовляється
дати ключі від квартирі. З приводу
створення перешкод у проживанні в
квартирі вона зверталась до міліції,
будучи в м. Миколаєві змушена знімати
квартири, відповідач відмовляється
укласти з нею договір оренди квартири
та сплачувати їй орендну плату за
житло, крім того, намагався через
судові органи позбавити її власноті, у
зв'язку з чим вона просить вселити її в
квартиру саме в кімнату площею 16,3 кв.м.

В судовому засіданні представник
позивач позовні вимоги підтримав,
підтвердив викладені обставини, просив
про задоволення позову.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнав,
просив їх задоволенні відмовити у
зв'язку з безпідставністю та
необґрунтованістю посилаючись на те,
що позивач в спірній квартирі була
зареєстрована та проживала з 1979 по 2000
р.р., потім була знята з реєстрації у
зв'язку із виїздом на постійно місце
проживання до Німеччини, де проживає
до теперішнього часу. Відповідач з
18.08.1987 року зареєстрований і проживає в
спірній квартирі, також в квартирі
зареєстрований і проживає його
малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 і
фактично проживає його дружина ОСОБА_4
При цьому, відповідач ніяким чином не
чинить перешкод позивачу в
користуванні спірною квартирою, замок
на вхідних дверях не змінював та
позивач має безперешкодний доступ до
квартири, при цьому, з 2000 року
відповідач самостійно оплачує всі
комунальні послуги. При вселенні в
квартиру відповідача між сторонами не
було укладено договору найму чи іншого
договору, яким би було встановлено
порядок користування спірною
квартирою, позивачем добровільно було
надано для користування відповідачем
дві житлові кімнати плрщею 9,6 та 16,3 кв.м.

Заслухавши пояснення сторін,
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 150 ЖК України, ст. 383
ЦК України громадяни, що мають у
приватній власності квартиру (будинок)
користуються нею для особистого
проживання та проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 Є
власником квартири АДРЕСА_1, згідно
дубліката свідоцтва про право
власності від 12.08.2010 року, виданого
адміністрації Завадського району
виконкому Миколаївської міської ради,
замість втраченого Свідоцтва про
право власності б/н, виданого 10.03.1992
року Районним житлово-комунальним
об'єдненням Заводського району.

Згідно довідки ОСББ
"Суднобудівник-2" № 120 від 12.08.2013 року
власник квартири ОСОБА_1 АДРЕСА_1 була
зареєстровані в квартирі з 1979 року по
2000 рік у зв'язку з виїздом до Німеччини,
також в спірній квартирі з 1987 року
зареєстровані син власника - ОСОБА_2 та
його малолітній син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, в спірній
квартирі фактично проживає дружина
відповідача - ОСОБА_4

Між сторонам на теперішній час
склалися неприязні стосунки.

Як зазначає позивач, відповідач
чинить їй перешкоди в здійсненні нею
права власності на належне їй нерухоме
майно - квартиру АДРЕСА_1, оскільки він
позбавив її доступу до житла, змінив
замки на вхідних дверях, відмовляється
дати ключі від квартирі, у зв'язку з чим
вона просить вселити її в квартиру у
кімнату площею 16,3 кв.м.

Вказані обставини
підтверджуються показами свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, наданих ними в судовому
засіданні.

В судовому засіданні не знайшло
свого підтвердження факт звернення
позивача до правоохоронних органів з
приводу позбавлення її доступу до
житла з боку відповідача.

Проте, за ст.ст. 317, 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, ст.
321 ЦК України, громадянин не може бути
протиправно позбавлений права
власності на своє майно чи обмежений в
його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Таким чином, судом встановлено що
для позивача ОСОБА_1 створені
перешкоди у праві користування жилим
приміщенням квартири АДРЕСА_1, що є
істотним обмеженням її права власності
та позбавляє її права мирно володіти
своїм майном, яке передбачене ст. 41
Конституції України та ст.1 Протоколу
до конвенції про захист прав людини та
основних свобод. За таких обставин,
порушене право позивачки на
користування жилим приміщенням
підлягає відновленню шляхом вселення
її у квартиру АДРЕСА_1.

Що стосується вимоги позивача
про вселення її саме в кімнату площею
16,3 кв.м. в спірній квартирі то в її
задоволенні слід відмовити, оскільки
між сторонами не було укладено
договору найму чи іншого договору, яким
би було встановлено порядок
користування спірною квартирою та ця
вимога є передчасною.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, при цьому доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних або
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що позовні вимоги
позивача є обґрунтованими і підлягають
частковому задоволенню.

Суд оцінює критично заперечення
відповідача стосовно того, що він
ніяким чином не чинить перешкод
позивачу в користуванні спірною
квартирою, замок на вхідних дверях не
змінював та позивач має безперешкодний
доступ до квартири, оскільки ним не
надано жодного та допустимого доказу
на підтвердження своїх заперечень,
відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України.

У зв'язку з чим суд критично
ставиться до пояснень свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_4 і бере їх до уваги лише в
частині загального опису подій, які
передували зверненню до суду.

Одночасно, відповідно до вимог
ст. 88 ЦПК України з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
документально підтверджений судовий
збір у розмірі 114,70 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,
суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
власністю та вселення - задовольнити
частково.

Усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_1 власністю - квартирою АДРЕСА_1,
шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру
АДРЕСА_1.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 114,70
грн.

Рішення набирає законної сили
через 10 днів після його проголошення та
може бути оскаржено до апеляційного
суду Миколаївської області через
Заводський райсуд м. Миколаєва в строк
та порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК
України.

Суддя:
С.В. Щербина