У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

Коротуна В.М.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Глобал-Авто», слідчий відділ
Голосіївського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві,
Суворовський районний відділ
Херсонського міського управління УМВС
в Херсонській області, про зняття
арешту з майна та визнання права
власності за добросовісним набувачем,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Київської
області від 29 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Глобал-Авто», слідчий відділ
Голосіївського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві,
Суворовський районний відділ
Херсонського міського управління УМВС
в Херсонській області, про зняття
арешту з майна та визнання права
власності за добросовісним набувачем,
посилаючись на те, що 11 квітня 2013 року,
придбав у ОСОБА_5, який діяв в інтересах
ОСОБА_4, на підставі довіреності від 05
квітня 2013 року, зареєстрованої в
реєстрі за № 1189, автомобіль марки
«Volkswagen Transporter», 2007 року випуску, номер
шасі НОМЕР_2, на підставі
довідки-рахунку від 11 квітня 2013 року №
089153, виданої ТОВ «Глобал-Авто», та
оплатив його вартість у сумі 110 000 грн.

20 квітня 2013 року зареєстрував
транспортний засіб у ВРЕВ ДАІ з
обслуговування м. Біла Церква та
Білоцерківського району, м. Сквира та
Сквирського району, на праві власності.

18 травня 2013 року інспектором ДПС 2-го
взводу батальйону полку ДПС ДАІ ГУ МВС
України у м. Києві прапорщиком міліції
Штурмаком В.І. складено протокол огляду
та затримання належного йому
транспортного засобу, а також вилучено
оригінал свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_5 від
20 квітня 2013 року та автомобіль марки
«Volkswagen Transporter», 2007 року випуску, номер
шасі НОМЕР_2.

ОСОБА_3 просив позовні вимоги
задовольнити.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 15 травня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_3
добросовісним набувачем автомобіля
марки «Volkswagen Transporter», 2007 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, білого
кольору, кузов № НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
вказаний автомобіль.

Знято всі обтяження наявні щодо
вказаного автомобіля, в тому числі і
заборону зняття з обліку та вчинення
інших реєстраційних дій.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 29 вересня 2014 року
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 15 травня 2014 року скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд указував на те,
що суд першої інстанції передчасно і
помилково ухвалив рішення за
заявленими вимогами, не звернувши
увагу на те, що частина вимог, зокрема,
про визнання добросовісним набувачем
транспортного засобу, зняття всіх
обтяжень із зазначеного майна,
заявлена не у спосіб, визначений ст. 16
ЦК України. Інша їх частина, усупереч
чинного законодавства, а саме:
ст. 119 ЦПК України, ст. 15 ЦК України,
щодо заборони зняття з обліку
автомобіля та вчинення інших
реєстраційних дій, направлена на
захист прав та інтересів у майбутньому
та не конкретизована. При цьому право
власності ОСОБА_4 на автомобіль не
припинено згідно з положеннями ст. ст.
346, 347 ЦК України і, відповідно, порушене
право підлягає захисту за
ст. ст. 319, 321, 386, 388 ЦК України.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності ‒? на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що автомобіль «Volkswagen
Transporter», 2007 року випуску, номер шасі
НОМЕР_2, державний номерний знак
НОМЕР_3, було зареєстровано за ОСОБА_4
згідно зі свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_6,
виданим 22 березня 2013 року МРЕВ ДАІ м.
Херсон.

26 березня 2013 року зазначений
транспортний засіб за договором оренди
(прокату) автомобіля переданий ОСОБА_7
до 29 березня 2013 року (а. с. 63‒?65, 66
).

ОСОБА_8 05 квітня 2013 року, діючи від імені
ОСОБА_4 на підставі довіреності,
посвідченої 04 квітня 2013 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, уповноважив
ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на розпорядження
вказаним автомобілем (а. с. 9).

11 квітня 2013 року ОСОБА_3 придбав
указаний автомобіль та оплатив його
вартість у сумі 110 000 грн. ( а. с. 7).

Інтереси власника транспортного
засобу при купівлі-продажу представляв
ОСОБА_5

20 квітня 2013 року ОСОБА_3 здійснив
державну реєстрацію транспортного
засобу і йому видано свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_5 та державний номерний знак
НОМЕР_4 (а. с. 8 ).

30 квітня 2013 року ОСОБА_4 30 квітня 2013 року
звернувся до Суворовського відділу
Херсонського міського відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ Херсонської області із заявою
про шахрайське заволодіння його
транспортним засобом, яка внесена до
ЄРДР за № 0002598 (а. с. 54 ).

18 травня 2013 року спірний транспортний
засіб затриманий як такий, що
знаходиться в розшуку, а пізніше -
повернутий позивачу на відповідальне
зберігання (а. с. 10, 11, 13 ).

ОСОБА_3 12 листопада 2013 року звернувся до
суду із зазначеною позовною заявою,
обґрунтовуючи свої вимоги положеннями
ст. ст. 317, 321, 328, 392 ЦК України ( а. с. 1‒?3 ).

Згідно зі ст. 55 Конституції України
права та свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожна особа має
право в порядку, встановленому законом,
звернутися за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права в разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. ст. 638, 639 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Договір може
бути укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Згідно з п. п. 7, 8 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388, власники
транспортних засобів та особи, що
експлуатують такі засоби на законних
підставах, або їх представники (далі ‒?
власники) зобов'язані зареєструвати
(перереєструвати) транспортні засоби
протягом десяти діб після придбання
(одержання) або митного оформлення, або
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів. Документами,
що підтверджують правомірність
придбання транспортних засобів, їх
складових частин, що мають
ідентифікаційні номери, є засвідчені
підписом відповідної посадової особи,
що скріплений печаткою:
довідка-рахунок за формою згідно з
додатком 1, видана суб'єктом
господарювання, діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів та їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери; договори
та угоди, укладені на товарних біржах
на зареєстрованих у Департаменті
Державтоінспекції бланках, договори
купівлі-продажу транспортних засобів,
оформлені в Державтоінспекції, інші
засвідчені в установленому порядку
документи, що встановлюють право
власності на транспортні засоби.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Апеляційний суд наведеного не
врахував, не надав оцінки доказам, які
містяться в матеріалах справи, а саме,
що правочини, на підставі яких
ОСОБА_3 набув право власності на
спірний автомобіль, не скасовані та за
наявності зареєстрованого права
власності він є власником цього
автомобіля, а його право власності
оскаржується, тому він звернувся до
суду за захистом порушеного права;
належним чином не перевірив
правильності рішення суду першої
інстанції та жодним чином не
спростував його висновків. Указуючи
про те, що власником спірного
автомобіля є ОСОБА_4 не вказав підстави
такого висновку.

Крім того, у п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» судам роз'яснено, що
у мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 29 вересня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

В.М.
Коротун

О.В.
Ступак

С.П.
Штелик