АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7777/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Антонюк О. А. Доповідач - Болтунова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Тамакулової
В.О., Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
Комунального Закладу «Обласний
клінічний центр Медико-соціальної
експертизи» Дніпропетровської
обласної ради на рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
29 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Комунального Закладу
«Обласний клінічний центр
Медико-соціальної експертизи»
Дніпропетровської обласної ради про
поновлення строку та скасування наказу
про винесення догани,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4
звернулась до суду з позовом до
Комунального Закладу «Обласний
клінічний центр Медико-соціальної
експертизи» Дніпропетровської
обласної ради, далі (КЗ «ОКЦМСЕ» ДОР»), в
якому, просила поновити строк на
звернення до суду з позовом та
скасувати наказ відповідача № 135 від
05.12.2013 року про винесення їй догани за
відсутність контролю за достовірністю
наданої інформації при підготовці
відповіді на звернення громадян.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 29 липня 2014 року
позов задоволено. Поновлено ОСОБА_4
строк на оскарження наказу № 135 КЗ
«ОКЦМСЕ» ДОР» від 05 грудня 2013 року.
Скасовано, як незаконний наказ № 135 від
05 грудня 2013 року про оголошення догани
ОСОБА_4 Вирішено питання щодо судових
витрат. ( а.с.87)

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивачці. ( а.с.91)

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Оскаржуване у справі рішення не
відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_4 знаходиться в трудових
відносинах з відповідачем і являється
головою обласної МСЕК № 5 КЗ «Обласний
клінічний центр Медико-соціальної
експертизи» Дніпропетровської
обласної ради.

У листопаді 2013 року за резолюцією
головного лікаря на позивачку було
розписано звернення громадянки ОСОБА_6
щодо групи інвалідності її сина ОСОБА_5

Наказом відповідача № 135 від 05 грудня
2013 року ОСОБА_4 оголошено догану за
відсутність контролю за достовірністю
наданої інформації при підготовці
відповіді на звернення громадян. (а.с.5)

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до посадової інструкції у
повноваження голови МСЕК № 5 не входить
контроль за достовірністю надання
інформації при підготовці відповіді на
звернення громадян, а також не входить
надання відповідей на звернення
громадян, оскільки ці відповіді дає
виключно головний лікар КЗ «ОКЦМСЕ»
ДОР».

Проте з таким висновком колегія
суддів не погоджується, з огляду на
наступне.

Звертаючись до суду з позовною
заявою, ОСОБА_4 стверджувала, що у
листопаді 2013 року на звернення матері
хворого ОСОБА_5, стосовно його групи
інвалідності, нею був підготовлений
проект відповіді, де мова йшла про
огляд останнього психіатричною МСЕК №
2 та встановлення йому 2 групи
інвалідності від загального
захворювання безстроково, в тому числі
було зазначено, що він є інвалідом з
дитинства. Цей лист підписав головний
лікар, який був виданий заявниці ОСОБА_6
та направлений до Департаменту охорони
здоров*я Дніпропетровської
облдержадміністрації.

У подальшому 02 грудня 2013 року
ОСОБА_6 звернулась до головного лікаря
за роз*ясненням, вказуючи на те, що її
син є інвалідом від загального
захворювання і ніколи не був інвалідом
з дитинства. У зв*язку з чим позивачкою
був підготовлений новий проект
відповіді із виправленням помилки і
наданий особисто заявниці. При цьому,
на думку позивачки, визначення підстав
захворювання ОСОБА_5 жодним чином не
впливало на суть запиту.( а.с.3)

Колегія суддів вважає, що взявши
до уваги позовну заяву ОСОБА_4, як
основний доказ на задоволення позову,
суд першої інстанції не з*ясував
фактичних обставин справи, не дав
належної оцінки тим доказам, які
знаходяться в матеріалах справи,
помилково задовольнив її позовні
вимоги, порушивши при цьому норми
процесуального права та неправильно
застосував матеріальний закон.

Як вбачається з матеріалів
справи, згідно п.3.16 Положення про
обласну медико-соціальну експертну
комісію № 5 КЗ «Обласний клінічний
центр Медико-соціальної експертизи»
Дніпропетровської обласної ради
голова комісії готує проекти
відповідей на письмові звернення
громадян за резолюцією головного
лікаря КЗ «ОКЦМСЕ» ДОР».

25 листопада 2013 року позивачкою
дійсно був підготовлений проект
відповіді на звернення матері хворого
ОСОБА_5, який був підписаний головним
лікарем та виданий заявниці, а також
направлений до Департаменту охорони
здоров*я Дніпропетровської
облдержадміністрації.

З тексту відповіді вбачається, що
ОСОБА_5, інвалід 3 групи з дитинства, був
оглянутий 01.06.2013 року психіатричною
МСЕК № 2, яка по діагнозу… встановила
йому 2 групу інвалідності з дитинства
безстроково. ( а.с.81)

Зміст даного листа суперечить тим
обставинам, які викладені позивачкою у
позові.

Крім того, ухвалюючи рішення, районний
суд зазначив, що відповідачем були
порушені вимоги ст.149 КЗпП України,
оскільки в мотивувальній частині
наказу не вказано в чому полягає
надання позивачкою недостовірної
інформації на звернення заявника та
які саме це спричинило наслідки.

Судова колегія вважає ці доводи
безпідставними та такими, що
спростовуються вищевказаними
обставинами та пояснюванням самої
ОСОБА_4 від 02 грудня 2013 року на ім*я
головного лікаря КЗ «ОКЦМСЕ» ДОР». (
а.с.42)

Аналізуючи стаж роботи позивачки
в системі охорони здоров*я, а також на
посаді голови вказаної комісії,
районний суд прийшов до висновку, що
відповідачем при обранні
дисциплінарного стягнення, у вигляді
догани, не були враховані дані
обставини.

Між тим, за ч.1 ст.147 КЗпП України
передбачено два виду порушення, яке
може бути застосовано до працівника, а
саме: догана та звільнення.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції в цій частині не відповідає
вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що при винесенні
позивачці догани, відповідачем не було
допущено порушень норм трудового
законодавства, а тому наказ № 135 від 05
грудня 2013 року є законним.

Вирішуючи питання про поновлення
позивачці строку на оскарження наказу
№ 135 від 05 грудня 2013 року, суд першої
інстанції послався на положення ст.233
КЗпП України, вважаючи, що строк був
пропущений з поважних причин, а саме -
ОСОБА_4 не була вчасно ознайомлена з цим
наказом, що підтверджується
відсутністю її підпису у відповідних
документах відповідача.

Такий висновок суду є помилковим.

Згідно акту відповідача від 05 грудня 2013
року при ознайомленні та врученні
позивачці наказу № 135 від 05 грудня 2013
року, остання від підпису відмовилась.(
а.с.43)

З матеріалів справи видно, що при
зверненні до суду з позовом, 13 червня 2014
року, позивачкою в якості додатку була
надана копія даного наказу.

У судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивачки
зазначала, що ОСОБА_4 отримала копію
наказу 05 червня 2014 року у відділі
кадрів відповідача, однак будь-яких
доказів на підтвердження даного факту
надати не змогла.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60
ЦПК України обставини справи, які
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування; кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Поновляючи строк на оскарження
наказу про оголошення догани, судом у
рішенні не було наведено мотивів
поважності причини його пропуску
позивачкою та доказів на
підтвердження, а тому колегія суддів
приймає до уваги вищевказаний акт
відповідача від 05 грудня 2013 року про
отримання ОСОБА_4 наказу № 135 та її
відмову поставити про це підпис. До
того ж дані обставини ні позивачкою, ні
її представником нічим не спростовані.

А отже, у суду першої інстанції
були відсутні правові підстави для
задоволення вимог ОСОБА_4 в цій частині.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржуване
рішення суду не може залишатися в силі,
підлягає скасуванню, на підставі п.п.3,4
ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального
Закладу «Обласний клінічний центр
Медико-соціальної експертизи»
Дніпропетровської обласної ради
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий
Л.М.Болтунова

Судді: М.О.
Макаров

В.О. Тамакулова