АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/3075/14
Головуючий у 1-й інстанції Сорока К.М.
Доповідач Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Гальонкіна
С.А.

Суддів: Одринської Т.В.,
Петренка В.М.

При секретарі: Верещаці
М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 03 вересня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_5, 1995 року
народження, до ОСОБА_1 та в її особі, як
законного представника
неповнолітнього ОСОБА_6, 1997 року
народження, треті особи - Полтавська
міська рада, Управління
житлово-комунального господарства
Полтавської міської ради, Відділ опіки
та піклування виконавчого комітету
Октябрської районної в м. Полтаві ради,
Четверта Полтавська державна
нотаріальна контора, про припинення
права спільної часткової власності,
виселення з квартири, вселення в
квартиру та зустрічним позовом ОСОБА_1
в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
її інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_5, 1995 року
народження, Державного виробничого
підприємства «Знамено», Комунального
підприємства ЖЕО №2, Управління
державної міграційної служби у
Полтавській області, треті особи - ПП
Полтавське БТІ «Інвентаризатор»,
Відділ опіки та піклування виконавчого
комітету Октябрської районної в м.
Полтаві ради, Четверта Полтавська
державна нотаріальна контора,
Управління майном комунальної
власності міста Полтави, про визнання
права користування житловою площею та
зобов'язання зареєструвати за адресою
квартири, визнання рішення про
приватизацію та свідоцтва про право
власності на квартиру недійсними,
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловою площею та
зобов'язання зняти їх з реєстраційного
обліку, зобов'язання укласти договір
найму житлового приміщення, припинивши
попередній договір найму, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2007 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
які діють в своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5
звернулись до суду із указаним позовом,
у якому просили припинити право
власності ОСОБА_6 на 1/5 частину в
квартирі АДРЕСА_1 із сплатою її
вартості, та визнати за ними право
власності на зазначену частку,
виселити ОСОБА_1 разом із
неповнолітнім сином ОСОБА_6 із указаної
квартири та вселити їх у спірну
квартиру.

ОСОБА_1 звернулася до суду із
зустрічним позовом діючи в своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6, у якому
просила визнати за нею та сином право
користування житловою площею в
квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язати ВГІРФО
Октябрського РВ ПМУ зареєструвати їх
за указаною адресою, визнати
приватизацію квартири та свідоцтво про
право власності від 31 січня 2003 року на
спірну квартиру на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 недійсним,
визнати вищевказаних осіб такими, що
втратили право користування житловою
площею у цій квартирі, зобов'язавши
ВГІРФО Октябрського РВПМУ УМВС України
в Полтавській області зняти їх з
реєстрації за адресою квартири та
зобов'язати ЖЕД укласти з нею договір
найму цієї квартири.

Справа судами слухалась неодноразово.
Останнім рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 03 вересня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_5
задоволено частково.

Вселено в квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_5

В іншій частині позову відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_6
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 та її неповнолітнім
сином ОСОБА_6 право користування
житловою площею в квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні інших зустрічних
позовних вимог відмовлено за
недоведеністю.

Додатковим рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 27 жовтня
2014 року вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення місцевого суду скасувати в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_5 та відмови
у задоволенні частини її зустрічних
позовних вимог, та ухвалити в цих
частинах нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити. Посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Колегія суддів перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, та
встановлено судом першої інстанції що
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували у
зареєстрованому шлюбі із 12 грудня 1975
року по 2 березня 1999 року. У період шлюбу
у подружжя народилися діти - дочки
ОСОБА_3, 1976 року народження та ОСОБА_9, 1979
року народження.

На час розірвання шлюбу подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_9
проживали у квартирі АДРЕСА_1.

11 червня 1997 народився ОСОБА_6,
батьками якого є ОСОБА_7 та ОСОБА_10, що
підтверджується свідоцтвом про
народження.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 із
1997 року проживає з неповнолітнім
ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1, проте у
зазначеній квартирі не зареєстровані.

15 жовтня 1999 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10
зареєстрували шлюб, який було
розірвано у 2002 році.

31 січня 2003 року було проведено
приватизацію та видано свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
згідно якого вказана кватира на праві
спільної часткової власності належить
в рівних частках, а саме по 1/5 частці
ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

8 червня 2004 року ОСОБА_7 у встановленому
законом порядку склав заповіт,
відповідно до якого все належне йому на
час смерті майно він заповів сину
ОСОБА_6 Згодом, 26 листопада 2004 року
ОСОБА_7 помер.

ОСОБА_1 зверталась в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6 до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, але свідоцтво про
право на спадщину так і не отримала. При
цьому встановлено, що позивачі
визнають право власності ОСОБА_6 на 1/5
частину спірної квартири.

Встановивши вказані обставини та
вирішуючи спір по суті місцевий суд
виходив з того, що приватизація
квартири АДРЕСА_1 була проведена у
відповідності до вимог закону. Крім
того, відповідачка ОСОБА_1 не надала до
суду належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх зустрічних
позовних вимог.

Колегія суддів з таким висновком
місцевого суду погоджується виходячи з
наступного.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» ппередача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Відповідно до п. 5 Положення про порядок
передачі квартир (будинків) у власність
громадян, затвердженого Наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству №
56 від 15 вересня 1992 року, передача
займаних квартир (будинків)
здійснюється в приватну (для одиноких
наймачів) та у спільну (сумісну або
частково) власність за письмовою
згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і
більше років) членів сім'ї з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

До членів сім'ї наймача включаються
лише громадяни, які постійно мешкають у
квартирі (будинку) разом з наймачем або
за якими зберігається право на житло.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 64 ЖК України
до членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

На час проведення приватизації ОСОБА_11
проживав у квартирі АДРЕСА_1, а позивачі
були зареєстровані за даною адресою.

При цьому, з матеріалів справи слідує,
та встановлено місцевим судом, що
ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі
без реєстрації, а на час приватизації
спірної квартири у 2003 року шлюб між нею
та наймачем квартири ОСОБА_7 був
розірваний.

Крім того, рішенням Київського
районного суду м. Полтави від 29 грудня
2007 року (т. 1, а.с. 120-122) встановлено, що
ОСОБА_1 є співвласником квартири
АДРЕСА_2 (право власності набуто
наслідок приватизації), тобто на момент
проведення приватизації спірної
квартири вона зберігала право
власності та відповідно користування
іншим жилим приміщенням.

Отже, місцевим судом вірно визначено,
що ОСОБА_1 не мала права приймати участь
у приватизації квартири АДРЕСА_1.

Тому, підстав для визнання
приватизації спірної квартири такою,
що порушує права відповідачки та її
неповнолітнього сина немає.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що суд безпідставно
відмовив у задоволенні частини її
позовних вимог, та не врахував ті
обставини, що позивачі тривалий час не
проживали у спірній квартирі, а отже є
такими, що втратили право користування
нею.

Відповідно до ст.. 72 ЖК України,
визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені строки, провадиться
в судовому порядку.

З матеріалів справи слідує, що в
судовому порядку позивачі не
визнавались такими, що втратили право
користування житловим приміщенням.
Отже вказані доводи колегія суддів не
приймає до уваги.

Також апелянт зазначає, що
приватизація спірної квартири на ім'я
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проводилась,
оскільки їх житлові чеки не
використані, посилаючись на довідку,
видану Ощадбанком.

З огляду на ст.ст. 10,60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи слідує, що
позивачкою не надано жодного належного
та допустимого доказу на підтвердження
вказаних доводів. При цьому, як вірно
визначено місцевим судом, довідка на
яку посилається відповідачка не може
бути належним доказом невикористання
житлових чеків, оскільки Ощадбанк не є
органом, що здійснює приватизацію
житла.

Отже, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає, що місцевий суд
прийшов вірного висновку щодо
часткового задоволення позовних та
зустрічних позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не
містять нових фактів чи засобів
доказування, які б спростували
висновки суду першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів вважає, що місцевим
судом вірно застосовані норми
матеріального і процесуального права
правильно встановлені фактичні
обставини справи та їм надана належна
правова оцінка.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 03 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя підпис
Гальонкін С.А.

Судді: підпис
Одринська Т.В.

підпис
Петренко В.М.

З оригіналом згідно: