Провадження № 2/362/2392/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04.12.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючий суддя - К.В.Медведєва,

при секретарі - Т.І.Савчук,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Василькові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з
зазначеним позовом, у якому просить:
стягнути з відповідача на її користь
грошову заборгованість за договором
позики у розмірі 7000 доларів США, що в
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
становить 81.870,18 грн.; стягнути на її
користь з відповідача проценти за
договором позики у розмірі 10.469,26 грн.;
стягнути з відповідача на її користь
понесені судові витрати.

Позивач зазначає, що між нею та
відповідачем було укладено договір
позики га загальну суму 7000 доларів США,
шляхом підписання розписки,в якій було
встановлено повернення боргу за першою
вимогою позивача.

Позивач зазначає, що 30.05.2014 р. позивач
направила за місцем реєстрації
відповідача цінній лист з описом та
повідомленням про вручення вимоги про
повернення грошової суми у повному
обсязі, але даний лист повернувся за
закінченням терміну зберігання.

Також позивач зазначає,що вона має
право на одержання процентів від суми
позики від відповідача, оскільки
договором позики не встановлено розмір
процентів, то цей розмір визначається
на рівні облікової ставки
Національного банку України.

Позивачем було подано до суду заяву про
збільшення позовних вимог, а саме
позивач просить суд з відповідача
грошову заборгованість за договором
позики у розмірі 7000 доларів США, що в
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
становить 90.650 грн.; стягнути на її
користь з відповідача проценти за
договором позики у розмірі 13.728,93 грн.;
стягнути з відповідача на її користь
понесені судові витрати, оскільки курс
долара США відносно гривні збільшився,
внаслідок чого за тривалий час
несплати заборгованості, загальна сума
заборгованості і сума процентів також
збільшилася.

Позивач до судового засідання не
з'явилася, надавши до суду заяву в якій
просить суд розглянути справу без її
участі, вимоги позову підтримує, не
заперечує проти заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, будучи належним чином
повідомленою про день, час і місце
розгляду справи, причини неявки суду не
повідомила, заперечень не надала, тому
суд вважає за можливим вирішити справу
заочно на підставі наявних неї доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК
України, завданням цивільного
судочинства є розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
за захистом яких кожна особа має право
звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11
Цивільно-процесуального кодексу
України встановлено, що суд розглядає
цивільну справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин ,які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 57
ЦПК України ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Судом установлено, що 30 серпня 2012 року
відповідач ОСОБА_2 отримала в борг у
позивача грошові кошти у розмірі 5000
доларів США та, що 21 жовтня 2012 року
відповідач ОСОБА_2 отримав в борг у
позивача грошові кошти у розмірі 2000
доларів США, про що власноручно
підписала відповідні розписки та
відповідач зобов'язалась у розписках
повернути позивачу по першій вимозі
борги.

Також судом встановлено, що 30.05.2014 року
позивач направив відповідачу
рекомендований лист про повернення
грошових коштів, даний лист повернувся
до позивача за закінченням терміну
зберігання, таким чином вважається що
відповідач була належним чином
повідомлена про вимогу позивача, що
підтверджується матеріалами наданими
позивачем.

Як встановлено судом до теперішнього
часу, на вимогу позивача про повернення
грошових коштів за борговою розпискою,
відповідач суму позики не повернула.

Згідно розрахунку проведеного
позивачем основна сума заборгованості
за договором позики станом на 22 жовтня
2014 року становить 90.650 гривень, а розмір
процентів за договором позики складає
13.728,93 грн. /а.с.27/.

Суд приймає як належні докази надані
позивачем розрахунки заборгованості
за договором позики.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК
України на підтвердження укладання
договору позики та його умов може бути
пред'явлена розписка позичальника або
інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошових
зобов'язань.

Верховним Судом України висловлено
правову позицію у справі № 6-79 цс 14,
згідно якої відповідно до норм ст. ст.
1046, 1047 ЦК України договір позики (на
відміну від договору кредиту) за своєю
юридичною природою є реальною
односторонньою, оплатною або
безоплатною угодою, на підтвердження
якої може бути надана розписка
позичальника або інший письмовий
документ, незалежно від його
найменування, з якого дійсно
вбачається як сам факт отримання в борг
(тобто із зобов'язанням повернення)
певної грошової суми, так і дати її
отримання.

За змістом ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики на рівні облікової ставки
Національного банку України лише у
тому разі, якщо договір позики не
передбачає інших умов. Передбачене у
цій нормі право сторін на встановлення
умов оплати за користування позикою з
урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК
України слід розуміти як право сторін
на визначення саме розміру процентів
та порядку їх сплати, а не обрання ними
іншого способу оплати (наприклад, у
твердій грошовій сумі безвідносно до
суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536,
1048 ЦК України визначає, що плата за
користування чужими грішми
встановлюється і нараховується у
вигляді процентів на основну суму
боргу.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України
належним виконанням зобов'язання є,
зокрема, виконання його належними
сторонами або уповноваженими особами,
під якими слід розуміти будь-яку особу,
яка має повноваження сторони
зобов'язання, про що може бути
зазначено у договорі або виданій
відповідно до закону довіреності.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України,
ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для
висновку про те, що незалежно від
валюти боргу (тобто грошової одиниці, в
якій визначена сума зобов'язання)
валютою платежу, тобто засобом
погашення грошового зобов'язання і
його виконання є національна валюта
України - гривня.

Відповідно, у національній валюті
України підлягають обчисленню і
стягненню і інші складові грошового
зобов'язання (пеня, штраф, неустойка,
проценти) та виплати, передбачені ст. 625
ЦК України.

Отже, вимоги позивача про стягнення з
відповідача суми боргу в сумі 7000
доларів США грн., що в гривневу
еквівалентів за курсом НБУ становить
90.650 грн. та процентів за договором
позики складає 13.728,93 грн. є
обґрунтованими, підтверджуються
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.
1, 3, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212- 215, 218, 223 -233, 294, ч. 4
ст. 295 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт
серії:НОМЕР_2, виданий Жовтнем РУ ГУ МВС
в м. Києві 07.08.2001 р., реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики у
розмірі 90.650,00 гривень за договором
позики, проценти за договором позики в
сумі 13.728,93 грн. та судовий збір в сумі
1043,79 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
Васильківським міськрайонним судом
Київської області за письмовою заявою
відповідача поданою до
Васильківського міськрайонного суду
Київської області протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги або по закінченню
апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя