Справа №591/4833/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Бурда Б. В.Номер провадження
22-ц/788/2177/14 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Білецького О.
М.

за участю секретаря судового засідання
-

Кияненко Н.М..

розглянувши апеляційну скаргу
Управління міністерства внутрішніх
справ України в Сумській області на
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 14 листопада 2014 року

в цивільній справі за позовом
Управління міністерства внутрішніх
справ України в Сумській області до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа:
служба в справах дітей Сумської
міської ради про визнання осіб таким,
що втратили право користування
житловим приміщенням,

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 14 листопада 2014 року в
задоволенні позовних вимог УМВС
України в Сумській області ( далі - УМВС
) відмовлено.

В апеляційній скарзі УМВС, посилаючись
на неправильне застосування норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи та
порушення норм процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити, визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 такими, що втратили право
користування спірним житловим
приміщенням.

Вказує, що судом першої інстанції не
надано належної оцінки тому факту, що
відповідачі в червні 2008 року перевезли
меблі до спірного житлового
приміщення, однак так туди і не
вселились. Наявність в кімнаті їх
речей, на думку апелянта, не є доказом
користування даним житлом. Зазначає, що
відповідачі зареєстровані в спірній
кімнаті, фактично в ній не проживають,
що перешкоджає повторному
розподіленню цього житла іншим особам
з числа співробітників УМВС.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення представників УМВС
Суворової М.О. та Петрак Л.В., які
підтримали доводи апеляційної скарги,
пояснення представника відповідача
ОСОБА_9, який проти задоволення скарги
заперечує, перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та як вбачається із матеріалів справи,
08 травня 2008 року ОСОБА_4 був
виданий ордер №40 на право зайняття
кімнати НОМЕР_1 його разом з
родиною, в гуртожитку УМВС по АДРЕСА_1 (
а.с. 6 ).

З 10.09.2008 року і по теперішній час у
вказаній кімнаті зареєстровані
відповідачі ( а.с. 7 ).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, місцевий суд виходив з того, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження факту не проживання
наймача спірного житлового приміщення
ОСОБА_4 та членів його сім'ї без
поважних причин понад строки
встановлені законом.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком
місцевого суду, так як він є
обґрунтованим, відповідає фактичним
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 47
Конституції України, а також ст. 9 ЖК
України, кожен має право на житло,
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 71 та ст. 72 ЖК України,
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Пунктом постанови 10 Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року
№2 « Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування Житлового
кодексу України » роз'яснено, що у
справах про визнання наймача або члена
його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням ( ст. 71
Житлового кодексу України ), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності ( перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо ) суд
може продовжити пропущений строк.

Таким чином, з викладеного слідує, що
особа може бути позбавлена права
користування житловим приміщення на
підставі ст.ст. 71-72 ЖК України, лише у
випадку безперервного не проживання в
даному житлі понад шість місяців без
поважних причин.

Доводи апеляційної скарги з приводу
доведеності факту не проживання
відповідачів понад встановлені строки
в спірному житловому приміщенні є
безпідставними.

Зокрема, з доповідної завідуючої
гуртожитком ОСОБА_10 слідує, що з червня
2008 року і по теперішній час у вказаній
кімнаті знаходяться особисті речі
відповідачів, плата за комунальні
послуги вноситься своєчасно ( а.с. 70 ).
Дані обставини не заперечується і
позивачем.

В суді апеляційної інстанції,
представник УМВС визнав і той факт, що
відповідач відвідує спірне житлове
приміщення.

Допитані в суді першої інстанції
свідки з боку позивача підтвердили те,
що вони бачили, як у кімнаті НОМЕР_1
гуртожитку інколи горить світло,
звідти чутно побутовий шум.

Отже, інтересу до нього відповідачі не
втратили.

Акт від 06 жовтня 2014 року ( а.с. 71 ), на який
посилається позивач, не підтверджує
факт не проживання відповідачів у
вказаному житловому приміщенні понад
встановлені законом строки. Зокрема, з
даного акту випливає лише, що
працівники гуртожитку 06 жовтня
2014 року не змогли обстежити кімнату
НОМЕР_1, в зв'язку з відсутністю її
мешканців. Окрім того, акт не містить
відомостей про точний час, коли саме
проводилось обстеження приміщення та
причини неповідомлення відповідачів
про складання даного акту.

Слід зазначити також, що за
відповідачами нерухомого майна не
зареєстровано, що підтверджується
витягами з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та довідками
управління майна комунальної
власності СМР ( а.с. 48-54 ), а відповідач
ОСОБА_4 з 15 листопада 1994 року перебуває
на обліку для одержання житла
у виконавчому комітеті СМР ( а.с.
47 ).

Частиною 6 статті 29 ЦК України
визначено, що фізична особа може мати
кілька місць проживання.

З матеріалів справи вбачається, що на
кожного з відповідачів припадає трохи
більше, ніж по 4 кв.м. житлової площі у
спірній кімнаті, що не відповідає
навіть мінімальній нормі площі у
гуртожитку.

В родині відповідачів є 2 дорослих осіб
та 1 дитина ( донька ), якій, на даний час,
виповнилося 13 років. За таких обставин,
заслуговують на увагу доводи
відповідачів про те, що в інтересах
неповнолітньої дитини, ними було
прийнято рішення тимчасово проживати
за іншою адресою, в житловому
приміщенні родичів.

З урахуванням викладеного,
зібраних та досліджених по справі
доказів, встановлених обставин,
колегія суддів вважає, що позивач не
довів наявність передбачених ч. 1 ст. 71
та ст. 72 ЖК України підстав для
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням. Доводи апеляційної скарги
та надані позивачем докази таких
висновків суду не спростовують. Суд
першої інстанції належно оцінив
письмові докази, надав правильну
оцінку показам свідків та ухвалив
рішення на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу Управління
міністерства внутрішніх справ України
в Сумській області відхилити.

Рішення Зарічного районного суду
м. Суми від 14 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -