Справа № 536/1129/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
Кременчуцький районний суд
Полтавської області

в складі: головуючого судді Кузнецова
А.В.

при секретарі Гусач С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кременчуці справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання автомобіля об'єктом
спільної сумісної власності та
визнання права власності на ? частину
автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в
суд з позовом до відповідача ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім'єю з лютого 2007 року по
травень 2014 року, визнання автомобіля
Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1, об'єктом
спільної сумісної власності,
мотивуючі, що з лютого 2007 року між нею
та відповідачем склались фактичні
шлюбно-сімейні відносини, вони
проживали разом однією сім'єю в
належній їй квартирі АДРЕСА_1, вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет, як сім'я святкували різні події,
їздили на відпочинок, відвідували
рідних відповідача в с. Омельник
Кременчуцького району та її рідних в с.
Кривуші Кременчуцького району та в м.
Архангельськ РФ. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них
народилась дочка ОСОБА_3, батьківство
якої зареєстровано за їх спільною
заявою. В листопаді 2012 року за спільні
кошти, частину яких в сумі 9000 доларів
США надали її батьки, вони придбали
спірний автомобіль, за обопільною
згодою зареєстрували його на ім'я
відповідача. На даний час
шлюбно-сімейні стосунки припинено,
однак ОСОБА_2 не визнає її право на ?
частину автомобіля, тому вона змушена
звертатись до суду.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позов в повному обсязі та
збільшила позовні вимоги і просила суд
визнати за нею право власності на 1/2
частину автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з.
НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав
та надав заперечення, що сам факт не
реєстрації шлюбу за період з лютого 2007
року по травень 2014 року, свідчить про
те, що в них не було наміру створювати
сім'ю, він жив окремо у матері в с.
Омельник Кременчуцького району, а
автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1, в
листопаді 2011 року був придбаний за його
кошти і оформлений на його ім'я, тому
позивачка не має ні якого відношення до
цього авто, вважає позов безпідставним
та недоведеним.

Вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків та дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Статтею 3 СК України передбачено,
що сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 74 СК України
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або у будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Згідно Постанови Верховного Суду
України від 12 грудня 2012 року по справі
№6-148цс положення ст. 74 СК України
поширюються на правовідносини між
чоловіком та жінкою, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, і для
визнання майна, придбаного під час
фактичних шлюбних відносин, спільною
сумісною власністю необхідні докази:
ведення спільного господарства,
наявності спільного бюджету,
проведення спільних витрат, придбання
іншого майна в інтересах сім'ї.

Судом з'ясовано, що в період з
лютого 2007 року по травень 2014 року
позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
проживали разом у фактичних шлюбних
відносинах, а з ІНФОРМАЦІЯ_1 з спільною
дочкою ОСОБА_3 в квартирі позивачки за
адресою АДРЕСА_1, в інтересах сім'ї
здійснювали ремонт вказаної квартири
та купували нові меблі і побутову
техніку.

Наведені факти підтверджуються
поясненнями відповідача ОСОБА_2, що він
надавав кошти для проведення ремонту
та купівлі побутової техніки і речей
домашнього вжитку, надавав допомогу в
проведенні ремонту, доглядав спільну
дочку. Крім того проживання сторін у
фактичних шлюбних відносинах,
підтверджується актом про проживання
від 11.06.2014 року, затвердженого ТОВ
«Добробіт», у введенні якого
знаходиться квартира позивачки,
поясненнями свідка сусідки ОСОБА_4, що
вона постійно в цей період часу бачила
ОСОБА_2, який вранці йшов на роботу, або
зустрічав ОСОБА_1 з дитиною на вулиці,
неодноразово бувала в квартирі
позивачки, де знаходився, як вдома,
відповідач.

З наданих позивачкою ОСОБА_1 світлин,
достовірність яких підтверджена
відповідачем ОСОБА_2, впливає, що
сторони в період з 2007 по 2013 роки, як
сім'я святкували сімейні свята, їздили
на спільний відпочинок до Криму та до
родичів, як позивачки так і
відповідача, в села Омельник та Кривуши
Кременчуцького району і в м.
Архангельськ РФ.

При цьому суд не враховує
пояснення свідків збоку позивачки
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та свідка відповідача
ОСОБА_7, які надавали свідчення
виходячи з даних отриманих з
розповідей сторін.

Пояснення свідка з боку
відповідача ОСОБА_8, що він періодично
бачив ОСОБА_2 в с. Омельник
Кременчуцького району, не суперечать
встановленим обставинам, оскільки
сторонами не заперечуються відвідини
відповідачем своєї матері.

Відповідно до матеріалів
договору №234 від 1 листопада 2011 року
укладеного між ТОВ «Мрія» та ОСОБА_2,
відповідач в листопаді 2011 року придбав
автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1, номер
шасі НОМЕР_2, за ціною 129352 грн.

Згідно розписки від 19 жовтня 2011
року позивачка ОСОБА_1 отримала від
матері ОСОБА_9 кошти в сумі 9000 доларів
США для придбання автомобіля
Фольсваген.

Факт отримання коштів підтвердив
також відповідач ОСОБА_2, який зазначив,
що надавав ОСОБА_1 гроші для повернення
батькам, але позивачка на власний
розсуд використовувала гроші для
продовження ремонту квартири.

Крім того сторонами визнано, що
придбаний автомобіль зберігався у
належному ОСОБА_1 гаражі в кооперативі
«Дормашевець» в м. Кременчуці.

З огляду на наведене, суд вважає,
що позивачкою ОСОБА_1 доведено факт
проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю з
лютого 2007 року по травень 2014 року та
набуття ними за час спільного
проживання автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з.
НОМЕР_1.

Частиною 2 Статті 74 СК України
передбачено, що на майно, що є об'єктом
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 70 глави 8 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначене домовленістю між ними.

Таким чином позивачка ОСОБА_1 має
право на 1/2 частину автомобіля Volkswagen Polo,
д.н.з. НОМЕР_1, тому позов підлягає до
задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 70, 74 СК України, ст. 10, 11,
209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без
реєстрації шлюбу в період з лютого 2007
року по травень 2014 року.

Визнати автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з.
НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2 спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з.
НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги. У разі якщо рішення
було постановлено без участі особи, яка
його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
А. В. Кузнецов