Справа № 666/5433/14-ц
Рішення

Іменем України

14.10.2014 року Дніпровський районний суд
м. Херсона у складі:

головуючого судді
Ратушної В.О.,

при секретарі
Яковлєвій
О.М.,Андреєвій О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із вказаним
позовом, посилаючись на ті обставини,
що у відповідності до розписки від
30.10.2013р. відповідач по справі ОСОБА_2
отримала від неї, ОСОБА_1 у позику суму
грошей у розмірі 245000 грн. Згідно
вищевказаної розписки позичальник
зобов'язалась повернути суму позики
впродовж жовтня-грудня 2013 року, тобто
до 31.12.2013р. Вказана розписка від 30.10.2013р.
складена та підписана особисто ОСОБА_2,
в додержання вимог чинного цивільного
законодавства.

Проте, у встановлений строк до 31.10.2013р. і
до цього часу відповідач так і не
повернула їй суму позики, всупереч
взятому на себе зобов'язанню. Просить в
судовому порядку стягнути з
відповідачки суму боргу та судові
витрати.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали заявлені
вимоги, просили позов задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача та адвокат
ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали,
вказавши на ті обставини, що відповідач
ОСОБА_2 більше двох років проживає в
Росії, ніяких боргових зобов,язань
перед ОСОБА_1 вона не має, оскільки
позику не брала, розписку не писала.
Розписка датована 30.10.2013р., в період
коли вона знаходилась в Росії, де вона
проживає і працює. Вказана сума в
гривневих еквівалентах, тому дана
грошова одиниця в Росії їй не потрібна.
Звернення ОСОБА_1 до суду є
безпідставним, оскільки вона
достовірно знає, що грошей ОСОБА_2 не
позичала. Просять в позові відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, свідка,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про те, що позов
задоволенню не підлягає з наступного.

Із пояснень позивача та наданої
розписки вбачається, що 30.10.2013р.
відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1
гроші у розмірі 245000 грн., з
зобов'язанням повернути протягом
листопада - грудня 2013р. Вказана
розписка складена в присутності
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Однак до
теперішнього часу відповідач
відмовляється виконати дані нею
зобов'язання, борг не повернутий .

Незважаючи на наявність вказаної
розписки та доводи позивача і її
представника, суд вважає, що останніми
не доведено в судовому засіданні
наявність боргових зобов'язань
зазначених в розписці від 30.10.2013р.,
оскільки наведені позивачем факти
були спростовані та взяті судом під
сумнів, що не дали підстав для
задоволення позовних вимог, а саме :

Так, представник відповідача заперечує
факт одержання ОСОБА_2 вказаної суми,
зазначивши, що остання фізично не
могла взяти гроші та написати
розписку, оскільки більше двох років
проживає в Росії і у період написання
розписки не перетинала кордон України.

Зазначений факт підтверджується
листом №148/14-14.3/6065 від 26.09.2014р.
Харківської митниці міндоходів, де
вказано, що фактів переміщення через
митний кордон України гр..ОСОБА_6 за
період з 30.09.2012р. по теперішній час не
зареєстровано.

Крім цього, судом встановлена
невідповідність викладених обставин в
позовній заяві та в поясненнях наданих
позивачем в судовому засіданні. Так, в
позовній заяві зазначено, що
відповідач отримала в борг суму в
розмірі 245000 грн. про, що була написана
розписка 30.10.2013р., в судовому засіданні
позивач показала, що гроші вона
передала відповідачці влітку 2012 року в
сумі 30 000 дол.США., після чого восени
ОСОБА_2 виїхала до Росії, де знаходиться
по теперішній час. В 2013р., вона поїхала
до ОСОБА_2 в Москву з вимогою написання
боргової розписки, яку остання
написала без будь-якого примусу,
оскільки визнавала наявність боргу.
Розписка була датована 30.10.2013 р.

Допитана у якості свідка ОСОБА_4
показала, що їй відомо, що влітку 2012р.
позивач позичила відповідачу гроші,
яку саме суму і в якій грошовій одиниці
їй не відомо, потім ОСОБА_2 виїхала до
Росії, де мешкає до теперішнього часу. В
борговій розписці стоїть її підпис,як
свідка, укладення договору позики між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, однак в її
присутності розписка не складалась, за
проханням позивача вона розписалась на
чистому аркуші паперу, коли і де
складалась розписка їй не відомо і
текст розписки вона не читала і не
бачила. Факт передачі ОСОБА_1 грошей
ОСОБА_2 вона підтвердити не може,
оскільки особисто не бачила. Більше
двох років ОСОБА_2 проживає в Росії і на
Україну не приїздила.

Позивач посилаючись на те, що розписка
була написана відповідачем на
території Росії, не надала доказу, який
би підтверджував перетин нею митного
кордону і в,їзд її на територію Росії, у
період написання ОСОБА_2 розписки. Крім
цього, виходячи з того, що позивачем не
надано доказів перетину кордону, хоча
вона посилається на дані обставини, суд
вважає, що позивачем необхідно було
заявити клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи на предмет
підтвердження написання розписки
відповідачем, однак даного клопотання
заявлено не було.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Отже, за таких обставин суд вважає
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 11-15, 60,130,174, 208, 209, 213, 214,
215, 294 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики - відмовити за не
обгрунтованістю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, з подачею до
апеляційного суду.

Суддя
В.О. Ратушна