Справа № 457/1118/14-ц
номер провадження №2/457/346/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської
області

у складі: головуючого - судді
Марчука В.І.

при секретарі -
Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Трускавці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: ВДВС Трускавецького МУЮ
про визнання права власності на
автомобіль,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача - ОСОБА_2, третя
особа: ВДВС Трускавецького МУЮ про
визнання права власності на
автомобіль, а саме: просить визнати за
ним право власності на автомобіль
марки MERCEDES-BENZ, модель – 126, 1990 року
випуску, чорного кольору, шасі (кузов,
рама) № WDB1260451A481610, тип ТЗ легковий купе -
В, реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ ДАІ ГУ МВС
України в м. Дрогобичі Львівської
області 31 серпня 2006 року; відділу
державної виконавчої служби
Трускавецького міського управління
юстиції зняти арешт та повернути
ОСОБА_1 автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель
– 126, 1990 року випуску, чорного кольору,
шасі (кузов, рама) № WDB1260451A481610, тип ТЗ
легковий купе - В, реєстраційний номер
НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ
ДАІ ГУ МВС України в м. Дрогобичі
Львівської області 31 серпня 2006 року. В
обґрунтування позовних вимог зазначає,
що 06 листопада 2013 року він придбав у
ОСОБА_2 автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель
– 126, 1990 року випуску, чорного кольору,
шасі (кузов, рама) № WDB1260451A481610, тип ТЗ
легковий купе - В, реєстраційний номер
НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ
ДАІ ГУ МВС України в м. Дрогобичі
Львівської області 31 серпня 2006 року. У
підтвердження цієї угоди відповідач
надав позивачу довіреність
зареєстровану в реєстрі за № 991 від
06.11.2013 року на право експлуатації та
розпорядження спірним автомобілем. 17
червня 2014 року автомобіль було
затримано співробітниками УДАІ ГУМВС
України в Одеській області та
направлено на арешт майданчик. При
затриманні автомобіля співробітник
ДАІ посилався на постанову державного
виконавця ВДВС Трускавецького МУЮ про
розшук належного йому автомобіля.
Після цього він звернувся до ВДВС
Трускавецького МУЮ з приводу
накладання арешту на його автомобіль,
де він отримав пояснення, що відповідач
ОСОБА_2 має борги, які підлягають
стягненню згідно з рішеннями судів, а у
зв’язку з тим, що він не встиг
переоформити автомобіль на своє ім’я,
на нього було накладено арешт з метою
стягнення боргу з відповідача
відповідно до виконавчих документів.
Автомобіль марки MERCEDES-BENZ,
реєстраційний номер НОМЕР_1 не був
переоформлений на ім’я позивача з
поважної причини – по характеру роботи
він вимушений багато часу проводити за
межами області, що позбавляє його
можливості розпоряджатися вільним
часом.

З огляду на вищевикладене, позивач
вважає, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ,
реєстраційний номер НОМЕР_1 належить
йому на праві власності, відповідач
ніколи ніяких претензій до нього не
пред’являв, гроші були ним отримані у
повному обсязі, тривалий час вільно ним
користувався, а тому вимушений
звернутись до суду з даним позовом.

ОСОБА_1.М.Р.М. в судове засідання не
з‘явився, однак подав до суду заяву про
розгляд справи у його відсутності,
позовні вимоги підтримує, просить
позов задоволити.

Відповідач в судове засідання повторно
не з’явився і не повідомив причини
своєї неявки, хоча його належним чином
було повідомлено про час та місце
розгляду справи, і від нього не
поступало клопотання про слухання
справи у його відсутності, тому за
вказаних обставин, суд вирішив слухати
справу без його участі.

Представник ВДВС Трускавецького МУЮ в
судове засідання не з‘явився, однак до
суду поступило клопотання начальника
відділу, відповідно до якого, у звязку з
неможливістю забезпечити явку
повноважного представника, просять
слухати справу без участі представника
відділу ДВС Трускавецького МУЮ.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

З матеріалів справи вбачається, що 06
листопада 2013 року позивач ОСОБА_1
придбав у відповідача ОСОБА_2
автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель – 126,
1990 року випуску, чорного кольору, шасі
(кузов, рама) № WDB1260451A481610, тип ТЗ
легковий купе - В, реєстраційний номер
НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ
ДАІ ГУ МВС України в м. Дрогобичі
Львівської області 31 серпня 2006 року. У
підтвердження цієї угоди відповідач
надав позивачу довіреність
зареєстровану в реєстрі за № 991 від
06.11.2013 року на право експлуатації та
розпорядження спірним автомобілем.
Дана довіреність видана з правом:
продажу його за встановленим законом
порядком, обміну, страхування, здачі в
оренду, передачі в позичку, зміни
номерних агрегатів і вузлів,
переобладнання, виїзду за кордон,
заміни реєстраційного талону, догляду
на митницях.

Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договір є одностороннім, якщо одна
сторона бере на себе обов'язок перед
другою стороною вчинити певні дії або
утриматися від них, а друга сторона
наділяється лише правом вимоги, без
виникнення зустрічного обов'язку щодо
першої сторони. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. До договорів,
що укладаються більш як двома
сторонами (багатосторонні договори),
застосовуються загальні положення про
договір, якщо це не суперечить
багатосторонньому характеру цих
договорів. Договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

У відповідності до ст. 235 ЦК України,
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» №9 від 06
листопада 2009 року, передбачено, що за
удаваним правочином (стаття 235 ЦК ( 435-15 ))
сторонни умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК ( 435-15 ) має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин.

Таким чином, виходячи з вищевикладених
обставин, норм актів законодавства
України та судової практики, в
дійсності між позивачами та
відповідачем був укладений не
односторонній правочин у вигляді
довіреності на право володінні,
користування та розпорядження
транспортним засобом, а договір
купівлі-продажу на підставі якого
відповідач передав у власність
позивача автомобіль, а останній
прийняв його та сплатив за нього
грошову суму коштів визначену між
сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму

Тому, довіреність була видана
відповідачем виключно з метою
приховання іншого правочину, договору
купівлі-продажу, який сторони
насправді вчинили, тому до відносин
учасників даного правочину необхідно
застосовувати відповідні правила
правочину, який сторони мали на увазі,
тобто який сторони приховали, оскільки
воля сторін в удаваному правочині була
спрямована на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені довіреністю. За удаваною
довіреністю як правочином обидві
сторони свідомо документально
оформили її, але насправді між ними
були встановлені правовідносини
купівлі-продажу транспортного засобу.

Крім того, суд вважає, що невизнане
право власності позивача на автомобіль
підлягає захисту шляхом визнання на
нього права власності, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

За змістом ч.1 ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Визнаючи право власності на автомобіль
за позивачем суд виходить з положень
ст. 392 ЦК України, згідно якої власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

В судовому засіданні встановлено та не
оспорюється сторонами, що позивач
отримав у користування вищезазначений
автомобіль з правом повного ним
розпорядження згідно генеральної
довіреності, позивачем була сплачена
відповідачу обумовлена між ними сума
вартості автомобіля, вони досягли усіх
істотних умов договору купівлі-продажу
цього рухомого майна, крім цього
позивачем було отримано ключі та
документи на автомобіль, майже рік
позивач володів та користувався даним
транспортним засобом, реєстрація
транспортного засобу в органах ДАІ не
відбулася не з вини позивача, а тому є
всі підстави вважати, що позивач набув
право власності на даний автомобіль.

Відповідно до матеріалів справи, на
автомобіль, який згідно
правовстановлюючих документів
належить ОСОБА_2 накладено арешт та
оголошено заборону на його відчуження.

Суд вважає, що арешт автомобіля обмежує
право позивача, як власника і
добросовісного набувача рухомого
майна, а тому повинен бути знятий, в
порядку Закону України «Про виконавче
провадження», з врахуванням
наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Як вбачається зі статті 1 протоколу №11
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно з роз'ясненнями наданими в п.2
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» № 20 від 22.12.1995 року, приватна
власність громадян, як одна з
рівноправних форм власності
охороняється законом, її захист
здійснюється судом, шляхом розгляду
справ, зокрема, за позовами: про
виключення майна з опису.

Згідно з п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.08.76
року (із змінами) «Про судову практику в
справах про виключення майна з опису»
за правилами, установленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядаються вимоги громадян
і організацій, які ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним. Тобто підставами на
визнання права на звільнення майна
з-під арешту можуть бути: право
власності на описане майно або право
володіння ним.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження», особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Враховуючи правомірність відчуження
відповідачем ОСОБА_2 вказаного
автомобіля позивачу, для поновлення
прав останнього, за захистом яких він
звернувся до суду, необхідно зняти
арешт з вказаного автомобіля та
визнати за ним право власності на даний
автомобіль.

Керуючись ст.ст. 10,60,130,179,212-215,218,224-226 ЦПК
України, суд-

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на
автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель – 126,
1990 року випуску, чорного кольору, шасі
(кузов, рама) № WDB1260451A481610, тип ТЗ
легковий купе - В, реєстраційний номер
НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ
ДАІ ГУ МВС України в м. Дрогобичі
Львівської області 31 серпня 2006 року.

Відділу державної виконавчої служби
Трускавецького міського управління
юстиції зняти арешт та повернути
ОСОБА_1 автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель
– 126, 1990 року випуску, чорного кольору,
шасі (кузов, рама) № WDB1260451A481610, тип ТЗ
легковий купе - В, реєстраційний номер
НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ
ДАІ ГУ МВС України в м. Дрогобичі
Львівської області 31 серпня 2006 року.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя:

ОСОБА_3