22-ц/775/1695/2014(м)
УХВАЛА

Іменем України

04 грудня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді: Супрун М.Ю.

суддів: Осипчук О.В., Мироненко І.П.

при секретарі: Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення грошових коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 03
жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

В травні 2014 року позивачка
звернулась до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 07 листопада 2013
року вона уклала з відповідачем
попередній договір купівлі-продажу
жилого будинку, на виконання якого
передала йому аванс у розмірі 4000,00
долари США. Проте основний договір
сторонами укладено не було і грошові
кошти ОСОБА_2 їй не повернув.
Посилаючись на недодержання форми
укладення попереднього правочину, що
тягне за собою його нікчемність,
позивачка просила застосувати
наслідки недійсності нікчемного
правочину, а саме стягнути з
відповідача аванс.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 03
жовтня 2014 року вищезазначений позов
ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі
4000,00 долари США, що відповідно до курсу
НБУ еквівалентно 51800,02 грн., судовий
збір в сумі 518,01 грн.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог. При цьому
зазначив, що суд першої інстанції не
врахував, що позивачка не заявляла
позовних вимог про визнання
попереднього договору купівлі-продажу
недійсним, а своєю відмовою від
нотаріального посвідчення цього
договору позбавила себе права на
звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача - ОСОБА_3, діюча
за довіреністю, підтримала апеляційну
скаргу, просила її задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати.

Позивачка у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилась,
згідно заяви, просила справу
розглянути за її відсутності,
апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
наведені у скарзі доводи, апеляційний
суд вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

У відповідності до частини 1 статті
308 ЦПК України суд апеляційної
інстанції відхиляє апеляційну скаргу,
якщо встановлює, що суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції при розгляді
справи встановлено, що 07 листопада 2013
сторони уклали попередній договір,
згідно якого домовилися про укладення
до 01 березня 2014 року нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
належного відповідачу житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 за 9000 доларів США. На
підтвердження намірів про наступне
укладення договору купівлі-продажу
покупець ОСОБА_1 передала продавцю
ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4000 доларів
США в рахунок оплати вартості будинку.
Даний договір не був нотаріально
посвідчений(а.с.8-9)

Також встановлено, що в строки,
обумовлені сторонами, договір
купівлі-продажу будинку не укладено.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки сторонами не був укладений
основний договір купівлі-продажу
житлового будинку, грошові кошти за
попереднім договором, що були сплачені
позивачкою в якості авансу підлягають
поверненню.

До такого висновку суд дійшов на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до частин 1 та 3
статті 635 ЦК України попереднім є
договір, сторони якого зобов'язуються
протягом певного строку (у певний
термін) укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.
Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі. Зобов'язання, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Згідно ч.ч.1, 4 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом.

В силу ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. (ч.2. ст.. 215 ЦК
України).

Зі змісту ч.1 ст. 216 ЦК України
випливає, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 546 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Отже закон встановлює презумпцію
авансу, суттєва відмінність якого від
завдатку полягає в тому, що на аванс не
покладено функцію забезпечувати взяте
сторонами на себе зобов'язання
незалежно від того, яка сторона
відповідальна за невиконання
зобов'язання, той, хто отримав аванс
повинен його повернути. І якщо
продавець отримав як аванс певну
грошову суму, а договір не було
укладено, незалежно від того, з чиєї
вини це трапилось і які обставини цьому
перешкоджали, аванс у будь-якому
випадку підлягає поверненню.

Указаний правовий висновок
викладений у постановах Верховного
Суду України від 13 лютого 2012 року №
6-176цс12, від 25 серпня 2013 року у справі №
6-82цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковим для всіх судів
України.

Оскільки договору
купівлі-продажу нерухомості, який би за
своєю формою та змістом відповідав
вимогам закону, між сторонами у справі
укладено не було, а сторони лише
домовилися укласти такий договір в
майбутньому, передана позивачкою
відповідачу грошова сума в розмірі 4000,00
долари США, що еквівалентна 51800,02 грн, є
авансом, який підлягає стягненню з
відповідача на користь позивачки.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги не дають підстав для
встановлення неправильного
застосування місцевим судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, не спростовують
висновки суду, обґрунтовано викладені
в мотивувальній частині оскаржуваного
рішення. При вирішенні даної справи
судом першої інстанції правильно
визначений характер правовідносин між
сторонами, вірно застосовано закон, що
їх регулює, повно і всебічно досліджено
матеріали справи та надано належну
правову оцінку доводам сторін і
зібраним у справі доказам.

За таких обставин, апеляційну
скаргу слід відхилити і залишити
оскаржуване рішення суду першої
інстанцій без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314-315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В АЛ И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 03
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді: