АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2854/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. РІШЕННЯ
10 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБородійчука В.
Г.суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6
на заочне рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 09 жовтня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення боргу за
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представника апелянта - ОСОБА_8, колегія
суддів, -
в с т а н о в и л а :
11 липня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення
боргу за договором позики.
Свої вимоги мотивувала тим, що 15 серпня
2012 року між нею та ОСОБА_7 був укладений
нотаріально посвідчений договір
позики, відповідно до якого вона
передала, а відповідач отримала 14 200
грн., що є еквівалентом 1 775 доларів США.
Згідно умов договору відповідач взяв
на себе зобов'язання повернути
позивачу борг з врахуванням індексу
інфляції до 20 червня 2013 року.
В строк до 20 червня 2013 року відповідач
позичені гроші не повернула.
А тому, ОСОБА_6 просила стягнути з
ОСОБА_7 на свою користь суму боргу на
загальну суму 70 685 грн. 38 коп., яка
складається з: 14 200 грн. - борг за
договором позики; 1 366 грн. 04 коп. -
витрати від інфляції; 449 грн. 33 коп. - 3 %
річних; 54 670 грн. - 1 % пені за кожен день
прострочення. Судові витрати просила
також стягнути з відповідача.
Заочним рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 09 жовтня
2014 року позов ОСОБА_6 задоволено
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
заборгованість за договором позики в
сумі 14 200 грн., 3 % річних в сумі 449 грн. 30
коп., інфляційні в сумі 1 366 грн. 04 коп.,
судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., а
всього 16 258 грн. 94 коп..
В частині стягнення 1 % пені за кожний
день прострочення в сумі 54 670 грн.,
судових витрат в сумі 463 грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
змінити заочне рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 09 жовтня 2014 року та
ухвалити рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити повністю
стягнувши з ОСОБА_7 на її користь також
пеню в сумі 54 670 грн.. Судові витрати
просить покласти на відповідача.
Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, з слідуючих підстав.
Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Однак, дане рішення суду вказаним
вимогам не відповідає.
Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Судом встановлено, що 15 серпня 2012 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений
договір позики (а.с. 6), який був
посвідчений приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, реєстровий № 2648.

Згідно умов вказаного договору, а саме
п. 1.2 позикодавець ОСОБА_6 передав у
власність позичальникові ОСОБА_7
грошові кошти в сумі 14 200 грн., що є
еквівалентом 1 775 доларів США. П. 2.1
договору визначено його строк дії до 20
червня 2013 року. Згідно п. 3.1 договору за
домовленістю сторін позика є
безпроцентною.

Також, судом встановлено, що п. 4.2.3
договору позики за прострочення
виконання зобов'язання за цим
договором позичальник виплачує пеню в
розмірі 1 % від простроченої суми за
кожен день прострочення, а сума позики
має бути виплачена з урахуванням
встановленого індексу інфляції.

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 2-4) ОСОБА_6 вказала, що у визначений
п. 2.1 договору строк відповідач кошти їй
не повернула, а отже не виконала взяті
на себе зобов'язання, а тому просила
стягнути з ОСОБА_7 суму боргу, яка
складається з (боргу за договором
позики, втрат від інфляції, 3 % річних та
1 % пені за кожен день прострочення).

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції мотивував свої
висновки тим, що позивач довела
обґрунтованість позовних вимог щодо
стягнення заборгованості за договором
позики, 3 % річних та інфляційних втрат,
однак пропустила спеціальний строк
позовної давності на звернення до суду
із вимогами про стягнення 1 % пені в сумі
54 670 грн. і з заявою про поновлення
такого строку до суду не зверталася.

Колегія суддів частково погоджується з
таким висновком районного суду
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тому висновок, районного щодо
стягнення з боржника відповідних сум
на користь відповідачки є правильним
та відповідає встановленим обставинам
справи та вище приведеним нормам
чинного законодавства.

Однак, колегія суддів вважає, що
районним судом помилково не було
враховано тієї обставини, що стягнення
з боржника, який порушив грошове
зобов'язання, сум індексації грошового
боргу та процентів не перешкоджає
стягненню у передбачених законом або
договором випадках неустойки (пені) за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, оскільки відповідно до ч.
1 ст. 550 ЦК України право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі (ч. 1, 2 ст. 551 ЦК
України).

З матеріалів справи, а саме умов
договору позики вбачається, що строк
його дії закінчився 20 червня 2013 року

Як встановлено судом, п. 4.2.3 договору
позики передбачено, що за прострочення
виконання зобов'язання за цим
договором позичальник виплачує пеню в
розмірі 1 % від простроченої суми за
кожен день прострочення.

За загальним правилом період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не може
перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України). При цьому виходячи з правової
природи пені, яка нараховується за
кожен день прострочення, право на позов
про стягнення пені за кожен окремий
день виникає щодня на відповідну суму,
а позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК
України обчислюється по кожному дню, за
який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Оскільки право на стягнення пені у
кредитора виникло з наступного дня
після 20 червня 2013 року, а до суду
позивач звернулася 11 липня 2014 року, то
пеня підлягає стягненню лише в межах
одного року до дня пред'явлення позову.

Однак, колегія суддів вважає, що
приведений в апеляційній скарзі
розрахунок пені повинен бути
зменшений, оскільки він значно
перевищує розмір збитків.

Таку ж правову позицію висловив і ВСУ в
своїй постанові від 03 вересня 2014 року у
справі № 6-100 цс 14.

ВСУ зазначив, що за правилами п. 1 ч. 2 ст.
258 ЦК України період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання не може
перевищувати одного року. Виходячи з
правової природи пені, яка
нараховується за кожен день
прострочення, право на позов про
стягнення пені за кожен окремий день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до статті 253
ЦК України обчислюється по кожному дню,
за який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України,
зокрема передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України
з урахуванням положень статті 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої 10 ЦПК України щодо обов'язку
суду сприяти сторонам у здійсненні
їхніх прав дає право суду зменшити
розмір неустойки за умови, що він
значно перевищує розмір збитків.

ОСОБА_6 в своїй позовній заяві та
доводах апеляційної скарги надає
розрахунок пені в розмірі 54 670 грн., що
значно перевищує розмір неповернутої
суми боргу, тому, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
пені в розмірі 10 000 грн..

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги є обгрунтованими та такими, що
дають можливість для її часткового
задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Заочне рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 09 жовтня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення боргу за
договором позики в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення 1 % пені за кожний день
прострочення в сумі 54 670 грн. скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 10 000
грн. пені за прострочення виконання
зобов'язання по договору позики від 15
серпня 2012 року.

В іншій частині заочне рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :