Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/316/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого:
судді Товянської О.В.

суддів: Микитюк
О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі:
Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Руднє -
Бистрянської сільської ради
Олевського району про визнання права
власності та зобов'язання вчинити
певні дії за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Олевського райсуду
Житомирської області від 24 вересня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом. Просив визнати за ним
право власності на 45,5/100ч. земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в зв'язку з
розподілом житлового будинку, який
перебував в спільній сумісній
власності, зобов'язати
Руднє-Бистрянську сільраду визначити в
натурі на місцевості межі земельних
ділянок в зв'язку з переходом права
власності вказану частину земельної
ділянки. Зазначав, що рішенням
Олевського райсуду від 09.12.2013р.
поділено житловий будинок за вказаною
адресою із виділенням йому житлової
площі 68,9м.кв. та 1/3ід.ч. господарських
приміщень загальною часткою 45,5%.
Вважає, що до нього перейшло право
власності на відповідну частину
земельної ділянки, проте це право не
визнається відповідачкою. Він
звертався до сільради стосовно
визначення меж суміжних
землекористувачів в натурі в зв'язку з
переходом до нього права власності на
частину земельної ділянки, проте йому
було відмовлено в зв'язку з відсутністю
повноважень.

Рішенням Олевського райсуду
Житомирської області від 24 вересня 2014р.
позов задоволено частково, визнано за
ОСОБА_1 право власності на 45,5/100 ч.
земельної ділянки в загальній площі
земельної ділянки розміром 0,244га по
АДРЕСА_1 відповідно до часток житлового
будинку, який перебував у спільній
частковій власності сторін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення. Зазначає, що судом не було
враховано, що земельна ділянка площею
0,244га передана їй у власність після
розірвання шлюбу, тому не є об'єктом
права спільної сумісної власності та
не підлягає поділу. Крім того, до
позивача вже перейшло право власності
на спірну частину земельної ділянки
площею 0,06га.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольнивши позов, суд виходив із
того, що позивач, без скасування
рішення виконкому та свідоцтва про
право власності на нерухоме майно -
спірну земельну ділянку, має правові
підстави для набуття права власності
на частину цієї ж землі.

Проте такий висновок не відповідає
вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 на підставі рішення
Руднє-Бистрянської сільради
Олевського району від 12.04.2013р. №218
свідоцтва про право власності на
земельну ділянку від 15.06.2013р. є
власником земельної ділянки цільовим
призначенням для індивідуального
житлового будівництва площею
розміром 0,244га, частки 1/1 (а.с.22,23).

Відповідно до ст.ст.321,346 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Право власності
припиняється у разі : відчуження
власником свого майна; відмови
власника від права власності;
припинення права власності на майно,
яке за законом не може належати цій
особі; знищення майна; викупу пам'яток
культурної спадщини; примусового
відчуження земельних ділянок
приватної власності, інших об'єктів
нерухомого майна, що на них розміщені, з
мотивів суспільної необхідності
відповідно до закону; звернення
стягнення на майно за зобов'язаннями
власника; реквізиції; конфіскації;
припинення юридичної особи чи смерті
власника. Право власності може бути
припинене в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями п.7 постанови
пленуму ВСУ «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» від 16.10.2004р.
№7 судам слід мати на увазі, що власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою.
Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
згідно з ч.3 ст.152 ЗК шляхом: визнання
прав; відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів захисту (ст.16 ЦК).
Власник земельної ділянки, права якого
порушено, може вимагати відшкодування
завданої цим моральної шкоди (ч.3 ст.386
ЦК). При розгляді справ за позовами до
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування в разі
незгоди з рішеннями з питань,
віднесених у галузі земельних відносин
до їх компетенції (зокрема, про відмову
в передачі земельної ділянки у
власність чи користування, у продажі
земельної ділянки, в наданні дозволу і
вимог на розроблення проекту
відведення земельної ділянки тощо), суд
за наявності підстав для задоволення
позову визнає рішення такого органу
недійсним і зобов'язує його залежно від
характеру спору виконати певні дії,
передбачені його компетенцією (або не
вчиняти чи припинити їх), на захист
порушеного права, як цього вимагає
законодавство, або надає право
позивачеві вчинити певні дії для
усунення порушень його права. Суд не
може вирішувати питання, віднесені до
компетенції органів виконавчої влади
чи органів місцевого самоврядування,
зокрема про передачу земельних ділянок
у постійне користування, оренду,
укладення чи поновлення договору
оренди земельної ділянки, зміну
цільового призначення землі тощо.

Є безпідставним посилання апелянта на
те, що реєстраційна служба за власною
ініціативою може вносити зміни до
рішень органів виконавчої ради та акту
на право власності на землю. Цей орган
такими повноваженнями не наділений.

На підставі наведеного, коли
правовстановлюючі документи на землю
на ім'я ОСОБА_2 є чинними, не скасовані
та не змінені, позовні вимоги ОСОБА_1
задоволенню не підлягають, а судове
рішення слід скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у позові за
безпідставністю.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,314,316,319,324,325
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 24 вересня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову ОСОБА_1 у позові за
безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: