У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Леванчука А.О., Лесько А.О., Хопти
С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «БТА Банк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 12 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року публічне
акціонерне товариство «БТА Банк» (далі
- ПАТ «БТА Банк») звернулось до суду з
указаним позовом, в якому просило
стягнути із ОСОБА_1 на свою користь суму
боргу за кредитним договором від 18
липня 2007 року у розмірі

1 327 744 грн 22 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18
липня 2007 року між ним та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого остання отримала кредит у
розмірі 122 400 доларів США під 13,5% річних,
зі строком повернення до 18 липня 2027
року. Зазначав, що ОСОБА_1 взяті на себе
зобов'язання належним чином не виконує.
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 січня 2010 року стягнуто з
ОСОБА_1 заборгованість за період з дати
видачі кредиту до 3 листопада 2009 року.
Вказував, що наявність зазначеного
рішення не позбавляє банк права
нараховувати відсотки за користування
кредитом, пеню за час прострочення та
три відсотки річних.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 квітня

2013 року позов ПАТ «БТА Банк» задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БТА
Банк» заборгованість за кредитним
договором у розмірі 545 693 грн 62 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні решти позову ПАТ «БТА
Банк» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
12 травня 2014 року у відкритті
апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від

19 квітня 2013 року відмовлено на підставі
ст.ст. 294, 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу апеляційного суду та
направити справу до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Апеляційний суд, відмовляючи у
відкритті апеляційного провадження,
виходив із того, що ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу з пропуском строку
апеляційного оскарження і не надала
суду клопотання про поновлення строку
на апеляційне оскарження та належні
докази, що підтверджують поважність
пропуску строку.

Проте, такого висновку суд апеляційної
інстанції дійшов із порушенням норм
процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що 27
лютого 2014 року до суду від ОСОБА_1
надійшла апеляційна скарга на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 19 квітня 2013 року, яку вона направила
поштою 17 лютого 2014 року.

Відповідно до вимог ст. ст. 121, 297 ЦПК
України суддя, встановивши, що
апеляційну скаргу подано без
додержання вимог ст. 295 ЦПК України,
постановляє ухвалу про залишення її
без руху, про що повідомляє відповідну
особу і надає строк для усунення
недоліків. Апеляційна скарга
залишається без руху також у випадку,
якщо вона подана після закінчення
строків, установлених статтею 294 цього
Кодексу, і особа, яка її подала, не
порушує питання про поновлення цього
строку, або якщо підстави, вказані нею у
заяві, визнані неповажними. При цьому
протягом тридцяти днів з моменту
отримання ухвали особа має право
звернутися до апеляційного
суду з заявою про поновлення
строків або вказати інші підстави для
поновлення строку (ч. 3 ст. 295 ЦПК
України).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
20 березня 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_1 залишено без руху і
запропоновано заявнику надати заяву
про поновлення строку на апеляційне
оскарження, в якій зазначити причини
його пропуску.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
12 травня 2014 року відмовлено у відкритті
апеляційного провадження за ч. 3 ст. 297
ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не
усунула у встановлений законом строк
недоліки та не надала суду заяву про
поновлення строку на апеляційне
оскарження із зазначенням причин його
пропуску.

Однією з основних засад судочинства,
визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції
України, є забезпечення апеляційного
та касаційного оскарження рішення
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 3 ст. 294 ЦПК
України апеляційний суд за заявою
особи може поновити пропущений
процесуальний строк на апеляційне
оскарження у разі наявності поважних
причин пропущення цього строку.

З матеріалів справи убачається, що
рішення суду першої інстанції було
проголошено 19 квітня 2013 року за
відсутності ОСОБА_1, копія якого була
направлена відповідачу 22 квітня 2013
року.

Однак лист повернувся до суду 27 травня
2013 року із зазначенням причини
повернення «за закінченням терміну
зберігання».

Апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1
пропущено строк на апеляційне
оскарження, не врахував, що відповідно
до ч. 3 ст. 222 ЦПК України саме на суд
покладений обов'язок направити копію
повного тексту рішення особам, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні. Проте у
справі не міститься даних про видачу
заянику або його представнику повного
тексту рішення суду першої інстанції.

При цьому ЦПК України не містить
вичерпного переліку поважних причин,
які можна враховувати при вирішенні
питання про поновлення пропущеного
процесуального строку; вони
враховуються у кожному конкретному
випадку залежно від обставин справи.

Зокрема, апеляційний суд не звернув
уваги на те, що, особа, яка бажає
оскаржити таке рішення, не отримавши
повного тексту судового рішення,
позбавлена можливості мотивувати
апеляційну скаргу, як того вимагає ст.
295 ЦПК України.

Судом установлено, що з оскаржуваним
рішенням суду першої інстанції
ознайомився представник ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 5 лютого 2014 року, апеляційна
скарга подана 17 лютого 2014 року
(понеділок), тобто в десятиденний
термін, передбачений ЦПК України.

Крім того, за ч. 2 ст. 297 ЦПК України до
апеляційної скарги, яка не оформлена
відповідно до вимог, встановлених
статтею 295 цього Кодексу, а також у разі
несплати суми судового збору
застосовуються положення ст. 121 цього
Кодексу, тобто апеляційна скарга
залишається без руху.

Положення ст. 121 ЦПК України щодо
повернення заяви (апеляційної скарги)
застосовуються в тому випадку, коли
особа в установлений строк не виконає
вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом наведених норм закону,
повернення заяви (апеляційної скарги) з
тих підстав, що особа не виконала
вимоги ухвали про усунення недоліків,
можливо лише в тому випадку, коли особа
отримала відповідну ухвалу суду, тобто
ознайомилась з її змістом, але
ухилилась від виконання вимог,
зазначених в ухвалі.

ОСОБА_1 у своїй касаційній скарзі
зазначає, що вона 5 травня 2014 року на
виконання ухвали апеляційного суду від
20 березня 2014 року надала заяву про
поновлення строку на апеляційне
оскарження рішення суду першої
інстанції, яка, відповідно до реєстру
поштових відправлень, надійшла до
апеляційного суду 15 травня 2014 року,
отже від виконання її вимог не
ухилялась.

Посилання апеляційного суду на те, що
ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали, є
передчасними, оскільки суд належним
чином не перевірив виконання ОСОБА_1
вимог, викладених в ухвалі від 20
березня 2014 року.

Апеляційний суд, не врахував, що
необхідною умовою здійснення стороною
права на апеляційне оскарження є її
обізнаність про зміст оскарженого
судового рішення, що дає можливість
викласти свої вимоги і вказати суть
неправильного застосування норм
матеріального або порушення норм
процесуального права, та дійшов
помилкового висновку про те, що ОСОБА_1
пропустила строк на апеляційне
оскарження рішення суду першої
інстанції та вчасно не усунула
недоліки апеляційної скарги.

Судові процедури повинні бути
справедливими, тому особа безпідставно
не може бути позбавлена права на
апеляційне оскарження рішення суду,
оскільки це буде порушенням права,
передбаченого ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, на справедливий суд.

Таким чином, ураховуючи викладене та
положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України,
оскаржувана ухвала апеляційного суду
не може вважатись законною та підлягає
скасуванню, а справа передачі до суду
апеляційної інстанції для вирішення
питання про відкриття апеляційного
провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12
травня 2014 року скасувати, справу
передати до суду апеляційної інстанції
для вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Леванчук

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко