Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 про
зобов'язання вчинити певні дії,
виселення, визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 листопада 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПроКредит Банк» (далі - ПАТ КБ
«ПроКредит Банк») звернулося до суду із
указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 28 грудня 2007 року між
закритим акціонерним товариством
«ПроКредит Банк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПроКредит Банк», та
ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №
340-ДП, за умовами якого у повне
забезпечення Рамкової угоди № 340 від
28 грудня 2007 року та укладених із
ОСОБА_3 на її підставі договорів про
надання траншу було передано банку
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1. Внаслідок неналежного
виконання позичальником кредитного
зобов'язання 17 жовтня 2011 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4 було
вчинено виконавчий напис на звернення
стягнення на предмет іпотеки. 19 жовтня
2011 року державним виконавцем
Ленінського відділу Державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого напису нотаріуса, виданого
17 жовтня 2011 року.

Посилаючись на наведені обставини,
позивач просив зобов'язати ОСОБА_3
передати у господарське управління
банку на період до його реалізації
нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 з
метою забезпечення вказаного майна; з
метою виконання функції
господарського управління надати
позивачу право від власного імені
укладати договори оренди, користування
приміщенням, подавати та отримувати
будь-які документи, у тому числі витяг з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, а також виконувати всі інші дії,
пов'язані з управлінням та отриманням
доходів, у результаті управління
вказаною квартирою; надати позивачу
право у рахунок часткового погашення
заборгованості ОСОБА_3 отримувати від
орендарів платежі за оренду квартири,
які спрямувати на погашення
заборгованості відповідача за
Рамковою угодою № 340 від 28 грудня 2007
року та договору про надання траншу від
28 грудня 2007 року; зобов'язати
ОСОБА_3 передати позивачу ключі від
приміщень, інформацію (коди та
ін. від системи охорони та
протипожежної сигналізації), прилади,
необхідні для забезпечення вільного
доступу до квартири АДРЕСА_1,
забезпечити вільний вхід та доступ
представника ПАТ КБ «ПроКредит
Банк» до вказаної квартири; зобов'язати
ОСОБА_3 передати позивачу оригінали
правовстановлюючих документів,
технічної документації, всіх договорів
оренди (суборенди, найму, користування,
спільної діяльності) та інші договори,
на підставі яких у третіх осіб виникає
право користування квартирою АДРЕСА_1 у
м. Дніпропетровську; виселити ОСОБА_3 із
вказаної квартири без надання іншого
жилого приміщення; визнати ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську.

Рішенням (заочним) Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 листопада 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
березня 2014 року, позов задоволено
частково. Виселено ОСОБА_3 із квартири
АДРЕСА_2 без надання іншого приміщення
із зняттям його з реєстраційного
обліку за указаною адресою. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.
В іншій частині вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

У справі встановлено, 28 грудня 2007 року
між закритим акціонерним товариством
«ПроКредит Банк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПроКредит Банк», та
ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №
340-ДП, за умовами якого у повне
забезпечення Рамкової угоди № 340 від 28
грудня 2007 року та укладених із ОСОБА_3
на її підставі договорів про надання
траншу було передано банку нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.
Внаслідок неналежного виконання
позичальником кредитного зобов'язання
17 жовтня 2011 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4 було
вчинено виконавчий напис на звернення
стягнення на предмет іпотеки. 19 жовтня
2011 року державним виконавцем
Ленінського відділу Державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого напису нотаріуса, виданого
17 жовтня 2011 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 31 липня 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ
«ПроКредит Банк» про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню, відмовлено (а. с.
123).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.
Виселення проводиться у порядку,
встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Виходячи із аналізу наведених норм,
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо добровільно мешканці не
звільнять житловий будинок або житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

За п. 6.2.6. договору іпотеки від 28 грудня
2007 року, ОСОБА_3 зобов'язався звільнити
предмет іпотеки у строк, що
встановлений іпотеко- держателем, але
не пізніше, як через 30 календарних днів
після припинення його права власності
на предмет іпотеки.

Наведені положення свідчать про те, що
примусове виселення боржника
(іпотекодавця) здійснюється на
підставі рішення суду лише з
дотриманням обов'язкової процедури
попередження про звільнення жилого
приміщення.

У разі невиконання такої вимоги
відсутні порушення, невизнання або
оспорювання прав та свобод
іпотекодержателя (нового власника)
щодо звільнення предмета іпотеки його
мешканцями у розумінні вимог ст. 3 ЦПК
України щодо права особи для звернення
до суду за захистом.

Повідомлення ПАТ КБ «ПроКредит Банк»
від 23 червня 2011 року (а. с. 15,
16) містить вимогу іпотекодержателя про
необхідність виконання кредитного
зобов'язання та попередження про
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги.

Таке повідомлення є передумовою
процедури звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання. Обов'язок іпотекодавця
щодо звільнення предмета іпотеки,
передбачений п. 6.2.6. договору, виникає
лише після переходу прав на указаний
об'єкт до іпотекодержателя за
результатами проведення процедури
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом з тим, доказів на підтвердження
тих обставин, що після задоволення
своїх вимог шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки на підставі
виконавчого напису нотаріуса ПАТ КБ
«ПроКредит Банк» пропонував
відповідачеві звільнити квартиру
АДРЕСА_1 добровільно, матеріали справи
не містять, що свідчить про
невиконання іпотекодержателем вимог,
передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» та п. 6.2.6.
договору іпотеки.

За таких обставин, висновки судів про
необхідність виселення ОСОБА_3
є передчасними.

Доводи про порушення судами норм
процесуального права є безпідставними,
оскільки із матеріалів справи
вбачається, що суди діяли у
відповідності із вимогами
процесуального закону щодо
повідомлення осіб про час і місце
судового засідання та щодо вирішення
питання про зупинення провадження у
справі.

На спростування висновків судів щодо
незадоволеної частини позовних вимог
доводів у касаційній скарзі не
наведено, а тому у цій частині
оскаржувані судові рішення
залишаються без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30
листопада 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 березня 2014 року скасувати
у частині вирішення позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 про
виселення, справу у цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 листопада 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко