Справа №2/489/24/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 р. Ленінський районний суд
м. Миколаєва в складі: головуючого -
судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний поділ
житлового будинку та визначення
порядку користування земельною
ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 р. ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом, яким просила поділити між
нею та іншими співвласниками житловий
будинок з господарськими та побутовими
спорудами будівлями по АДРЕСА_1 та
визначити порядок користування
земельною ділянкою за цією ж адресою.
Позов обґрунтувала відсутністю
порозуміння між співвласниками щодо
користування земельною ділянкою та
будинком, відсутністю згоди на
добровільний поділ нерухомого майна та
визначення порядку користування
землею.

Ухвалою суду від 16 липня 2014 р. первісні
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 були
замінені правонаступником ОСОБА_5
(а.с.112).

В судовому засіданні позивачка з
представником позовні вимоги
підтримали, просили здійснити поділ
житлового будинку за єдиним варіантом
судової експертизи від 11 березня 2014 р.,
а порядок користування земельною
ділянкою визначити за 1-м варіантом
тієї ж експертизи - за побажаннями
позивачки.

Відповідачка з представником проти
задоволення позову заперечували,
посилаючись, що експертом не враховано
їх побажання користуватися сараєм літ.
«Б» і погребом літ. «Дпд», а крім того не
враховано рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 22
березня 2005 р. про узаконення самочинно
побудованого майна в особисту
власність їх попереднику ОСОБА_7

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, дослідивши
письмові докази, встановив наступні
обставини.

Відповідно до матеріалів інвентарної
справи МБТІ, рішенням виконкому
Миколаївської міської ради від 14
березня 1956 р. земельна ділянка площею 989
кв.м. під будівництво житлового дубинку
за даною адресою була виділена ОСОБА_8

Рішенням виконкому Сталінського
району від 21 грудня 1957 р. затверджено
акт приймання житлового будинку,
побудованого ОСОБА_8 за даною адресою.

30 листопада 1963 р. даний житловий
будинок був зареєстрований на праві
приватної власності за ОСОБА_8

Після смерті ОСОБА_8 згідно свідоцтва
про право на спадщину від 02 листопада
1981 р. будинок успадкували в рівних
частках його діти ОСОБА_9 і ОСОБА_10

Рішенням виконкому Ленінської
районної ради від 08 січня 1982 р. ОСОБА_9 і
ОСОБА_10 оформлено самовільно
прибудовані сіни літ. «а» розміром 2,75 х
5.37 м., літ. «аI» розміром 2,8 х 4,48 м.,
збільшену житлову площу на 11,6 кв.м. у
двоквартирному житловому будинку.

Нотаріально посвідченими договорами
від 16 липня 1982 р. ОСОБА_10 подарував
ОСОБА_9 1/6 частину будинку (реєстровий
№2-3650) і продав ОСОБА_11 1/3 частини
будинку (реєстровий №2-3651), при цьому в
договорі з ОСОБА_11 зазначено що в
особисте користування покупця
відходять в житловому будинку літ. «А»
дві житлові кімнати 2-1, 2-2, сарай літ.
«Б», погріб літ. «Дпд» і басейн №1

Рішенням виконкому Ленінської
районної ради від 18 серпня 1990 р. ОСОБА_11
оформлені самочинно побудовані сіни
літ. «а2» розміром 4,30 х 4,25 м., дозволено
будівництв нежитлової мансарди над
сінями літ. «А2». Ідеальні частки
співвласників внаслідок оформлення
цього майна ОСОБА_11 не
перераховувалися і не затверджувалися.

Згідно нотаріально посвідченого
договору міни від 01 лютого 1994 р., ОСОБА_7
набула право власності на 2/3 частини
житлового будинку, які раніше належали
ОСОБА_9

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 березня 2005 р. за ОСОБА_7
(за її позовом до адміністрації
Ленінського району виконкому
Миколаївської міської ради) було
визнано право власності на самочинно
побудовані житлову прибудову літ. «А'»
розміром 6,10 х 4,11 м., загальною площею 18,40
кв.м. і житловою площею10,70 кв.м., а також
душ літ. «Е» за даною адресою. Ідеальні
частки співвласників внаслідок
оформлення цього майна ОСОБА_7 не
перераховувалися і не затверджувалися.

За нотаріально посвідченим договором
міни від 06 липня 2005 р., право власності
на 2/3 частини житлового будинку, що
належали ОСОБА_7 перейшло у власність
ОСОБА_4 (2/9 частини) і ОСОБА_3 (4/9 частини).

На підставі свідоцтва про право на
спадщину від 28 серпня 2009 р. ОСОБА_12
спадкоємиця померлого 14 червня 2008 р.
ОСОБА_11 набула у власність 1/3 частину
даного житлового будинку.

Згідно документів, що містяться в
цивільній справі 08 травня 2013 р. на
підставі нотаріально посвідченого
договору ОСОБА_12 подарувала ОСОБА_1 1/3
частину житлового будинку.

27 серпня 2013 р. на підставі нотаріально
посвідченого договору ОСОБА_3, ОСОБА_4
подарували ОСОБА_2 23 частини житлового
будинку (а.с.7,8, 123,124).

Відповідно до правовстановлюючих
документів на теперішніх власників
житлового будинку земельна ділянка під
його обслуговування не приватизована.

Відомостей про раніше проведений поділ
житлового будинку, визначення порядку
користування земельною ділянкою
досліджені документи не містять.

Об'єкти самочинного будівництва
відсутні (а.с.5).

Відповідно до висновку судової
технічної експертизи №1385-1387 від 11
березня 2014 р. фактична площа земельної
ділянки за даною адресою складає 995,0
кв.м., що більше на 6 кв.м. від відведеної
за рахунок збільшення розміру лівої
межі земельної ділянки по довжині на
0,56 м.(а.с.53). Відомостей про
самозахоплення надлишку земельної
ділянки справа не містить.

Згідно висновку судової технічної
експертизи №1385-1387 від 11 березня 2014 р.,
експерт розробив єдиний варіант поділу
житлового будинку наближений до
ідеальних часток, за яким позивачці
виділяються 96/300 частин, а відповідачці
204/300 частин. Різниця у бік зменшення
ідеальної частини позивачці на 4/300
частини вирахувана експертом як
наслідок демонтажу нею ж сараю літ. «Б»
і розрахована компенсація за
відступлення від ідеальної частки з
відповідачки 5780,64 грн.

За варіантом поділу житлового будинку
позивачці виділяється у власність:
приміщення в житловому будинку літ.
«А»: 2-I коридор, житлові кімнати 2-1, 2-2
площею 11,8 та 8,8 кв.м. відповідно, погріб
з шиєю літ «Дпд», 1/3 частини огорожі
№2,4,7 та 1/3 частини споруд №1,3,8,I.
Відповідачці виділяється у власність
житлові кімнати 1-1, 1-2, 1-7 площею 12,3 кв.м.,
16,2 кв.м., 10,7 кв.м відповідно, 1-3 кухня,
1-4,1-8 коридори,1-5 санвузол та V кладова, а
також 2/3 частини огорожі №2,4,7 та 2/3
частини споруд №1,3,8,I

Але з варіантом поділу житлового
будинку суд не погоджується з правових
міркувань.

Дійсно, за цим варіантом поділу
будинку, він проводився б на вже
існуючі ізольовані від іншого
співвласника приміщення, що не
потребує додаткових витрат щодо їх
ізоляції. Цей варіант наближений до
ідеально належних часток кожному
співвласнику.

При цьому сума компенсації в сумі 5780,64
грн. за зменшення ідеальної частини на
4/300 не підлягала стягненню на користь
позивачки з відповідачки, оскільки
самою ОСОБА_1 демонтовано сарай літ. Б.,
що встановлено експертом у висновку та
підтверджено копією постанови про
закриття кримінального провадження
від 14 червня 2013 р. (а.с.155).

Суд не сприймає заперечення
відповідачів про вирахування з
спільної часткової власності, що
підлягає поділу, узаконеного ОСОБА_7
нерухомого майна. Ідеальні частки, що
належали ОСОБА_7, у зв'язку з
оформленням самочинного будівництва в
судовому порядку не змінювалися, а
тому вона розпорядившись нею
погодилася з розповсюдженням на це
майно режиму спільної часткової
власності в існуючих частинах.

Але згідно правових позицій Верховного
Суду України, викладених в постанові
від 03 квітня 2013 у справі №6-12цс13, при
вирішенні справи підлягає врахуванню
наступне.

· Кожен учасник спільної
часткової власності володіє не часткою
майна в натурі, а часткою в праві
власності на спільне майно у цілому.

· Установлення співвласниками
порядку користування будинком з
виділенням конкретних приміщень у
натурі не припиняє право спільної
часткової власності, тому що такі
частини не перетворюються в об'єкт
самостійної власності кожного з них.

· Домовленість співвласників про
порядок володіння і користування
майном, що є їхньої спільною частковою
власністю, оформлена нотаріально
посвідченим договором, є обов'язковою
для майбутніх співвласників при
здійсненні ними правомочностей
володіння й користування спільним
майном. Що стосується існуючої в
співвласника правомочності
розпорядження спільним майном, то вони
передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як
способи реалізації цієї правомочності,
при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст.
358 ЦК України умова не є обов'язковою.

· Виділ часток (поділ) жилого
будинку, що перебуває у спільній
частковій власності, є можливим, якщо
кожній зі сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку із
самостійним виходом (квартиру) або у
разі, коли є технічна можливість
переобладнання будинку в ізольовані
квартири, які за розміром відповідають
розміру часток співвласників у праві
власності.

· Якщо виділ (поділ) технічно
можливий, але з відхиленням від розміру
ідеальних часток співвласників з
урахуванням конкретних обставин поділ
(виділ) може бути проведений зі зміною
ідеальних часток і присудженням
грошової компенсації співвласнику,
частка якого зменшилась.

· Визначальним для виділу частки
або поділу будинку в натурі, який
перебуває у спільній частковій
власності, є не порядок користування
будинком, а розмір часток
співвласників та технічна можливість
виділу частки або поділу будинку
відповідно до часток співвласників.

· Від вирішення питання про виділ
частки (поділ будинку) залежить
вирішення спору щодо земельної
ділянки, на якій розташований цей
будинок

В даній справі відсутня нотаріальна
посвідчена угода між співвласниками
будинку про порядок користування
конкретними приміщення та
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами.

Як вбачається з висновку судової
експертизи (а.с. 47) та пояснень
позивачки, частина будинку якою вона
користується перебуває на стадії
зупиненого капітального ремонту з
моменту придбання у власність частини
будинку. Позивачка пояснила, що
відповідачі перешкоджають скандалами,
викликами міліції, зверненнями до ДАБК
подальшому проведенню капітального
ремонту. Підтвердила, що в частині
будинку якою вона користується
відсутні приміщення кухні, санвузлу
(туалету), відсутні системи опалення,
каналізації. Вона планувала
облаштувати в приміщенні коридору 2-I
санвузол (ванна кімнату та туалет), а
житлову кімнату 2-1 переобладнати в
кухню, а для житла використовувати
кімнату 2-2.

Згідно п. 2.22 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові
будинки. Основні положення» у
квартирах повинні бути передбачені
такі приміщення: житлові кімнати і
підсобні приміщення - кухня,
передпокій, санвузли,
внутрішньоквартирні коридори,
вбудовані комори, антресолі, літні
приміщення тощо.

За такого, при поділі позивачці
відходять приміщення, які не можна
вважати ізольованою квартирою через
відсутність кухні, санвузлу.

Належно затвердженого проекту
переобладнання вказаних позивачкою
приміщень з відповідними погодженнями
та дозволом (ст. 152 ЖК УРСР) за бажаним
нею цільовим призначенням суду не
надано.

За такого, позов в частині поділу
житлового будинку є недоведеним і
задоволенню не підлягає.

У зв'язку із залежністю питання про
визначення порядку користування
земельної ділянки від вирішення спору
про поділ житлового будинку, та
внаслідок відмови у задоволенні позову
про поділ, слід відмовити в задоволенні
вимоги про визначення порядку
користування земельною ділянкою.

Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір та
витрати на оплату судової експертизи
(а.с.151) позивачці не відшкодовуються.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Д.Г. Губницький