АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Трегубенко
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу.

У мотивування вимог посилався на те, що
від шлюбу з відповідачем мають трьох
дітей, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5.
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
проте з самого початку сімейне життя
не склалося по причині невідповідності
звичок, відсутності спільних
інтересів, суттєвих протиріч у
поглядах на життя, сім'ю, виховання
дітей, що призводило до конфліктів,
суперечок і сварок, які згодом набули
систематичного характеру.

Намагання врятувати сім»ю, усунути
протиріччя, припинити непорозуміння та
сварки виявилися марними.

Зауважував, що шлюб існує формально,
оскільки він втратив до дружини
почуття любові та поваги, не вбачає
можливості примирення та налаштування
нормальної сім»ї.

З початку 2010 р. шлюбні відносини
остаточно припинилися, збереження
такого шлюбу суперечитиме його
моральним поглядам і інтересам та
моральним засадам суспільства, тому
просив розірвати шлюб, зареєстрований
між ним та ОСОБА_2

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано шлюб між громадянами ОСОБА_3
та ОСОБА_2, оформлений реєстрацією
29.07.2006 року Відділом реєстрації актів
цивільного стану Подільського
районного управління юстиції у м.
Києві, запис акту № 566.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить змінити рішення шляхом
виключення з тексту рішення наступних
речень: «У судове засідання сторони не
з'явилися, подали заяви про розгляд
справи у відсутності, позивач позовні
вимоги про розірвання шлюбу підтримує
з наведених підстав, відповідачка їх
визнала, просять ухвалити відповідне
рішення» та «З 2010 року сторони
шлюбно-сімейні відносини не
підтримують, спільне домашнє
господарство не ведуть, тривалий час
шлюб існує формально». А також просить
включити до мотивувальної частини
рішення після першого абзацу фразу:
«Фактично позивач з відповідачем
проживали разом і вели спільне
господарство з червня 1999 року.».

Зазначає, що рішення суду ґрунтується
виключно на поясненнях позивача, проте
шлюбно-сімейні відносини вони не
підтримують з січня 2013 року, а не з 2010
року, що може вплинути при вирішенні
питання про поділ спільного майна
подружжя.

Також зауважує, що вона була присутня 11
грудня 2013 року в судовому засіданні,
проте рішення суду не ухвалювалось,
заяви про розгляд справи за її
відсутності та визнання позову від
11.12.2013 року вона не підписувала.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про
розірвання шлюбу, суд першої інстанції
підставно виходив з їх доведеності та
обґрунтованості з огляду на таке.

Судом встановлено, що 29 липня 2006 року
зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом
про шлюб серії НОМЕР_1, виданим Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві 29 липня 2006 року (а.с.4).

У шлюбі мають трьох дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5-7).

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_3
зазначав, що шлюбні відносини фактично
припинені й збереження сім'ї є
неможливим.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя
має право на припинення шлюбних
відносин.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного
кодексу України шлюб розривається,
якщо судом буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, що мають
істотне значення.

Оскільки, судом першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що збереження
нормальних сімейних відносин
виявилося неможливим, сторони не
підтримують шлюбних стосунків,
спільного господарства не ведуть,
відповідач не заперечувала проти
задоволення вимоги про розірвання
шлюбу, тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції суд про задоволення вимог
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Разом з тим, в мотивувальній частині
рішення суду першої інстанції
зазначено наступне речення: «З 2010 року
сторони шлюбно-сімейні відносини не
підтримують, спільне домашнє
господарство не ведуть, тривалий час
шлюб існує формально».

В свою чергу, колегія суддів вважає, що
даний висновок суду є необґрунтованим,
оскільки сторони не надавали до суду
достовірних та переконливих доказів
щодо конкретної дати припиненнями
сторонами ведення спільного
господарства.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач у своїй позовній заяві
послався на те, що шлюбні стосунки між
ними остаточно припинено ще з початку
2010 року (а.с.2), а відповідач у своїх
письмових запереченнях на позовну
заяву (а.с.16) зазначала, що фактично їх
стосунки припинилися в січні 2013 року.

Суд розглянув справу за відсутності
сторін про що свідчить довідка
секретаря судового засідання від 11.12.2013
року (а.с.22) , відсутність носія
інформації на який здійснювався
технічний запис судового засідання і в
рішенні суду зазначено, що справа
розглянута за відсутності сторін в
судовому засіданні.

Отже, суд розглянув справу на підставі
доводів позивача, викладених у його
позовній заяві та письмових заперечень
відповідача і передчасно, за
відсутності доказів конкретного часу
припинення ведення спільного
господарства сторонами, визначив час
припинення сторонами ведення
спільного господарства.

За таких обставин, рішення суду
підлягає зміні шляхом виключення з
мотивувальної частини рішення
зазначеного вище речення.

Інші доводи апеляційної скарги на суть
постановленого рішення не впливають,
оскільки в суді апеляційної інстанції
представник позивача та відповідач
підтвердили, що сторони не мають
бажання поновлювати сімейні відносини
і в цій частині з рішенням суду згодні.

Клопотання відповідача на включення до
мотивувальної частини рішення суду
посилання на те, що фактично позивач з
відповідачем проживали разом і вели
спільне господарство з червня 1999 року,
не може бути задоволене, оскільки дане
питання не було предметом судового
розгляду.

Таким чином в іншій частині рішення
суду відповідає вимогах закону та
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,309, 313, 314,316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 11 грудня 2013 року змінити,
виключивши з мотивувальної частини
рішення посилання суду на те, що саме з
2010 року сторони шлюбно-сімейні
відносини не підтримують, спільне
домашнє господарство не ведуть,
тривалий час шлюб існує формально.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:

Судді: