Справа № 2/1522/9181/11
Провадження № 2/552/1407/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі: Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Одеси цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа
ОСОБА_3 , за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання
правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, посилаючись на те, що ОСОБА_2
запозичив у неї - 20 000 доларів США на
придбання однокімнатної квартири
АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання
правочину недійсним, посилаючись на
те, що перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем та письмової
згоди не надавала, вважає, що угода від
21.09.2004 року не відповідає вимогам ст.
207-208 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 надала суду письмову
заяву, я якій не заперечувала проти
розгляду справи за її відсутністю,
надала письмові заперечення на
зустрічну позовну заяву,та вказала,що
її син ОСОБА_2 отримав кошти з продажу
трьохкімнатної квартири у 2002 році, у
якої мешкала вона та її діти, саме вона,
як мати надала довіреність на
управління та розпорядження всім
майном, а саме продажу квартири
АДРЕСА_2.

Після надання довіреності та продажу
вказаної квартири, ОСОБА_2 звернувся до
позивачки з проханням позичити гроші
для придбання однокімнатної квартири,
яку мав купувати.

Рішенням Приморського районного суду
міста Одеси від 26.10.2011 року, з
відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
стягнуто 159 400 гривень, взятих у борг на
придбання квартири.

Вказане рішення було скасовано Вищім
Спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, справу повернуто на новий
розгляд у суд першої інстанції,
роз'яснивши, що суд всупереч вимогам
ст.10, 130 ЦПК України не притягнув до
участі у справі дружину відповідача, у
якості третьої особи, оскільки з тексту
розписки вибачається, що кошти
позичались на придбання спільної
квартири.

У судовому засіданні ОСОБА_3 подала
зустрічний позов про визнання
правочину недійсним, підставою вимог
визначивши, що згоди на письмової не
договір не надавала.

У судовому засіданні ОСОБА_3 надала
пояснення, що у період шлюбу придбана
однокімнатної квартири АДРЕСА_1 за
гроші отримані в дар від її батьків.

З цих підстав, ні її колишній чоловік
ОСОБА_2, ні його мати ОСОБА_1 до грошових
коштів, витрачених на купівлю цієї
квартири відношення не мають. Про
будь-які спільні борги, запозичені
ними з ОСОБА_2 у ОСОБА_1, як подружжям,
заперечує. Зазначає, що у період шлюбу з
ОСОБА_2 можливо чоловік і брав грошові
кошти у своєї матері ОСОБА_1 після
продажу трьохкімнатної квартири, що
належала матері - ОСОБА_1 та двом її
синам ОСОБА_2 та ОСОБА_5, але ці грошові
кошти були витрачені ОСОБА_2 з іншою
метою. На підтвердження своїх
заперечень, третя особа ОСОБА_3 надала
суду копію договору купівлі-продажу
від 28.09.2002 року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського округу
ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за 7809,
де відповідач ОСОБА_2, діючий від імені
гр. ОСОБА_1 та від імені ОСОБА_5 продав
квартиру АДРЕСА_3.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнали повністю, просили
відмовити в їх задоволенні, зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 та її
представник підтримали, просили суд
задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_8
позов визнала, та підтвердила
обставини отримання коштів ОСОБА_2
після продажу спільної квартири
АДРЕСА_4.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, надавши оцінку
поданим доказам, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_3
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизначених або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У справі встановлені наступні
обставини: ОСОБА_2 перебуваючи у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 отримав
кошти після продажу квартири АДРЕСА_5 у
2002 році, що не заперечувалось
сторонами.

При розгляді справи в судовому
засіданні з боку позивача ОСОБА_1
допитано свідка ОСОБА_4, який
підтвердив, що мати відповідача ОСОБА_2,
ОСОБА_1 після продажу ОСОБА_2 спільної
квартири, запозичила сину гроші на
придбання однокімнатної квартири, про
що надана розписка.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що писав
розписку його брат ОСОБА_2 вже у 2004 році,
після того, коли отримав ще частину
грошей, що не вистачало на купівлю
однокімнатної квартири у зв'язку з
тим,що нерухомість вже піднялась у
цині,на загальну суму боргу - 20 000 дол.
США.

Вказав, що ОСОБА_3 наполягала на
продажу їх спільної трьохкімнатної
квартири, щоб купити іншу квартиру у
Малиновському районі. Під час
спільного проживання подружжям була
придбана квартира АДРЕСА_6, яка
оформлена на ОСОБА_3 .

Свідок пояснив, що саме він наполягав
письмово підтвердити передання грошей,
оскільки всі три брати ОСОБА_3 мали
право отримати після розрахунку
грошову долю від продажу сумісної
квартири.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми визначеної
кількості речей.

Та згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

У зустрічному позові ОСОБА_3 вказує, що
як дружина не надавала письмової згоди,
просить визнати правочин недійсним.

Заперечуючи проти позову, третя особа
ОСОБА_3 зазначила, що однокімнатна
квартира дійсно була придбана ними під
час шлюбу, а трьохкімнатна квартира
була нижче по вартості, посилаючись на
аналогічні ринкові вартості квартир,
схожих із проданою квартирою позивача
у 2002 році. Зазначаючи, що їх ринкова
вартість становила 14 000 доларів США.

Як на єдиний доказ цих заперечень
ОСОБА_3 посилається на пояснення
свідків.

В судовому засіданні були допитані
свідки ОСОБА_9, та ОСОБА_10 які пояснили
суду, що спірна квартира покупалася на
ім'я ОСОБА_3, в період її шлюбу з
ОСОБА_2, але на грошові кошти, надані
матір'ю ОСОБА_9.

Свідки пояснили, що таким чином мати
зробила подарунок своїй доньці. Зміст
пояснень свідків зводився до
характеристики правовідносин подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо обставин
купівлі-продажу квартири за адресою
АДРЕСА_7.

Свідок ОСОБА_10, пояснила суду, що у 2004
році, дала у борг своєї знайомої ОСОБА_9
грошову суму у розмірі 7000 доларів США.

ОСОБА_9 повідомила, грошові кошти були
запозичені у ОСОБА_10 .та потрібні були
на придбання квартири для доньки
ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_10 засвідчила, що
однокімнатна квартира була придбана,
там робився ремонт, пізніше грошові
кошти її повернули. На питання, чи
надавалась розписка при отриманні
коштів знайомій ОСОБА_9, відповіла, що
розписка є фікцією, це не було їм
потрібно, бо вони давно спілкуються та
є подругами.

До суду надійшло клопотання
представника ОСОБА_8 про приєднання до
матеріалів справи роздруківки
звукозапису свідчень свідка ОСОБА_10, що
надавала свідчення у іншому судовому
засіданні в Малиновському районному
суді м. Одесі, де на запитання суду яку
суму запозичили, відповіла, що
наскільки їй відомо про борг у розмірі
7000 дол. США та ще 1,5 дол. США брали на
весілля. На запитання суду про те,чи
надавали розписку позичальники про
те,що взяли гроші в борг, відповіла, що
після того як повернули її кошти, вона
отримала розписку, що борг сплачено.

Судом не приймаються до уваги
свідчення свідка ОСОБА_11, тому що
свідчення різняться та суперечливі,
крім того не надано документу на
підтвердження свідчень -а саме
розписки.

Відповідно до ст.58,59 ЦПК України не
можуть бути належними та допустимими
доказами, оскільки вони не стосуються
предмету доказування, які повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування.

Судом встановлено, що 24 вересня 2004 року
між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2.(
Позичальник) був укладений договір
позики. За умовами якого останній
прийняв від позивачки грошові кошти в
сумі 20 000 доларів США на строк до 21
вересня 2008 року. На підтвердження
укладення договору позики , в порядку
ч.2 ст.1047 ЦК України ОСОБА_2 була видана
розписка про отримання в борг суми
коштів, отриманих у 2002 році з продажу
трьохкімнатної квартири АДРЕСА_8 у
ОСОБА_1

Таким чином, у судовому засіданні
встановлено, що кошти були отримані
відповідачем ОСОБА_2 у 2002 році, коли
діяли норми ст. 23 КпШС і він діяв за
згодою дружини при отриманні коштів з
продажу квартири трьохкімнатної
квартири АДРЕСА_9 в місті Одес.і

Грошові кошти необхідні були для
придбання іншої квартири, а саме
однокімнатної квартири по АДРЕСА_1

За умовами боргового документу
відповідач ОСОБА_2 зобов'язався
виплатити суму боргу частинами по п'ять
тисяч доларів США, останній платіж
встановлено 21 вересня 2008 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні(позичальникові) грошові
кошти або інші речі,визначені родовими
ознаками,а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів(суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей,визначених родовими ознаками.

Правочин був укладено відповідно до
вимог чинного законодавства
України,ст. 203 ЦК України, тому відсутні
підстави вважати правочин чинним.

Письмової згоди дружини для надання
розписки законом не передбачено, а
заперечення не підтверджено належними
доказами.

Відповідно до ст. 60ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Крім того, звернувшись з зустрічним
позовом про визнання правочину
недійсним (розписка від 2004 року) у 2014
році, коли сплило 10 років,ОСОБА_3 не
звернулась до суду з заявою про
поновлення строку.

Ст.257 ЦК України встановлено,що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст.212 ЦПК України
передбачено,що суд оцінює
належність,допустимість,достовірність
кожного доказу окремо,а також
достатність і взаємний зв'язок доказів
у сукупності.

З цих підстав суд робить висновок про
те, що у період шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 21
вересня 2004 року , ОСОБА_2 діючий в
інтересах сім'ї, надав розписку, згідно
з якою отримав в борг грошову суму у
розмірі 20 000 доларів США на придбання
однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.257,1046,ч.2 ст.1047 ЦК
України, ст. ст. 3, 4, 10, 11,59, 60, ч.3 ст.212,213, 214,
215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову суму 159 400 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя

10.12.2014