АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Грегуль О.В.
Доповідач: Нежура В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Усика Г.І.

при секретарі: Гулієв Ф.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду міста
Києва від 3 листопада 2014 року за позовом
ОСОБА_1 до судді Печерського районного
суду міста Києва ОСОБА_4 про
спростування недостовірної
інформації.

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 в лютому 2014 року звернулася в
суд із позовом, вимоги якого
неодноразово уточнювала і просить
визнати недостовірною поширеною
суддею Печерського районного суду м.
Києва ОСОБА_4 у поясненнях до Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України від 10.06.2013 р. на її скаргу від
20.05.2013 р. щодо неправомірної поведінки
судді та у поясненнях від 28.08.2013 р.,
інформацію, а саме:

- при подачі позову до Печерського
районного суду м. Києва 20.07.2012 р.
позивачем ОСОБА_1 не були дотримані
вимоги статті 119 ЦПК України щодо ім*я
(найменування) відповідача - Головного
редактора «Української правди»,
власника веб-сайта ОСОБА_2;

- при розгляді справи № 757906813ц
Печерським районним судом м. Києва
позивач ОСОБА_1 не з*явилася у судові
засідання 28 листопада та 12 грудня 2012
року.

Зобов*язати суддю Печерського
районного суду м. Києва ОСОБА_4
здійснити спростування
вищезазначеної поширеної
недостовірної інформації у її
поясненнях Вищій кваліфікаційній
комісії суддів України від 10 червня 2013
року і 28 серпня 2013 року, посилаючись на
те, що поширена відповідачкою
інформація є неправдивою,
недостовірною відповідно до вимог ст.
277 ЦК України, порушує її право на
повагу до гідності, та шкодить
інтересам, як особи, що закінчила школу
правової допомоги і має посвідчення
присяжного, і тому підлягає
спростованню в порядку ст. 32
Конституції України, яка забезпечує
право особи на спростування
недостовірної інформації про себе.

Про те, ще позивачка з*являлася в судові
засідання 28 листопада і 12 грудня 2010
року видно із журналів судових
засідань за вказані дні.

Рішенням Деснянського районного суду
міста Києва від 3 листопада 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до судді
Печерського районного суду міста Києва
ОСОБА_4 про спростування недостовірної
інформації відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та вирішити питання
відповідно до вимог чинного
законодавства, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на те, що
рішення суду за своїм змістом не
відповідає вимогам статей 214, 215 ЦПК
України, суд по суті не розгляну
позовні вимоги, застосував при
вирішенні справи ст. 40 Конституції
України і ст. 86 Закон України «Про
судоустрій і статус суддів» замість
ст. 32 Конституції України і ст. 277 ЦК
України, помилково зазначив, що
надання суддею письмових пояснень
Вищій кваліфікаційній комісії суддів
України є його конституційним правом,
хоча це є його обов*язком в силу ч. 5 ст.
86 «Про судоустрій і статус суддів».
Пояснення в даному випадку також не
відносяться і до звернень, визначених у
Законів України «Про звернення
громадян». Встановлення факту надання
відповідачем недостовірної інформації
у своїх поясненнях необхідно для
виконання вимог закону про притягнення
відповідача до відповідальності, як це
передбачено у п. 5 ст. 86 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів», що
можна зробити лише шляхом пред*явлення
відповідного позову до суду.

В суді апеляційної інстанції апелянт
підтримала подану скаргу, із
викладених в ній підстав, відповідач в
судове засідання не з*явилася, будучи
повідомленою належним чином про час і
місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні
пред*явленого позову суд першої
інстанції виходив із того, що в даному
випадку реалізація відповідачкою
свого права щодо надання письмових
пояснень до Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України, яка у свою
чергу компетентна перевірити
інформацію викладену у поясненнях
відповідача, є реалізацією нею
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції України, а не
поширення недостовірної інформації.

Але погодитися з таким висновком в
повній мірі не можна.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, під головуванням
відповідача, яка є суддею Печерського
районного суду м. Києва розглядалася
справи за позовом ОСОБА_1 до Головного
редактора «Української правди»,
власника веб-сайта ОСОБА_2 про
зобов*язання вчинити дії.

20 травня 2013 року ОСОБА_1 були подана
скарги до Вищій кваліфікаційній
комісії суддів України на дії судді
ОСОБА_4 під час розгляду даної справи, а
1 серпня 2013 року заява про порушення
суддею присяги судді.

На вимогу членів Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України відповідач
надала пояснення 10 червня 2013 року і 28
серпня 2013 року (т.1 а.с. - 72, 174).

За результатами розгляду звернень
ОСОБА_1, рішенням Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України від 17 жовтня 2013 року у
відкритті дисциплінарної справи
відносно судді ОСОБА_4 було відмовлено
на підставі статей 83-86 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» (т. 1
а.с. - 85).

Ознайомившись в січні 2014 року із
змістом цих пояснень ОСОБА_3 вважає, що
відповідач зазначила, і поширила в них
недостовірну та негативну інформацію
щодо неї, яка порушує її право на
повагу до гідності, а також шкодить її
інтересам.

Підстави та порядок застосування до
суддів дисциплінарної
відповідальності встановлені Розділом
VI Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» (далі - Закон)

Стаття 83 Закону передбачені підстави
дисциплінарної відповідальності
суддів.

Згідно частин першої і другою статті 84
Закону, дисциплінарне провадження - це
процедура розгляду органом, визначеним
законом, звернення, в якому містяться
відомості про порушення суддею вимог
щодо його статусу, посадових обов'язків
чи присяги судді.

Право на звернення зі скаргою (заявою)
щодо поведінки судді, яка може мати
наслідком дисциплінарну
відповідальність судді, має кожен, кому
відомі такі факти.

Дисциплінарне провадження щодо суддів
місцевих та апеляційних судів здійснює
Вища кваліфікаційна комісія суддів
України (ст. 85 Закону).

Порядок здійснення дисциплінарного
провадження щодо судді визначений у
ст. 86 Закону, яка зокрема встановлює, що
дисциплінарне провадження щодо судді
передбачає здійснення перевірки даних
про наявність підстав для притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності, відкриття
дисциплінарної справи, її розгляд і
прийняття рішення органом, що здійснює
дисциплінарне провадження. Перевірка
даних про наявність підстав для
відкриття дисциплінарної справи та
притягнення судді місцевого чи
апеляційного суду до дисциплінарної
відповідальності здійснюється членом
Вищої кваліфікаційної комісії судців
України, у порядку встановленому цим
Законом. Під час здійснення перевірки
член Вищої кваліфікаційної комісії
суддів України має право
ознайомлюватися з матеріалами судових
справ, робити з них копії, опитувати
суддів та інших осіб, яким відомі
обставини вчинення діяння, що має
ознаки дисциплінарного проступку.
Ненадання члену Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України інформації, а
також надання завідомо недостовірної
інформації тягне за собою притягнення
винних осіб до відповідальності,
встановленої законом. Член Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України за результатами перевірки
складає висновок з викладенням фактів
та обставин, виявлених у ході
перевірки, та пропозицією про
відкриття чи відмову у відкритті
дисциплінарної справи. Висновок члена
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України та зібрані у процесі ,
перевірки матеріали передаються на
розгляд Вищої кваліфікаційної комісії
суддів України. Питання про відкриття
дисциплінарної справи чи відмову в її
відкритті вирішує Вища кваліфікаційна
комісія суддів України.

Рішення, дії чи бездіяльність Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України можуть бути оскаржені до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 177-1 КАС України.

Зі змісту наведених норм права
вбачається, що порядок і умови
притягнення суддів місцевих суддів до
дисциплінарної відповідальності
встановлені спеціальним законом - «Про
судоустрій і статус суддів». Цим же
законом визначені повноваження Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України та її членів, а також права та
обов*язки усіх інших суб*єктів, які
приймають безпосередню участь або
пов*язані іншим чином із процедурою
дисциплінарного провадження, а також
передбачена відповідальність винних
осіб за не надання інформації на вимогу
члена Комісії, а також надання
завідомо недостовірної інформації.

При цьому, як у випадку відкриття
дисциплінарної справи щодо судді, так і
у випадку відмови у її порушенні,
висновок Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України ґрунтується на
перевірці матеріалів судової справи,
отриманих інформації на запити члена
Комісії від державних та інших форм
власності організацій, установ,
підприємств, а також їхніх посадових і
службових осіб, особистих пояснень
судді, якого стосується перевірка та
інших осіб, які можуть надати
відповідну інформацію щодо обставин
скарги.

З моменту прийняття Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України рішення за наслідками розгляду
поданої скарги на дії судді, перевірка
обгрунтованості поданої скарги
вважається закінченою.

Зі змісту позовної заяви, а також інших
пояснень позивачки на обгрунтування
своїх вимог вбачається, що
необхідність у пред*явленні даного
позову крім іншого пов*язана із
встановленням фактів поширення
відповідачкою недостовірної і
негативної інформації, з метою
притягнення її в подальшому до
відповідальності.

Відповідно до ст. 277 ЦК України,
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім*ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію.

Колегія суддів погоджується із
доводами апелянта про те, що надані
відповідачкою пояснення члену Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України не є реалізацією права на
звернення в порядку ст. 40 Конституції
України, про що помилково зазначив суд
у своєму рішенні, та не є зверненням в
розумінні Закону України «Про
звернення громадян».

Разом із тим. колегія суддів вважає, що
пояснення судді члену Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України у зв*язку із поданою на його
дії скаргою, є його обов*язком,
подаються в межах окремої процедури,
передбаченої спеціальним законом, і
достовірність, викладеної в них
інформації перевіряється і оцінюється
членами Вищої кваліфікаційної комісії
суддів України в ході перевірки
обгрунтованості самої скарги, тобто у
разі встановлення фактів надання
суддею завідомо недостовірної
інформації він може бути притягнутий
до відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України була дана оцінка інформації,
викладеній відповідачкою у свої
поясненнях, і підстав для відповідного
реагування члени Комісії не знайшли.

В порядку ст. 277 ЦК України підлягають
захисту порушені немайнові права
фізичної особи внаслідок поширення
щодо неї недостовірної інформації. В
цій же статті закону встановлений і
спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів вважає, що з*ясування
питання того, чи є завідомо
недостовірною інформація, яка
викладена в поясненнях судді в межах
перевірки підстав для порушення щодо
такого судді дисциплінарної справи,
згідно спеціального закону покладена
на Вищу кваліфікаційну комісію суддів
України, або інші органи, які за законом
наділені повноваженнями щодо
вирішення питання про притягнення
суддів до відповідальності.

Таким чином, перевірка достовірності
інформації, яка поширена суддею у свої
поясненнях в межах процедури
притягнення судді до дисциплінарної
відповідальності не може бути
з*ясована шляхом пред*явлення позову в
суд про захист порушеного немайнового
права в порядку ст. 277 ЦК України.

За таких обставин, колегія судів
прийшла до висновку про
безпідставність пред*явлених вимог, у
зв*язку із чим оскаржуване рішення
підлягає скасуванню і ухваленню нового
про відмову у задоволені позову, але з
інших правових підстав.

Керуючись Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 3 листопада 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення
такого змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до судді
Печерського районного суду міста Києва
ОСОБА_4 про спростування недостовірної
інформації відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: