АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Троц В.О.

за участю:

представника позивача Вергелеса Д.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 22 липня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
Банк «Експобанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Град Розваг» про
стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ПАТ КБ «Експобанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ТОВ «Град Розваг» про стягнення
з відповідачів солідарно
заборгованість за Договором кредитної
лінії №51/08-USD-CK від 26.06.2008 року, що
становить 3 146 580,02 грн.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 22.07.2014 року позов
задоволено. Стягнуто солідарно з
відповідачів заборгованість за
Договором кредитної лінії №51/08-USD-CK від
26.06.2008 року, Договору поруки №51/08-USD-CK
від 26.06.2008 року та Договору поруки
№51/08-USD-CK від 26.06.2008 року в розмірі 3 146 580
грн. 02 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове, яким
відмовити в задоволенні позову.
Апелянт посилається на те, що рішення
суду ґрунтується на неправильних
розрахунках позивача.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши наведені в скарзі доводи
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позовні вимоги є
обґрунтованими, підтвердженими
відповідними та належними доказами у
справі.

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів.

Справа № 759/933/14-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/11267/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Коваль
О.А.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.З матеріалів
справи вбачається, що 26.06.2008 року між
ВАТ КБ «Експобанк» та ОСОБА_3 було
укладено Договір кредитної лінії
№51/08-USD-CK, згідно якого останній отримав
кредит у межах ліміту кредитної лінії,
що становить 450 000,00 дол. США та проценти
за користування кредитом у розмірі 15,5%
річних (а. с. 13-15). З метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
Договором кредитної лінії між
позивачем та ОСОБА_3 було укладено
договір іпотеки (ар.с.31-33). Крім того,
26.06.2008 року між ВАТ КБ «Експобанк» та
ОСОБА_2 було укладено договір поруки
№51/08-USD-CK , відповідно до умов якого
ОСОБА_2 виступила поручителем за
договором кредиту перед позивачем за
зобов'язаннями ОСОБА_3 (а. с. 35). Крім
того, 26.06.2008 року між позивачем, ТОВ
«Град Розваг», керівником якого була
ОСОБА_2 було укладено договір поруки
№51/08-USD-CK, відповідно до умов якого ТОВ
«Град Розваг» виступив поручителем за
договором кредиту перед позивачем, за
зобов'язаннями ОСОБА_3 (а. с. 37).
Відповідно до матеріалів справи
позивач виконав взяті на себе
зобов'язання в повному обсязі, що
підтверджується заявою на видачу
готівки № 6 від 26.06.2008 року (а. с. 28), але
станом на 25.09.2013 року перед
відповідачем виникла заборгованість у
розмірі 3 146 580,02 грн.: строкова
заборгованість за кредитом 2 282 196,51 грн.;
прострочена заборгованість за
нарахованими процентами 315 465,81грн.;
пеня за несвоєчасну сплату
простроченої кредитної заборгованості
415 557,93 грн.; пеня за несвоєчасну сплату
прострочених процентів 133 557,93 грн. (а. с.
10-11).ПАТ КБ «Експобанк» неодноразово
повідомляв відповідачів про
виникнення заборгованості за
договором (а. с. 47-55), але необхідних
заходів вжито не було.

За змістом статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає
можливість зробити висновок про те, що
відповідач, який добровільно погодився
на умови кредитного договору, повинен
був належно їх виконувати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК Укркаїни, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Враховуючи, що в суді першої інстанції
було встановленно, що боржник свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконав, колегія суддів вважає
висновки суду першої інстанції щодо
стягнення вказаної заборгованості з
відповідача та поручителя правильними.

Доводи апелянта щодо того, що суд,
стягуючи кредитні кошти, повністю не
врахував, що позовна заява не містить
вимоги про розірвання кредитного
договору, яким визначено порядок та
строки погашення боргу не заслуговують
на увагу, оскільки право пред'явлення
зазначеної вимоги є виключною
компетенцією кредитора - в даному
випадку Банку.

Таким чином, висновок суду відповідає
вимогам закону та матеріалам справи, а
наведені в апеляційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 22 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий: В.В.
Саліхов

Судді: Т.О.
Невідома

А.А.Пікуль