АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

за участю:

представника апелянта ОСОБА_1

представника позивача Степанюка Д.О.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 04 січня 2013 року в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енерго-Альянс»,
Орган опіки та піклування в особі
Служби у справах дітей Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації про звернення стягнення
на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ПАТ
«Укрсоцбанк» звернулося з
вищевказаним позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме
чотирикімнатну квартиру №8 житловою
площею 41.1 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження та за рахунок
вказаного майна задовольнити вимоги
позивача за договором відновлювальної
кредитної лінії № 405/130/07 від 16.10.2007 року
в розмірі 554 487,04 грн.

Справа № 2609/23277/12 № апеляційного
провадження:22-ц/796/15191/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Бурлак
О.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В. Рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 04.01.2013 року позов задоволено
частково. Звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме: чотирикімнатну
квартиру №8, загальною площею 58,4 кв.м.,
житловою площею 41,1 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_4 на праві приватної власності на
підставі договору купівлі-продажу
нерухомості, укладеного 01.07.1997 року та
зареєстрованим того ж дня Київською
Універсальною Біржею за № С9063/6179, право
приватної власності зареєстровано в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
04.06.1997 року та записано в реєстровій
книзі за № 3556, шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження, із початковою
ціною, яка встановлюється на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій, та за рахунок вказаного
майна задовольнити вимоги ПАТ
«Укрсоцбанк» за договором
відновлювальної кредитної лінії №
405/130/07 від 16.10.2007 року в розмірі 554 487,04
грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» витрати по сплаті
судового збору в сумі 3 219 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі. Апелянт посилається
на те, що суд прийняв рішення без
врахування обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи. В обґрунтування своїх доводів
вказує, що предмет іпотеки є спільною
сумісною власністю подружжя та Ѕ
частина квартири належить йому, а він
давав нотаріальну згоду на відчуження
лише частини спірної квартири, яка
належить його дружині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника апелянта,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є законними та
обґрунтованими.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

З матеріалів справи вбачається, що
16.10.2007 року між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ
«Енерго-Альянс», керівником якого є
апелянт і який одночасно є чоловіком
іпотекодавця, було укладено Договір
відновлювальної кредитної лінії №
405/130/07 (а. с. 12-15) із змінами внесеними в
зазначений договір згідно договору про
внесення змін від 26.06.2008 року (а. с. 11) та
додатковою угодою №1 від 01.06.2009 року (а.
с. 10). Відповідно до п.п. 1.1.1 даного
кредитного договру, Банк взяв на себе
зобов'язання надати Позичальнику на
умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання, грошові кошти
в межах максимального ліміту
заборгованості за кредитом в сумі 490
000,00 грн. зі сплатою 19% річних за
користування Кредитом, а також
повертати Кредит відповідно до графіку
зниження максимального ліміту
заборгованості та з кінцевим терміном
погашення заборгованості не пізніше
15.10.2012 року. П. 2.3 Договору кредиту
визначено, що нарахування процентів за
користування кредитом здійснюється у
валюті наданого кредиту, щомісячно в
останній робочий день поточного місяця
за період з останнього робочого дня
попереднього місяця по день, що передує
останньому робочому дню поточного
місяця, також в день повернення
заборгованості за кредитом в повній
сумі, за методом «факт/360», де «факт»- це
фактична кількість днів у періоді, за
який здійснюється нарахування
процентів, а «360»- умовна кількість днів
у році. При розрахунку процентів
враховується день надання та не
враховується день погашення кредиту.
Пунктом 2.4 Договору кредиту
передбачено, що сплата відсотків за
користування кредитом здійснюється у
валюті наданого кредиту, щомісячно не
пізніше п'ятого числа місяця,
наступного за місяцем, в якому
нараховані відсотки, а також в день
повернення заборгованості за кредитом
в повній сумі. 01.07.2009 року, згідно
додаткової угоди № 1 було внесено зміни
в Додаток № 1 Договору кредиту, шляхом
доповнення у вказаний додаток пункту 3.
Пунктом 3 встановлено, що за ведення
кредитної справи позичальник сплачує
Банку комісію у розмірі 4% річних за
фактичну заборгованість по кредиту у
період, за який здійснюється
нарахування комісії. Нарахована
комісія підлягає сплаті щомісячно до
п'ятого числа місяця, наступного за
місяцем, в якому комісія нарахована.
Відповідно до п. 4.1 Договору кредиту, у
разі прострочення Позичальником
строків повернення кредиту та/або
сплати процентів, комісій, зазначених у
п.п. 1.1.1, 3.3.6.1, 3.3.15, 3.3.17, 2.4, 2.5 цього
договору, позичальник сплачує
Кредитору пеню в національній валюті в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період невиконання
зобов'язань за цим Договором від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення, починаючи з
наступного дня за днем
прострочення.Згідно п. 2.15 Договору
кредиту період нарахування неустойки
(штрафу, пені) за невиконання неналежне
виконання) зобов'язань за Договором
кредиту становить один рік від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано. В
рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 26.06.2008 року було укладено
іпотечний договір № 04/І-767 між банком та
ОСОБА_4 (дружиною апелянта), яка
передала в іпотеку нерухоме майно, а
саме:чотирикімнатну квартиру,
загальною площею 58,4 кв.м., житловою
площею 41,1 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 23-24).Вказана
квартира належить Іпотекодавцеві на
праві приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу нерухомості,
укладеного 01.07.1997 року та
зареєстрованим того ж дня КУБ за №
С9063/6179. Право приватної власності
зареєстровано в Київському МБТІ та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 04.06.1997 року та
записано в реєстровій книзі під № 3556.
Згідно з умовами Договору іпотеки п. 2.4,
Банк має право: у разі невиконання або
неналежного виконання Позичальником
зобов'язань за основним договором,
задовольнити свої забезпечені
іпотекою вимоги, шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки; за
рахунок коштів отриманих від
реалізації предмета іпотеки,
відповідно до чинного законодавства
країни задовольнити свої забезпечені
іпотекою вимоги; у разі виникнення
права звернення стягнення на предмет
іпотеки, реалізувати його відповідно
до приписів чинного законодавства. П.
4.5. Банк за своїм вибором звертає
стягнення на предмет іпотеки в один із
наступних способів, зокрема, на
підставі рішення суду. П. 4.6.2 договором
іпотеки передбачено, що у разі
звернення стягнення на предмет іпотеки
на підставі рішення суду, реалізація
предмета іпотеки здійснюється шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження.
Пунктом 1.2 іпотечного договору
передбачено, що заставна вартість
предмету іпотеки за згодою сторін
становить 757 500,00 грн. Банк виконав взяті
на себе зобов'язання, надав
Позичальнику грошові кошти на загальну
суму - 490 000,00 грн., що підтверджується
листом-заявкою на кредит/транш № 1 від
30.11.2007 року та меморіальним ордером № 1
від 30.11.2007 року (а. с. 17, 18). Позичальник
повернув Банку 196 000,00 грн. Отже,
заборгованість за тілом кредиту
становить 294 000,00 грн. Факт повернення
частини коштів Позичальником
підтверджується запискою по рахунку №
2721 (а. с. 19). Позивачем було
направлено іпотекодавцю (майновому
поручителю) і Позичальнику претензії
№08.7-03/96-8765 та № 08.7-03/67-14934 від 07.12.2011 року
щодо повернення заборгованості по
кредиту, комісії, а також відсотків за
користування кредитом, однак відповіді
на них позивач не отримав, в порушення
умов Договору кредиту ані позичальник,
ані відповідач не сплатив
заборгованість за основним
зобов'язанням (а. с. 21-22). На час розгляду
справи заборгованість за вищевказаним
кредитним договором складає 554 487,04 грн.
(а. с. 7-9).

За змістом статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає
можливість зробити висновок про те, що
відповідач, який добровільно погодився
на умови кредитного договору, повинен
був належно їх виконувати.

Відповідно до ч. 6 ст. З ЗУ «Про іпотеку»,
у разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов'язання, а в разі його невиконання
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи, що в суді першої інстанції
було встановлено, що відповідач свої
зобов'язання за вищевказаним кредитним
договором не виконує, колегія суддів
вважає висновки суду щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки
правильними.

Доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції безпідставно зазначив, що
спірна квартира належить на праві
власності лише його дружині, в зв'язку з
чим зробив невірні висновки про
можливе звернення стягнення на предмет
іпотеки, колегія суддів вважає такими,
що не тягнуть за собою скасування або
зміни рішення суду першої інстанції з
наступних підстав.

Право власності апелянта на Ѕ частку
спірної квартири було встановлено
рішенням Солом'янського районного суду
від 17.06.2014 року, а рішення по справі
винесено 04.01.2013 року.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

Частиною 3 ст. 65 СК України передбачено,
що для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

В апеляційній скарзі апелянт
стверджує, що надавав згоду - своїй
дружині на укладення договору іпотеки
лише Ѕ частку вказаної квартири .

Разом з тим, при розгляді справи в суді
апеляційної інстанції було
встановлено, що апелянт надавав
нотаріальну посвідчену згоду на
передачу вказаної квартири в іпотеку,
за ціну та на умовах оговорених в
договорі, при цьому без будь-яких
застережень. Дані обставини підтвердив
у судовому засіданні і представник
апелянта.

Стаття 3 ЦК України передбачає однією з
засад цивільного законодавства
свободу договору, тобто можливість
укладати договори і визначати їх зміст
на свій розсуд.

Стаття 203 ЦК України встановлює
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину:
зміст правочину не може суперечити
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи наведені обставини колегія
суддів вважає, що будь-яких порушень
прав ОСОБА_3 при укладанні вказаного
правочину не відбулося, а тому
вищезгадані висновки суду першої
інстанції не вплинули на права і
обов'язки апелянта.

Також, на думку колегії суддів
безпідставним є твердження апелянта
про те, що вказаний договір іпотеки
укладався не в інтересах родини.
Матеріали справи свідчать, що оскільки
керівником юридичної особи, яка брала
кредит у банку і за яку поручався
іпотекодавець, був ОСОБА_3 - чоловік
відповідача по справі. При відсутності
даних про те, що відповідач мала
будь-яке відношення до ТОВ
«Енерго-Альянс», колегія суддів вважає,
що вона фактично поручалася за свого
чоловіка, як керівника цієї
організації та, укладаючи зазначений
договір іпотеки, діяла в інтересах
своєї родини.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 04 січня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
Т.О. Невідома

А.А. Пікуль