У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до
Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу про
визнання незаконним наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час прострочення сплати
належних на час звільнення сум,
відшкодування моральної шкоди та
витрат на правову допомогу, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
12 травня 2014 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до
Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу про
визнання незаконним наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час прострочення сплати
належних на час звільнення сум,
відшкодування моральної шкоди та
витрат на правову допомогу,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 25 червня
2012 року між нею та
Білгород-Дністровським
економіко-правовим коледжом було
укладено контракт зі строком дії з 01
липня 2012 року до 20 серпня 2013
року. В порушення умов зазначеного
контракту, наказом від 19 серпня 2013 року
№ 199-К її було звільнено на підставі п. 2
ст. 36 КЗпП України у зв'язку з
закінченням строку дії контракту.

Вказувала, що відповідач звільнив її
раніше встановленого строку, не
сплачував належним чином, у
встановлені строки та в повному обсязі
передбачені контрактом та нормами
чинного законодавства виплати,
зокрема, 20 % надбавку за класне
керівництво, 20 % додаткову оплату
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 373 від 23 березня 2011
року, 10 % надбавку за завідування
навчальним кабінетом, заробітну плату
за працю зі студентами заочного та
стаціонарного відділення, щорічну
допомогу на оздоровлення.

Враховуючи вказане, позивачка просила
скасувати наказ від 19 серпня 2013 року №
199-К про припинення трудового договору
(контракту) з нею; поновити її на посаді
викладача економічних дисциплін в
Білгород-Дністровському
економіко-правовому коледжі; стягнути
з відповідача на її користь: 20 %
надбавку за класне керівництво; 20 %
додаткову оплату відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 23 березня 2011 року № 373 «Про
встановлення надбавки педагогічним
працівникам дошкільних, позашкільних,
загальноосвітніх,
професійно-технічних навчальних
закладів, вищих навчальних закладів
І-ІІ рівня акредитації, інших установ і
закладів незалежно від їх
підпорядкування» в розмірі 7 045,52 грн; 10 %
надбавку за завідування навчальними
кабінетами, що складає 1 716,05 грн; за
несплачену заробітну плату за роботу
зі студентами заочного та
стаціонарного відділення в 2012-2013
навчальному році, що складає 3 543,12 грн;
щорічну допомогу на оздоровлення, що
складає 8 587,09 грн; щорічну грошову
винагороду в розмірі одного посадового
окладу за сумлінну працю, зразкове
виконання службових обов'язків, що
складає 8 587,09 грн; середній заробіток за
весь час затримки сплати належних їй
сум на час звільнення по день
фактичного розрахунку; моральну шкоду
в розмірі 10 000 грн та витрати на правову
допомогу в розмірі 2 400 грн, судові
витрати.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 березня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 12 травня 2014 року,
позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на користь
ОСОБА_1 20 % надбавку за класне
керівництво та 20 % додаткову оплату
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 23 березня
2011 № 373 «Про встановлення надбавки
педагогічним працівникам дошкільних,
позашкільних, загальноосвітніх,
професійно-технічних навчальних
закладів, вищих навчальних закладів
І-ІІ рівня акредитації, інших установ і
закладів незалежно від їх
підпорядкування» у розмірі 7 045,52 грн.

Стягнуто з Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на користь
ОСОБА_1 10 % надбавку за завідування
навчальними кабінетами, що складає 1
761,05 грн.

Стягнуто з Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на користь
ОСОБА_1 заробіток за несплачену
заробітну плату за роботу зі
студентами заочного та стаціонарного
відділення в 2012-2013 навчальному році, що
складає 3 543,12 грн.

Стягнуто з Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на користь
ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення, що складає 8 587,09
грн.

Стягнуто з Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Стягнуто з Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на користь
ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, що
складають 2400 грн. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Проте зазначеним вимогам ухвалені
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій не відповідають.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив з наявності
підстав для часткового задоволення
позову.

Проте з такими висновками судів в
повній мірі погодитися не можна.

Судами встановлено, що 25 червня 2012 року
між Білгород-Дністровським
економіко-правовим коледжем та ОСОБА_1
було укладено контракт № 47 зі
строком дії з 01 липня 2012 року до 20
серпня 2013 року.

19 серпня 2013 року наказом № 199-К ОСОБА_1
звільнено з 19 серпня 2013 року за п. 2 ст. 36
КЗпП України, у зв'язку з закінченням
строку дії трудового договору.

Пунктом 2.1 контракту встановлено, що
цей договір є строковим договором та
діє з 01 липня 2012 року до 20 серпня 2013
року.

Пунктом 7.2.1 контракту передбачено, що
цей договір припиняється після
закінчення строку дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів
про працю України (далі - КЗпП України)
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язуються
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий
договір може бути безстроковим, що
укладається на невизначений строк; на
визначений строк, встановлений за
погодженням сторін; таким, що
укладається на час виконання певної
роботи. Строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Відповідно до ст. 241-1 КЗпП України
строки виникнення і припинення
трудових прав та обов'язків
обчислюються роками, місяцями, тижнями
і днями. Строк, обчислюваний роками,
закінчується у відповідні місяць і
число останнього року строку. Строк,
обчислюваний місяцями, закінчується у
відповідне число останнього місяця
строку. Якщо кінець строку,
обчислюваного місяцями, припадає на
такий місяць, що відповідного числа не
має, то строк закінчується в останній
день цього місяця. Строк обчислюваний
тижнями, закінчується у відповідний
день тижня. Коли строки визначаються
днями, то їх обчислюють з дня,
наступного після того дня, з якого
починається строк. Якщо останній день
строку припадає на святковий, вихідний
або неробочий день, то днем закінчення
строку вважається найближчий робочий
день.

Інструкцією про порядок ведення
трудових книжок працівників від
17 серпня 1993 року передбачено, що днем
звільнення вважається останній день
роботи.

Таким чином, вирішуючи справу в частині
позовних вимог про поновлення на
роботі, суди не надали належної
правової оцінки тому чи може бути
неправильне обрахування строку дії
контракту роботодавцем підставою для
поновлення працівника на роботі
враховуючи, що між сторонами не існує
спору щодо дії строку контракту та чи
може бути така помилка усунута шляхом
зміни дати звільнення.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що 29 серпня 2012 року на
засіданні циклової комісії
загальноосвітніх дисциплін
Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу було
прийнято рішення написати заяви до
адміністрації Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу з
проханням не нараховувати надбавки 20 %
за престижність педагогічної справи.

Рішенням засідання педагогічної ради
було оформлено протокол № 1, яким
викладачами з метою покращення
фінансового становища коледжу, було
запропоновано звернутися з письмовими
заявами до адміністрації коледжу про
відмову від нарахування 20 % надбавки за
престижність педагогічної праці
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 23 березня 2011 року № 373, а
також про відмову від 10 % надбавки за
класне керівництво на
2012-2013 навчальний рік. За дану
пропозицію проголосували всі присутні
викладачі - члени педагогічної ради, в
тому числі ОСОБА_1

03 вересня 2012 року ОСОБА_1 до
адміністрації коледжу були подані
заяви, датовані 18 серпня 2012 року та 30
серпня 2012 року, в яких вона особисто
просила адміністрацію коледжу не
нараховувати їй надбавку 20 % за
престижність педагогічної праці
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 23 березня 2011 року № 373 та
доплату за класне керівництво в зв'язку
з невиконанням ліцензійного обсягу
студентів на 2012-2013 навчальний рік. При
цьому у своїх заявах ОСОБА_1 зазначила,
що претензій матеріального та
морального характеру пред'являти не
буде.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 97 КЗпП України
форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті.

Пунктами 7, 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24
грудня 1999 року № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» роз'яснено, що, з
урахуванням загальних положень
законодавства про оплату праці, суд,
при вирішенні спорів із цих питань, має
з'ясувати, чи були і як саме вони
врегульовані у зазначеному порядку та
чи було при цьому додержано норму та
гарантій, передбачених законодавством,
генеральною і галузевою (регіональною)
угодами.

У разі їх недодержання застосовуються,
відповідно, норми і гарантії,
передбачені законодавством,
генеральною, галузевою (регіональною)
угодами. При вирішенні спорів про
виплату премій, винагороди за
підсумками роботи за рік чи за вислугу
років, надбавок і доплат необхідно
виходити з нормативно-правових актів,
якими визначено умови та розмір цих
виплат. Працівники, на яких поширюються
зазначені нормативно-правові акти,
можуть бути позбавлені таких виплат
(або розмір останніх може бути
зменшено) лише у випадках і за умов,
передбачених цими актами.

Таким чином, вирішуючи справу та
задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині
стягнення з Білгород-Дністровського
економіко-правового коледжу на її
користь 20 % надбавки за класне
керівництво; 20 % додаткової оплати,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 23 березня 2011 року
№ 373 у сумі 7045,52 грн; 10 % надбавки за
завідування навчальним кабінетом, що
складає 1761,05 грн; несплачену заробітну
плату за працю зі студентами заочного
та стаціонарного відділення в 2012-2013
навчальному році, що складає 3543,12 грн,
суди не надали належної оцінки тому, що
при наявності рішення трудового
колективу про відмову у виплаті
відповідних надбавок, подання
працівником заяви з проханням не
нараховувати надбавки, а також у
зв'язку з відсутністю наказів
керівництва учбового закладу про
виплату (нарахування) відповідних
надбавок вказані надбавки не
нараховуються.

Вирішуючи справу, суди вказаних вимог
не врахували, належним чином не
перевірили, чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення сторін, якими доказами
вони підтверджуються; не визначилися з
нормами матеріального та
процесуального права, які підлягали
застосуванню, не встановили усіх
фактичних обставин справи, що мають
суттєве значення для правильного
вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
12 травня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович

О.В. Ступак