Провадження № 2-п/522/440/14
Cправа № 2-2814/10
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді -
Домусчі Л.В.,

при секретарі -
Герасименко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення по цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник 28.10.2014 року звернувся до
суду з заявою про перегляд заочного
рішення, яке 22.07.2010 року було винесено
Приморським районним судом м. Одеси по
цивільний справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення.

В обґрунтування заяви зазначив, що
зазначеним рішенням позов було
задоволено частково та на користь
Банка в рахунок погашення його
заборгованості за кредитним договором
№ ODH0GK01420223 від 31.10.2006 року у розмірі 113
659,46 дол. США звернуто стягнення на
належну йому на праві власності
квартиру АДРЕСА_1 в м. Одесі, яка була
надана ним в забезпечення його
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, шляхом продажу вказаної
квартири за процедурою передбаченою
ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». З вказаним
рішенням не згодний у зв'язку з тим, що
не був присутнім в судовому засіданні у
зв'язку з неповідомленням, що призвело
до ненадання з його боку доказів в
заперечення позовних вимог. Між ним та
Банком було укладено вказаний
кредитний договір, відповідно до якого
він отримав кошти у іноземній валюті у
розмірі 138 000 дол. США, та в забезпечення
якого був укладений договір іпотеки
від 31.10.2006 року, за яким він передав
Банку в іпотеку вказану квартиру.
Вказана заборгованість з боку Банка
підтверджується лише
довідками-розрахунками по кредиту,
процентам та пені та загальною
довідкою заборгованості, які не
підписані та не завірені належним
чином. Отже, вказані довідки не можуть
бути належними доказами у цій справі та
не відносяться до первинних
бухгалтерських документів за змістом
ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність» у зв'язку з чим не
можуть вважатися документами, які
підтверджують безспірність вимог
Банка.

В судове засідання 28.11.2014 року
заявник ОСОБА_1 та представник ПАТ
«Комерційний банк «Приватбанк» не
з'явилися, хоча повідомлялися належним
чином у встановленому порядку про час,
дату та місце судового засідання, чим
позбавили суд вислухати їх думку по
суті. Заяв про розгляд справи за їх
відсутністю суду не надано.

Згідно з ч.1 ст. 231 ЦПК України - неявка
осіб, належним чином повідомлених про
час і місце судового засідання, не
перешкоджає розгляду заяви про
перегляд заочного рішення.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, вивчивши надану заяву та
дослідивши матеріали справи вважає, що
заява не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ЗАТ
«КБ «Приватбанк», правонаступником
усіх прав та обов'язків якого є «КБ
«Приватбанк» у травні 2009 року
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про звернення стягнення.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 22.07.2010 року
позов було задоволено частково та на
користь Банка в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ ODH0GK01420223 від 31.10.2006 року у розмірі 113
659,46 дол. США звернуто стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 в м. Одесі, яка
належить ОСОБА_1 на праві власності,
шляхом продажу вказаної квартири за
процедурою передбаченою ст. 38 ЗУ «Про
іпотеку»..

З заяви про перегляд заочного рішення
вбачається, що заявник з прийнятим
заочним рішенням не згодний, так як при
розгляді справи він не був присутній в
судових засіданнях і не мав змоги
надати докази в заперечення позовних
вимог. В судові засідання не з'являвся у
зв'язку з тим, що не отримував судових
повісток. Також, не був обізнаний про
винесення вказаного рішення. Проте
визнав, що між ним та Банком було
укладено кредитний договір № ODH0GK01420223
від 31.10.2006 року, відповідно до якого
заявник отримав кошти у іноземній
валюті у розмірі 138 000 дол. США, та в
забезпечення якого був укладений
договір іпотеки від 31.10.2006 року, за яким
він передав Банку в іпотеку вказану
квартиру. Заборгованість не визнає з
підстав того, що вона підтверджена лише
довідками-розрахунками по кредиту,
процентам та пені та загальною
довідкою заборгованості, які не
підписані та не завірені належним
чином у зв'язку з чим не можуть бути
належними доказами у цій справі та не
відносяться до первинних
бухгалтерських документів за змістом
ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність» та не можуть
вважатися документами, які
підтверджують безспірність вимог
Банка, чим порушені норми
матеріального та цивільного права.

При цьому, заявник у своїй заяві не
зазначає, як і коли він дізнався про
винесення зазначеного заочного
рішення, тому суд ставитися до
необізнаності заявника щодо винесення
відносно нього зазначеного рішення
критично. Крім того, у заяві заявник не
заперечує та підтверджує факт того, що
він на підставі зазначених договорів
на умовах платності, строковості,
забезпеченості та виконання
зобов'язань отримав від Банка у
тимчасове користування кошти у розмірі
138 000 дол. США, а заперечує лише у частині
того, що вказана заборгованість
підтверджена в матеріалах справи
документами, які не завірені належним
чином та відповідно до цього не можуть
вважатися документами, які
підтверджують безспірність вимог
Банка.

З матеріалів справи вбачається, що
розрахунок заборгованості, який був
наданий Банком в підтвердження
заборгованості заявника за кредитним
договором, завірений печаткою Банка, що
в свою чергу спростовує доводи
заявника про те, що він не завірений
належним чином. Також, з зазначеного
розрахунку вбачається, що заявник
погашав заборгованість за кредитним
договором, що в свою чергу підтверджує
факт отримання ним коштів та виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором.

Твердження заявника про те, що суд
порушив норми цивільного
законодавства та не врахував норми
матеріального права на думку суду є
необґрунтованими, так як заявником не
зазначено у чому саме полягають ці
порушення у зв'язку з чим суд не
погоджується з такими доводами
заявника та вважає, що правильно
встановив обставини справи та прийняв
відповідне рішення на підставі наявних
у справі доказів. Крім того, заявником
не зазначено та не додано жодного
доказу, які мають істотне значення для
справи та врахування яких, мало б
значення для її вирішення по суті та
перегляду вказаного рішення.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст. 231 ЦПК України у
результаті розгляду заяви про перегляд
заочного рішення суд може своєю
ухвалою: 1) залишити заяву без
задоволення; 2) скасувати заочне
рішення і призначити справу до
розгляду в загальному порядку.

З урахуванням наведеного вище суд
вважає, що підстави для скасування
заочного рішення суду та призначення
справи до розгляду в загальному
порядку - відсутні.

Керуючись ст.ст.. 3, 11, 57, 60, 197, 231, 232, 208-210
ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення по цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення - залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене в загальному порядку,
встановленому ЦПК України. У цьому разі
строк на апеляційне оскарження рішення
починає відраховуватися з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Суддя:
Домусчі Л.В.