АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

11 грудня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської
О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Слюсар Т.А.

при секретарі - Бабіч
К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30.03.2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

позивач у грудні 2010 р. звернувся до суду
з позовом, в якому просив звернути
стягнення на належну ОСОБА_1 АДРЕСА_1 і
за рахунок коштів, отриманих від
реалізації квартири задовольнити
вимоги банку у розмірі 9 991 463 грн. 44 коп.,
посилаючись на те, що відповідач, з яким
21.03.2008 р. було укладено Договір про
відкриття кредитної лінії, порушує
взяті на себе зобов'язання, в
результаті чого утворилась
заборгованість у вказаній сумі. В ході
розгляду справи позивач уточнив свої
вимоги та просив стягнути з
відповідача заборгованість в сумі 9 991
463 грн. 44 коп. шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки - вказану
вище квартиру.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30.03.2012 р. позов було
задоволено - стягнуто з ОСОБА_1 на
користь позивача . заборгованість в
сумі 9 991 463 грн. 44 коп. та в рахунок
погашення заборгованості звернуто
стягнення на АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_1 шляхом продажу з прилюдних
торгів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, неповне з'ясування
обставин по справі.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню за
такими підставами.

Позивач обґрунтовував свої позовні
вимоги тим, що між ним та ОСОБА_1 21.03.2008
р. було укладено Договір про відкриття
кредитної лінії, за умовами якого їй
було надано кредитні кошти в сумі 6 176 150
грн. на строк до 21.03.2015 р. зі сплатою 17, 49
відсотків річних. В наслідок порушення
взятих на себе зобов'язань по сплаті
тіла кредиту та відсотків, станом на
30.10.2010 р. утворилась заборгованість в
загальній сумі 9 991 463 грн. 44 коп., яка
складається з тіла кредиту: 5 950 000 грн.,
заборгованості по відсоткам: 835 108 грн. 28
коп., пені за прострочення погашення
тіла кредиту: 2 726 241 грн. 10 коп., пені за
прострочення сплати відсотків: 480 114
грн. 06 коп.

Оскільки на забезпечення умов договору
з боржником 21.03.2008 р. було укладено
договір іпотеки, позивач в заяві про
уточнення позовних вимог від 02.03.2012 р.
просив стягнути вказану
заборгованість шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки - АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30.03.2012 р. позов було
задоволено - стягнуто з ОСОБА_1 на
користь позивача . заборгованість в
сумі 9 991 463 грн. 44 коп. та в рахунок
погашення заборгованості звернуто
стягнення на АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_1 шляхом продажу з прилюдних
торгів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем порушуються умови
зобов'язання, в зв'язку з чим з нього
слід стягнути вказану суму
заборгованості та в рахунок погашення
заборгованості - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Однак повністю погодитись з таким
висновком суду першої інстанції
неможливо, оскільки не в повній мірі
відповідає встановленим по справі
обставинам.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
та послався на положення ст. 525, 526, 533,
543, 575, 589, 590, 625, 1054 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, позивач
заявляючи позовні вимоги про
дострокове стягнення всієї суми
кредиту, заборгованості по відсоткам
та пені, посилався на розрахунок, який
міститься на а/с 14 т. 1. При розгляді
справи в суді апеляційної інстанції
судом було витребувано детальний
розрахунок та Виписку за особовим
рахунком ОСОБА_1 за період з 21.03.2008 р. по
30.11.2010 р. (а/с 48 т. 20). З вказаних
документів видно, що позивачем пеня за
прострочення сплати тіла кредиту
нараховувалась позивачем за період з
11.01.2009 р., тоді як до суду позивач
звернувся 07.12.2010 р. Відповідно до ст. 258
ЦК України до вимог про стягнення
неустойки (пені, штрафу) застосовується
позовна давність терміном в один рік.
За таких обставин. Сума пені за
прострочення сплати тіла кредиту має
бути обчислена за період з 07.12.2009 р., а
сума буде становити 2 171 342 грн. 50 коп.

Пеня за прострочення сплати відсотків
позивачем нарахована з 11.01.2009 р. Тому
пеня має бути обчислена за період з
07.12.2009 р. і її сума буде становити 304 757
грн. 33 коп.

З урахуванням сплаченої суми тіла
кредиту заборгованість по тілу
становить 5 950 000 грн.

Відсотки за користування коштами
позивачем нараховувались за період з
21.03.2008 р. по 01.09.2009 р. за ставкою - 17,49%, а з
20.06.2008 р. - 18,5%. З урахуванням сплачених
відсотків заборгованість становить 835
108 грн. 28 коп.

Доводи, викладені апелянтом в
апеляційній скарзі щодо
неправомірного підвищення
відсоткової ставки з 20.06.2008 р., колегія
суддів вважає безпідставними,
оскільки такі зміни відбулись шляхом
укладення додаткових договорів від
21.03.2008 р. та від 20.06.2008 р.

Також в матеріалах справи міститься
копія вимоги про дострокове погашення
всієї суми заборгованості по тілу
кредиту та відсоткам від 04.09.2009 р., яка
направлялась на адресу: АДРЕСА_1 за
місцем постійного проживання ОСОБА_1

За таких підстав, заявлені позивачем
вимоги про стягнення заборгованості
за Договором про відкриття кредитної
лінії підлягають задоволенню
частково - в загальній сумі 9 261 208 грн.

Доводи апелянта щодо того, що передана
в іпотеку квартира є спільним сумісним
майном подружжя, а тому ОСОБА_1 не мала
права розпоряджатися вказаним майном
без його згоди, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки ОСОБА_2 21.03.2008
р. було надано згоду на передачу
вказаної квартири в іпотеку і він
вказав, що правочин відповідає
інтересам сім'ї. Посилання апелянта
ОСОБА_2 на ту обставину, що підпис в
заяві про згоду на передачу квартири в
іпотеку виконаний не ним, а іншою
особою, не знайшли свого підтвердження
в ході судового розгляду справи.

Також є безпідставним посилання
апелянта на той факт, що відносно
вказаної квартири приватним
нотаріусом було вчинено виконавчий
напис, оскільки відповідно до рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19.09.2013 р. виконавчий напис
визнано таким, що не підлягає
виконанню. Постановою державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 29.11.2013
р. виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого напису було
закрито.

При зверненні до суду позивач просив
звернути стягнення на квартиру, яка є
предметом іпотеки і за рахунок коштів,
отриманих від її реалізації погасити
заборгованість в означеній сумі. В
заяві про уточнення позовних вимог
(а/с116 т. 1) позивач просив стягнути
заборгованість шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Суд
першої інстанції, ухвалюючи рішення,
повинен був розглянути питання
можливості звернення стягнення на
предмет іпотеки, у спосіб, заявлений у
позовній заяві відповідно до ч. 1 ст. 11
ЦПК України. Однак, суд вийшов за межі
позовних вимог та стягнув з боржника
заборгованість, і після цього в
рахунок погашення заборгованості
звернув стягнення на належну боржнику
квартиру.

Рішення суду в цій частині позивачем не
оскаржувалось, що свідчить про те, що
позивач погодився з таким способом
погашення заборгованості.

За таких обставин, оскільки
позичальник одночасно є іпотекодавцем,
задоволення вимог кредитора в такій
спосіб призводить до подвійного
стягнення заборгованості.

Також слід звернути увагу на той факт,
що позивачем було вказано номер
квартири, яка є предметом іпотеки - №100,
тоді як в Договорі іпотеки зазначено,
що в іпотеку передається АДРЕСА_1.
Згідно наявних в справі документів,
ОСОБА_1 належить саме АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає зміні в частині
стягнення заборгованості, а в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
рішення слід скасувати та ухвалити по
справі нове рішення - про відмову в
задоволенні вказаної вимоги. Питання
про розподіл судових витрат було
вирішено судом з дотриманням вимог ст.
88 ЦПК України, а тому в цій частині
рішення слід залишити без змін.

Клопотання, заявлене представником
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про постановлення
окремої ухвали щодо дій приватного
нотаріуса ОСОБА_5 задоволенню не
підлягає, оскільки в її діях не
встановлено факту порушення закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30.03.2012 року змінити в
частині стягнення заборгованості та
визначити розмір заборгованості, який
підлягає стягненню - в сумі 9 261 208 грн.

Рішення суду в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким в задоволенні вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/716/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Пономаренко Н.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.