Справа № 63910276/13-ц
02 грудня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Харкова в складі:
головуючого - судді: Шиянової Л.О.
за участю секретаря: Шевченко А.В.
представника відповідача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визначення земельної ділянки об'єктом
права спільної сумісної власності та
визначення частки у спільному майні
У листопаді 2013 року до суду
Жовтневого району міста Харкова
звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3
та просила, після уточнення позовних
вимог ухвалити рішення, яким визнати
земельну ділянку, цільове призначення
якої: обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд, площею 0,0811 га, розташовану за
адресою: м. Харків, АДРЕСА_1 (кадастровий
спільної сумісної власності позивача
та відповідача; визнати за нею право
власності на ? частину земельної
ділянки, цільове призначення якої:
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
площею 0,0811 га, розташовану за адресою:
м. Харків, АДРЕСА_1 (кадастровий номер
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що між нею та
відповідачем з 03.06.1995 року було
зареєстровано шлюб. Шлюб було
розірвано рішенням Жовтневого
районного суду м. Харкова від 23.11.2010
року. Рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 16.12.2011 року по справі
№2-600/11 було розділено майно подружжя, у
тому числі будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_2, у м. Харкові. За нею
було визнано право власності на ?
частину будинку. Однак земельну
ділянку, на якій розташований житловий
будинок, нею не було включено до списку
майна, що підлягає розподілу.
Розподілити зазначену земельну
ділянку у добровільному порядку
відповідач відмовляється.
Домовленості про визначення права
власності на майно у разі розділу майна
між нею та відповідачем не було,
шлюбний договір не укладався.
У судовому засіданні позивач та
її представник позов підтримали,
надавши вищевказані пояснення .
Представник відповідача проти
позову заперечував, надав суду
письмові заперечення, в яких посилався
на те, що земельна ділянка цільове
призначення якої: обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, площею 0,0811 га,
розташовану за адресою: м. Харків,
АДРЕСА_1 (кадастровий номер
відповідача на підставі рішення ХХХ
сесії IV скликання Харківської міської
ради від 20 грудня 2004 року №231/04 та
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЯБ №206546,
зареєстрованого 17 березня 2005 року в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю на
право постійного користування землею,
будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_3, у м. Харкові було розділено
рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 16.12.2011 року по справі №2-600/11
по ? частині позивачу та відповідачу.
Однак в натурі ? частина житлового
будинку не виділена, позивачка
фактично в будинку не мешкає. Вважає
позов передчасним, тому що до виділення
? частини житлового будинку в натурі
позивачу, немає підстав для поділу
земельної ділянки.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, приходить до
висновку про те, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Так судом встановлено, що між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 03.06.1995 року було
зареєстровано шлюб. Шлюб було
розірвано рішенням Жовтневого
районного суду м. Харкова від 23.11.2010
року ( а.с.6). Рішенням Жовтневого
районного суду м. Харкова від 16.12.2011
року по справі №2-600/11, частково
зміненого рішенням судової колегії
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
від 13 березня 2012 року було розділено
майно подружжя, у тому числі будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_2, у м.
Харкові. За ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
визнано право власності на ? частину
житлового будинку з надвірними
будівлями за кожним ( а.с. 7-12,13-16,17). ?
частина житлового будинку в натурі
позивачу не визначена. ОСОБА_2 в
житловому будинку не проживає.

Земельна ділянка, цільове
призначення якої: обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, площею 0,0811 га,
розташовану за адресою: м. Харків,
АДРЕСА_1 (кадастровий номер
:13:016:0003) зареєстрована на праві
приватної власності за ОСОБА_3 на
підставі на підставі рішення ХХХ сесії
IV скликання Харківської міської ради
від 20 грудня 2004 року №231/04 та Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серія ЯБ №206546, зареєстрованого
17 березня 2005 року в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю на право постійного
користування землею, договорів оренди
за №79189 ( а. с. 18-19).

Стаття 41 Конституції України
встановлює, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатом своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року
ратифікованої Законом України від 17
липня 1997 р. №475/97-ВР передбачено право
кожної фізичної чи юридичної особи
безперешкодно користуватися своїм
майном, не допускаючи позбавлення
особи свого майна, крім як в інтересах
суспільної необхідності й на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права.

Згідно п.18-2 постанови Пленуму
Верховного суду України №8 від 16 квітня
2004 року «Про практику застосування
судами Земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» відповідно
до положень статей 81, 116 ЗК окрема
земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином частку із земельного
фонду.

Законом України №4766-УІ від 17.05.2012 року
«Про внесення зміни до статті 57
Сімейного кодексу України щодо
об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя», статтю 57 СК
України доповнено пунктом п'ятим ч.1,
якою визначено, що об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя є
земельна ділянка, набута внаслідок
безоплатної передачі її одному з
подружжя із земель державної або
комунальної власності, у тому числі
приватизації.

Згідно із ч.1 та 2 ст.5 ЦК України , акти
цивільного законодавства регулюють
відносини , які виникли з дна набрання
чинності відповідними актами; акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії в часи, крім випадків ,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність.

Враховуючи, що зміни внесені до ст.57
Сімейного Кодексу України не
стосуються питань цивільної
відповідальності, а тому підстав для
поширення цієї дії на правові
відносини 2004 року відсутні.

Така позиція була викладена у
Постанові судової палати у цивільних
справах Верховного суду України у
справі №6-175цс12 від 6 лютого 2013 року, яка
є обов'язковою для судів першої
інстанції.

Отже, спірна земельна ділянка, яка
одержана відповідачем у грудні 2004 року,
не є спільною сумісною власністю
подружжя. Тому суд у цієї частині не
може задовольнити позов ОСОБА_2,
оскільки ці правовідносини виникли до
набрання чинності вказаного вище
Закону.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог у частині визнання за
позивачем права власності на ? частку
земельної ділянки, цільове призначення
якої: обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
площею 0,0811 га, розташованої за адресою
м. Харків, АДРЕСА_1 (кадастровий номер
:13:016:0003), суд виходив з наступного.

На підставі ч. 1 ст. 356 Цивільного
кодексу України, власність двох чи
більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

На підставі статті 364 Цивільного
кодексу України співвласник має право
на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності.

Як було встановлено у судовому
засіданні та проти чого не
заперечували сторони, житловий будинок
з надвірними будівлями належить
позивачу та відповідачу на праві
спільної часткової власності. За
положеннями ч. 2 ст. 120 Земельного
кодексу України (далі ЗК України), ч. 2
ст. 377 ЦК України (у редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, то в разі їх відчуження до
набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Розмір земельної ділянки,
необхідної для обслуговування
житлового будинку, будівлі або споруди,
визначається шляхом проведення за
клопотанням сторін експертизи з
урахуванням чинних нормативних
документів у галузі будівництва,
санітарних норм та правил тощо.

Клопотання про проведення
експертизи від сторін не надходило.

Але, в судовому засіданні достовірно
встановлено, що частки позивача та
відповідача у житловому будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_2, у м.
Харкові не були виділені в натурі. Тому
підстав для задоволення вимог позивача
не мається.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212 -
215, 218 ЦПК України; ст.ст.57, 60, 61 СК
України; ст.ст. 5, 356, 364,377 ЦК України, ст.120
ЗК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визначення земельної
ділянки об'єктом права спільної
сумісної власності та визначення
частки у спільному майні подружжя -
відмовити .

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя

Л.О.Шиянова