Справа № 459/2587/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль
Провадження № 22-ц/783/3000/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля
І.І., Копняк С.М.,

секретаря Матяш
С.І.,

з участю ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
представника ПАТ «Укрсоцбанк» -
Бачинського О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Червоноградского
міського суду Львівської області від 10
лютого 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про
звернення стягнення на заставлене
майно, -

в с т а
н о в и л а:

В березні 2012 року позивач ПАТ
«Укрсоцбанк» звернувся в суд з позовом,
у якому послався на те, що згідно
договору про надання відновлюваної
кредитної лінії № 610/37-74 від 01 квітня 2008
року АКБ СР «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк» (далі - Банк), надав ОСОБА_3
кредит в межах максимального ліміту
заборгованості в сумі 29160,84 дол. США зі
сплатою процентної ставки за кредитом
14,85 % річних з кінцевим терміном
повернення до 01.04.2023 року. Відповідачка
не виконала покладених на неї
зобов'язань, тому станом на 13.03.2012 року
утворилася заборгованість по
кредитному договору в сумі 39 971,90
доларів США та 3445,88 грн., що в загальній
сумі, в гривневому еквіваленті згідно
офіційного курсу НБУ станом на 13.03.2012
року становить 322661,47 грн. В
забезпечення виконання зобов'язань по
даному договору 01.04.2008 року з ОСОБА_3 був
укладений іпотечний договір № 1063,
відповідно до якого вона передала в
іпотеку позивачу у якості забезпечення
виконання основного зобов'язання
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Зазначає, що згідно умов договору за
невиконання або неналежне виконання
відповідачкою умов договору позивач
має право звернути стягнення на
предмет іпотеки. На підставі
викладеного, просив: звернути
стягнення на заставлене майно, що
належить відповідачці, для задоволення
грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк», а саме
заборгованості по кредитному договору
в сумі 39 971,90 дол. США та 3445,88 грн., що
становить 322661,47 грн.; виселити ОСОБА_3 з
вищевказаної квартири та стягнути
судовий збір в розмірі 3219,00 грн.

Заочним рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від 07
листопада 2012 року вищезазначений позов
задоволено.

30 квітня 2013 року ОСОБА_3 подано заяву
про перегляд заочного рішення, яку
ухвалою Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 травня 2013
року задоволено. Заочне рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 07 листопада 2012
року по справі № 1327/1757/2012 за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на заставлене майне -
скасовано. Справу призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні в залі суду на 20 червня 2013
року о 15:00 год. Виконавчі листи видані
на виконання заочного рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 07.11.2012 року
(справа № 1327/1757/2012) визнано такими, що не
підлягають виконанню та повернуто їх
до міського суду.

27 травня 2013 року уточнивши позовні
вимоги, позивач просить звернути
стягнення на заставлене майно, що
належить відповідачці ОСОБА_3, для
задоволення грошових вимог, а саме
заборгованості по кредитному договору
в сумі 39 971,90 дол. США та 3445,88 грн., шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження, з
початковою ціною встановленою на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності - незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій; виселити ОСОБА_2 з
вищевказаної квартири та стягнути з
відповідачів судовий збір в розмірі
3219,00 грн.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 10 лютого 2014
року позов - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 за договором про надання
відновлювальної кредитної лінії №
610/37-74 від 01.04.2008 року (з додатковими
угодами) в розмірі - 39 971,90 доларів США,
що становить: 29160,84 доларів США -
заборгованість по кредиту, 10811,06
доларів США - відсотки за користування
кредитом, 3445,88 грн. - пеня за несвоєчасну
сплату заборгованості по кредиту та
відсотках, станом на 13.03.2012 року - шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею -
58,8 м2, житловою площею - 40,8 м2, яка
належить на праві власності ОСОБА_3 -
шляхом продажу ПАТ «Укрсоцбанк» з
укладенням від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу з іншою особою -
покупцем, з отриманням витягу
Державного реєстру прав власності, а
також надання ПАТ «Укрсоцбанк» всіх
повноважень необхідних для здійснення
продажу із встановленням початкової
ціни предмета іпотеки для його
подальшої реалізації на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оцінки майна під час
проведення виконавчих дій.

ОСОБА_2 виселено з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача
судовий збір в розмірі 3219 (три тисячі
двісті дев'ятнадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та
ОСОБА_3. В апеляційній скарзі
зазначають, що всупереч вимогам закону,
в резолютивній частині оскаржуваного
рішення суд вказав лише спосіб
реалізації майна, не прийнявши рішення
щодо самого звернення стягнення на
предмет іпотеки. Вважають, що суд
вийшов за межі позовних вимог, оскільки
обрав інший спосіб реалізації предмета
іпотеки, ніж зазначав Банк у позовній
заяві. Крім цього, у мотивувальній
частині рішення судом не обґрунтовано
та не наведено фактів, на підставі яких
він вважав встановленою
заборгованість за кредитним договором.
Звертають увагу на те, що суд встановив
існуючу заборгованість лише на
підставі наданих позивачем документів,
відмовивши в задоволенні клопотання
про проведення судово-економічної
експертизи, яка б підтвердила або
спростувала правильність нарахування
позивачем заборгованості. Посилаючись
на норми Закону України «Про іпотеку»,
ЖК України та ЦК України, обґрунтовують
передчасність вимог Банку про
звернення стягнення на іпотечне майно
та виселення. Просять скасувати
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 10 лютого 2014
року та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
представника ПАТ «Укрсоцбанк» -
Бачинського О.М., перевіривши матеріали
справи, межі та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення не відповідає.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Стаття 530 цього Кодексу передбачає, що
якщо в зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню в цей строк. У разі порушення
зобов'язання, настають правові
наслідки, зокрема, сплата неустойки
(пені).

У відповідності до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, розмір яких встановлюється
договором, законом або іншими актами
цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що між
АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Укрсоцбанк» - позивачем по
справі, та ОСОБА_3 (в подальшому
прізвище було змінено на ОСОБА_3) 01.04.2008
року було укладено договір про надання
відновлювальної кредитної лінії №
610/37-74, згідно з яким кредитор - АКБ СР
«Укрсоцбанк» надав позичальнику -
ОСОБА_3 30 000,00 доларів США, що виражалося
за офіційним курсом НБУ на дату
укладання цього договору у розмірі
151500,00 грн., з відповідно визначеним
графіком зниження ліміту
заборгованості та кінцевим терміном
погашення заборгованості по кредиту до
01.04.2023 року (а.с. 10-14).

Також цього ж 01.04.2008 року між ВАТ
Акціонерно-комерційний банк
Соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_3 був укладений іпотечний
договір, відповідно до якого
відповідачка передала в іпотеку
іпотекодержателю - ВАТ АКБ СР
«Укрсоцбанк», у якості забезпечення
виконання договору про надання
відновлювальної кредитної лінії №
610/37-74 від 01.04.2008 року, належну їй на
праві власності трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 58,8 м2, яка
належить їй - іпотекодавцю, на праві
приватної власності. Загальна вартість
предмета іпотеки за згодою сторін
становить 207 000,00 грн., що в еквіваленті
складає 40 990,10 доларів США за офіційним
курсом НБУ на дату укладення цього
договору (а.с. 16-18).

19.06.2008 року 07.07.2009 року та 19.02.2010 року між
АКБ СР «Укрсоцбанк та ОСОБА_3 було
укладено додаткові угоди про внесення
змін до Договору про надання
відновлювальної кредитної лінії №
610/37-74 від 01 квітня 2008 року (а.с. 5-8).

Згідно п. 2 Додаткової угоди № 3 від 19
лютого 2010 року про внесення змін до
Договору про надання відновлювальної
кредитної лінії № 610/37-74 від 01 квітня 2008
року сторони підтвердили, що залишок
заборгованості за кредитом станом на
дату укладення цієї Додаткової угоди
складає 29 160,84 доларів США, залишок
заборгованості за нарахованими
процентами 2409,64 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення суми заборгованості по
кредиту, відсотках та пені, позивач
представив суду розрахунки їх
нарахування, які повністю відповідають
умовам кредитного договору (а.с. 114, 245),
тому підстав для задоволення
повторного клопотання відповідачів
про проведення судово-економічної
експертизи немає. Суд першої інстанції
підставно залишив таке клопотання без
задоволення (а.с. 156).

З розрахунку заборгованості по
кредитному договору, наданого
позивачем вбачається, що станом на 13
березня 2012 року сума заборгованості
становить 39 971,90 доларів США, з яких
заборгованість: по тілу кредиту
становить 29 160,84 доларів США; по сплаті
відсотків за користування кредитом
становить 10 811,06 доларів США; пені за
несвоєчасну сплату заборгованості по
кредиту та відсотках - 3445,88 грн. за
період з квітня 2011 року по березень 2012
року (а.с. 19).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Укрсоцбанк» в частині звернення
стягнення на заставлене майно, що
належить відповідачці ОСОБА_3, для
задоволення грошових вимог банку, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що ОСОБА_3 не виконує свої
зобов'язання за договором про надання
відновлюваної кредитної лінії № 610/37-74
від 01 квітня 2008 року.

Посилання апелянтів на те, що у
матеріалах справи відсутні належні та
допустимі докази наявності
заборгованості спростовується
вищевказаними матеріалами справи.
Відповідачкою ОСОБА_3 ніяких доводів чи
доказів, які б стосувалися відсутності
заборгованості, існування
заборгованості в іншому розмірі чи
виконання договірних зобов'язань
належним чином не надано і під час
розгляду справи в апеляційній
інстанції.

Згідно п. 2.4.3. іпотечного договору,
укладеного між сторонами 01.04.2008 року,
іпотекодержатель має право, у разі
невиконання або неналежного виконання
Іпотекодавцем основного зобов'язання,
задовольнити свої забезпечені
іпотекою вимоги шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

У ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 42 постанови від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» резолютивна частини
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України «Про іпотеку»,
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій). При цьому суд не може
одночасно звернути стягнення на
предмет іпотеки та стягнути суму
заборгованості за кредитним договором.
У такому випадку суд має зазначити в
резолютивній частині рішення лише про
звернення стягнення на предмет іпотеки
із зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація, коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця). При
цьому рішенням про звернення стягнення
на предмет іпотеки суд може встановити
спосіб реалізації предмета іпотеки:
або шляхом проведення прилюдних
торгів, або шляхом застосування
процедури продажу, встановленої ст. 38
Закону України «Про іпотеку».

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову в частині звернення стягнення
«шляхом продажу ПАТ «Укрсоцбанк» з
укладенням від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу з іншою особою -
покупцем, з отриманням витягу
Державного реєстру прав власності, а
також надання ПАТ «Укрсоцбанк» всіх
повноважень необхідних для здійснення
продажу із встановленням початкової
ціни предмета іпотеки для його
подальшої реалізації на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оцінки майна під час
проведення виконавчих дій», суд першої
інстанції частково вийшов за межі
заявлених позивачем вимог, звернувши
стягнення на заставлене майно іншим
способом, ніж просив позивач, що є
недотриманням вимог ст. ст. 38, 39 Закону
України «Про іпотеку».

За таких обставин рішення міського
суду в цій частині ухвалене при
неповному з?ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи, які вважав
встановленими та з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що є підставою для його скасування та
ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передане в іпотеку житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей.

У частинах 2 і 3 ст. 40 законодавець
установлює певний порядок дій банку:
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України.

Крім цього пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 43 постанови від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» роз?яснив, що при
розгляді позову іпотекодержателя про
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39 - 40 Закону
України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Проте суд першої інстанції у порушення
цих норм права, а також ст. ст. 212-214 ЦПК
України на вищезазначені положення
закону уваги не звернув, у достатньому
об'ємі не визначився з характером
спірних правовідносин та
задовольняючи позовні вимоги Банку в
частині виселення відповідачки ОСОБА_2
зі спірного житла - предмета іпотеки,
обґрунтував свій висновок щодо
наявності правових підстав для
виселення ОСОБА_2 з квартири тим, що
письмова вимога про виселення
направлялася на адресу відповідачки.

У матеріалах справи міститься письмова
вимога № 19.1-06/5520 від 24 травня 2013 року
про добровільне звільнення
відповідачкою ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1
(а.с. 102), проте будь-які докази отримання
відповідачкою такої - відсутні.

Подана позивачем суду світлокопія
«реєстру переданої кореспонденції на
відправку через ТОВ «Міст Експрес»»
про відправлення на адресу
відповідачки ОСОБА_2 посилки (а.с. 161), не
є належним доказом отримання
відповідачкою письмової вимоги
іпотекодержателя про добровільне
звільнення квартири.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що Банк належних доказів направлення
та отримання відповідачкою вимоги про
добровільне виселення з квартири не
надав, тобто не дотримався обов'язкової
процедури письмового попередження про
звільнення житлового приміщення,
встановленої положеннями Закону
України «Про іпотеку», позовна вимога
ПАТ «Укрсоцбанк» про примусове
виселення ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1,
яка є предметом іпотеки, задоволенню не
підлягає.

Також слід зазначити, що в даному
випадку положення Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 3.06.2014
року не підлягають застосуванню,
оскільки він набрав чинності 7 червня
2014 року, тобто після ухвалення
оскаржуваного рішення суду, проте це не
виключає можливість його застосування
в разі примусового виконання рішення
суду в цій частині.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції, відповідно до 309 ч. 1
п.п. 1, 4 ЦПК України, в частинах
(дослівно): «Позов задовольнити. В
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 за договором про надання
відновлювальної кредитної лінії №
610/37-74 від 01.04.2008 року (з додатковими
угодами) в розмірі - 39 971,90 доларів США,
що становить: 29160,84 доларів США -
заборгованість по кредиту, 10811,06
доларів США - відсотки за користування
кредитом, 3445,88 грн. - пеня за несвоєчасну
сплату заборгованості по кредиту та
відсотках, станом на 13.03.2012 року - шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею -
58,8 м2, житловою площею - 40,8 м2, яка
належить на праві власності ОСОБА_3 -
шляхом продажу ПАТ «Укрсоцбанк» з
укладенням від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу з іншою особою -
покупцем, з отриманням витягу
Державного реєстру прав власності, а
також надання ПАТ «Укрсоцбанк» всіх
повноважень необхідних для здійснення
продажу із встановленням початкової
ціни предмета іпотеки для його
подальшої реалізації на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оцінки майна під час
проведення виконавчих дій. ОСОБА_2
виселити з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення» -
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, яке відповідатиме
позовним вимогам ПАТ «Укрсоцбанк» та
зазначеним вище вимогам закону.

Рішення міського суду в частині
стягнення з ОСОБА_3 3219,00 грн. судового
збору ухвалене у відповідності до
вимог ст. 88 ЦПК України, тому підлягає
залишенню без змін.

На підставі вищенаведеного, апеляційна
скарга відповідачів підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п.п. 1, 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в
и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 10 лютого 2014
року в частинах: «Позов задовольнити. В
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 за договором про надання
відновлювальної кредитної лінії №
610/37-74 від 01.04.2008 року (з додатковими
угодами) в розмірі - 39 971,90 доларів США,
що становить: 29160,84 доларів США -
заборгованість по кредиту, 10811,06
доларів США - відсотки за користування
кредитом, 3445,88 грн. - пеня за несвоєчасну
сплату заборгованості по кредиту та
відсотках, станом на 13.03.2012 року - шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею -
58,8 м2, житловою площею - 40,8 м2, яка
належить на праві власності ОСОБА_3 -
шляхом продажу ПАТ «Укрсоцбанк» з
укладенням від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу з іншою особою -
покупцем, з отриманням витягу
Державного реєстру прав власності, а
також надання ПАТ «Укрсоцбанк» всіх
повноважень необхідних для здійснення
продажу із встановленням початкової
ціни предмета іпотеки для його
подальшої реалізації на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оцінки майна під час
проведення виконавчих дій. ОСОБА_2
виселити з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення» -
скасувати та ухвалити в цих частинах
нове рішення, яким:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити
частково.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за
договором про надання відновлювальної
лінії № 610/37-74 від 01.04.2008 року (з
додатковими угодами) в розмірі 39 971,90
дол. США, з яких: 29 160,84 дол. США -
заборгованість по кредиту; 10 811,06 дол.
США - відсотки за користування кредитом
та 3445,88 грн. - пені за несвоєчасну сплату
заборгованості по кредиту та
відсотках, - звернути стягнення на
предмет іпотеки за іпотечним договором
від 01.04.2008 року, зареєстрованим в
реєстрі за № 1063, зі змінами від 22.02.2010
року, - майно, що належить ОСОБА_3, а саме:
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 58,8 кв. м., житловою
площею 40,8 кв. м., - шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, з
установленням початкової ціни на цей
вид майна на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності - незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

У виселенні ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 -
відмовити.

В частині стягнення з ОСОБА_3 судового
збору - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Кабаль І.І.

Копняк С.М.