Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 11
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року публічне акціонерне
товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ
«Універсал Банк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 18
грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір, за
умовами якого останній отримав в
розмірі 944 000 доларів США строком до 12
грудня 2012 року зі сплатою 11,5% річних
за користування кредитом.

У забезпечення цього договору між
банком та ОСОБА_2 було укладено договір
іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 передав в
іпотеку банку земельну ділянку, два
об'єкти незавершеного будівництва та
жилий будинок з господарськими
будівлями й спорудами, що розташовані
по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер,
залишивши заповіт на користь ОСОБА_1

Посилаючись на те, що відповідач
прийняв у встановленому законом
порядку спадщину після смерті
позичальника, а відтак до нього
перейшли як права так і обов'язки
останнього, ПАТ «Універсал Банк»
просило позов задовольнити та в
рахунок погашення кредитної
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Рішенням Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області від 20
червня 2014 року позов задоволено
частково.

У рахунок погашення кредитної
заборгованості в розмірі 1
001 240,74 доларів США за договором від 19
грудня 2007 року звернуто стягнення на
предмет іпотеки за іпотечним договором
від 18 грудня 2007 року, а саме на
об'єкт незавершеного будівництва -
жилий будинок готовністю 57 %, що
розташований по АДРЕСА_1, на об'єкт
незавершеного будівництва - жилий
будинок готовність 94 %, що розташований
по АДРЕСА_1, на земельну ділянку площею
0,1582 га, що розташована по АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 11
вересня 2014 року, зазначене рішення
міського суду скасовано й ухвалено
нове рішення, яким позов задоволено
частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором, укладеним 18
грудня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк»
та ОСОБА_2, а саме на земельну
ділянку площею 0,1582 га, для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
розташовану по АДРЕСА_1, на об'єкт
незавершеного будівництва жилого
будинку, готовністю 57 %, розташованого
по АДРЕСА_1, на об'єкт незавершеного
будівництва жилого будинку, готовністю
94 %, розташованого по АДРЕСА_1, на жилий
будинок з господарськими будівлями й
спорудами жилою площею 62,5 кв. м,
загальною площею 113,3 кв. м,
розташований по АДРЕСА_1, шляхом
продажу вищевказаного нерухомого
майна на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченого Законом України «Про
виконавче провадження».

За рахунок одержаних від реалізації
коштів задовольнити вимоги ПАТ
«Універсал Банк» у розмірі 960 726,31
доларів США. Решту коштів від
реалізації повернути ОСОБА_1

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення апеляційного суду скасувати й
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позов, апеляційний суд виходив з
наявності правових підстав для
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення кредитної
заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ
«Універсал Банк», оскільки в силу
положень ст. ст. 33, 39 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
боржником основного зобов'язання банк
вправі задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а згідно ст. 23 Закону України
«Про іпотеку» іпотека є дійсною для
спадкоємця, який в силу вимог ст. 1282 ЦК
України зобов'язаний задовольнити
вимоги кредитора.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна.

Судом встановлено, що 19 грудня 2007 року
між ВАТ «Універсал Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № BL922, за
умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в
розмірі 944 000 доларів США, строком
погашення до 12 грудня 2012 року, зі
сплатою 11,5% річних. Пунктом 1.3.3. цього
договору передбачено, що з 01 липня 2008
року за користування кредитними
коштами понад термін погашення
визначеного договором графіка.
встановлюється процентна ставка 23 %
річних.

З метою забезпечення належного
виконання умов вказаного договору між
банком та ОСОБА_2 того ж дня було
укладено договір іпотеки, згідно якого
ОСОБА_2 передав в іпотеку належне йому
на праві власності нерухоме майно:
земельну ділянку площею 0,1582 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд; об'єкт незавершеного
будівництва - жилий будинок, готовністю
57 %; об'єкт незавершеного будівництва
- жилий будинок, готовністю 94 %; жилий
будинок з господарськими будівлями й
спорудами, жилою площею 62,5 кв. м,
загальною - 113,3 кв. м, які розташовані по
АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
передбачені Законом України «Про
іпотеку».

Судом також встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер, через
неналежне виконання зобов'язань за
кредитним договором, останній на
момент смерті мав кредитну
заборгованість перед банком. За життя
ОСОБА_2 склав заповіт на користь
відповідача.

Частиною 1 ст. 608 ЦК України передбачено,
що зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно зі ст. 23 цього Закону, у разі
переходу права власності на предмет
іпотеки від іпотекодавця до третьої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна. Особа,
до якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статусу
іпотекодавця, має всі його права і несе
всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих самих
умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.

У ч. ч. 2, 3 ст. 1268 ЦК України зазначено, що
не допускається прийняття спадщини з
умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 на час відкриття спадщини
постійно проживав із спадкодавцем,
крім того, як спадкоємець за заповітом,
28 серпня 2009 року звернувся до
Яремчанської міської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини.

За правилами ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями та кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Натомість, на час розгляду справи,
ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину
не отримав й право власності на спірну
нерухомість, яка є предметом іпотеки у
встановленому законом порядку не
оформив.

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ
«Універсал Банк» просило звернути
стягнення на все нерухоме майно,
передане спадкодавцем в іпотеку банку.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст. 12 цього Закону.

Як роз'яснено у п. 41 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав. Оскільки вказане положення
закону є оціночним, то суд має належним
чином його мотивувати, співставити
обставини зі змістом цього поняття,
визначитись, чи не суперечить його
застосування загальному змісту та
призначенню права, яким урегульовано
конкретні відносини (зокрема про право
на першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1
ст. 3 ЦК України).

Вирішуючи спір суд апеляційної
інстанції у порушення ст.
ст. 303, 316 ЦПК України на вказані
положення закону уваги не звернув,
належним чином не перевірив наданих
позивачем розрахунків заборгованості
по кредитних договорах, не дослідив
умови укладеного між банком та ОСОБА_2
договору іпотеки й не з'ясував
визначену сторонами вартість
предметів іпотеки, не перевірив
заперечення відповідача з цього
приводу, унаслідок чого взагалі не
встановив дійсного розміру кредитної
заборгованості та її співмірність із
вартістю іпотечного майна.

Отже, апеляційним судом у достатньому
обсязі не досліджено розрахунку
кредитної заборгованості й не надано
йому відповідної оцінки, не визначено
дійсного періоду за який здійснено
нарахування заборгованості, з
урахуванням дати смерті боржника, й не
з'ясовано питання дотримання строку
позовної давності, встановленого ст. 258
ЦК України щодо вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судом апеляційної
інстанції, фактичних обставин, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, що в свою чергу
призвело до поверхневого вирішення
спору.

Також, поза увагою суду апеляційної
інстанції залишився той факт, що право
власності на спірну нерухомість, яка є
предметом іпотеки у визначеному
законом порядку на відповідача не
оформлено.

При цьому, резолютивна частина рішення
суду апеляційної інстанції про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у повній мірі не відповідає вимогам ст.
39 Закону України «Про іпотеку» та п. 4
ст. 215 ЦПК України, оскільки в ній не
зазначено загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки, а також початкова ціна
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації.

За таких обставин ухвалене судом
апеляційної інстанції судове рішення в
частині вирішення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки не можна
вважати законним та обґрунтованим й
воно у вказаній частині підлягає
скасуванню з передачею справи у цій
частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 11
вересня 2014 року скасувати, справу
передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.П. Гончар

Судді:
В.І. Амелін

Т.П.
Дербенцева

Д.О.
Остапчук

В.О.
Савченко