АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Хрещатик» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 листопада 2014
року

в справі за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Хрещатик» про
стягнення боргу за вкладами та
нарахованими процентами.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася у суд з
позовом до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Хрещатик» (надалі - ПАТ КБ «Хрещатик»)
про стягнення боргу за вкладами та
нарахованими процентами.

Свої вимоги, з урахуванням заяв про
зміну предмета позову від 29 жовтня 2014 р.
та про уточнення позовних вимог від 05
листопада 2014 р., обґрунтовувала тим, що
між нею та банком 21 березня 2014 р.
укладено депозитний договір, на
виконання якого нею було здійснено
внесення коштів, в сумі 17 500 євро.

Зазначала, що працівниками відділення
банку, в зв'язку із внесенням
зазначених коштів на рахунок через
вечірню касу (після 16 год.) примірник
договору їй видано не було.

Вказувала, що у подальшому, дізналася
про зняття із її рахунку грошових
коштів, в сумі 17 438, 33 євро та його
закриття.

Посилаючись на те, що зазначені кошти
вона не отримувала, й фактично
укладений між сторонами договір
відсутній, просила на підставі
положень ст.1212 ЦК України стягнути з
банку на її користь безпідставно
отримані кошти, в сумі 17 500 євро.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 листопада 2014
р. позов задоволено. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, про відмову
в задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи та
підтверджується сторонами, 21 березня
2012 р. між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1
укладено депозитний договір №254/2012-222.

На виконання умов договору, відповідно
до виписки по особовому рахунку,
наданої банком, позивака внесла на
депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові
кошти, в сумі 17 500 євро, що були
зараховані банком 22 березня 2012 р. та, в
подальшому, отримувала передбачені
договором проценти за депозитом у
валюті /а.с.94-101/.

Згідно заяви на видачу готівки від 04
червня 2013 р. за №1 на підставі заяви
клієнта від 31 травня 2013 р. про
дострокове повернення грошових коштів
згідно договору №254/2012-222 від 21 березня
2012 р., банком було виплачено 17 438,33
євро, що еквівалентно 181 311 грн. 44 коп.
/а.с.38/.

Зі змісту витягу з акту, складеного
директором департаменту аудиту і
контролю Томенчук Г.І. про результати
ревізії ведення операцій з депозитами
фізичних осіб Київського
регіонального відділення ПАТ КБ
«Хрещатик» убачається, що зазначений
вклад на час ревізії закритий, у зв'язку
достроковим вилученням коштів 04 червня
2013 р. в повній сумі; примірник договору
банку та заява на розміщення даного
вкладу у відділенні відсутні, також у
відділенні відсутня заява на
дострокове вилучення вкладу; підписи
клієнта у заяві на видачу готівки та
квитанції форми 377-к при достроковому
вилученні не відповідають зразку
підпису клієнта…Відсутність у банку
документів на дострокове розірвання
договорів, невідповідність підписів у
видаткових касових документах
підписам клієнта у первинному договорі
вказує на те, що кошти клієнта могли
бути вилучені із банківського обороту
колишніми працівниками Київського
регіонального відділення з корисливою
метою /а.с.24-27/.

Відповідно до листа начальника
Шевченківського РУ ГУ МВС України в
м. Києві Осипенко Р.І. від 03 липня
2014 р. за №59/14745 слідчим відділом
проводиться розслідування
кримінального провадження за ознаками
злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК
Украхни, внесеного до ЄРДР за
№0002551 від 19 березня 2014 р. за заявою
ПАТ КБ «Хрещатик» та витребувано з
банку оригінали документів - заяви
вкладників про розміщення, поповнення
та повернення грошових коштів (в тому
числі частково та дострокове),
депозитних договорів укладених в
Київській регіональній дирекції
(відділенні) ПАТ КБ «Хрещатик» з 01 січня
2011 р. по теперішній час, довіреності на
право розпорядження рахунком
(рахунками), касові та бухгалтерські
документи з оформлення та зняття
коштів з депозитних вкладів, зокрема
щодо ОСОБА_1 /а.с.51-52/.

На виконання запиту, банком передано
документи, про що 08 серпня 2014 р.
складено акт приймання-передачі
оригіналів документів /а.с.44-50/.

Задовольняючи позовні вимоги районний
суд виходив з того, що банком не надано
доказів існування депозитного
договору між сторонами, а тому кошти, в
сумі 17 500 євро, як такі, що отримані
банком без достатньої правої підстави,
на підстав вимог ст.1212 ЦК України,
підлягають стягненню на користь
позивачки.

Між тим, такі висновки суду першої
інстанції не ґрунтуються на матеріалах
справи й не узгоджуються з нормами
матеріального права.

Матеріалами справи безспірно доведено,
й не спростовується сторонами, у
зв'язку з чим не підлягає доказуванню,
існування між сторонами договірних
відносин, що склалися на підставі
депозитного договору №254/2012-222 від
21 березня 2012 р.

Окрім того, сторонами, на виконання
умов укладеного договору вчинено ряд
дій по внесенню грошових коштів, їх
розміщенню та сплаті процентів за
депозитом.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Вiдповiдно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч. 1-2 ст.509 ЦК
України цивiльнi права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогiєю
породжують цивiльнi права та обов'язки.
До підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, належать
договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися вiд
певної дiї, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином вiдповiдно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
aктiв цивільного законодавства, а за
вiдсутноcтi таких умов та вимог цього
Кодексу, інших aктiв цивільного
законодавства - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.177 ЦК України об'єктами
цивільних прав є, зокрема, речі, у тому
числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно із ч.1,2 ст.205 ЦК України правочин
може вичинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Приписами ч.1 ст.207 ЦК України
передбачено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Районний суд не врахував, що
відповідно до системного аналізу
положень частини першої, п.1 ч.2 ст.11, ч.1
ст.177, ч.1 ст.202, ч.1-2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212
ЦК України укладений між сторонами
договір був достатньою та належною
правовою підставою набуття майна
(отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками відповідних правовідносин
у майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Матеріали справи свідчать, що
відповідач набув майно за існування
достатніх правових підстав, у спосіб,
що не суперечить цивільному
законодавству, в порядку виконання
сторонами умов депозитного договору.

Крім того, грошові кошти не
передавались у власність чи
користування, їх було отримано не як
позику чи оплату за надані послуги
згідно з договором, а лише як предмет
договору.

За таких обставин, ураховуючи, що
доказів визнання укладеного
правочинну - депозитного договору,
недійсним або його розірвання не
надано, колегія суддів дійшла висновку
про необґрунтованість висновків суду
першої інстанції про те, що оспорювана
сума вважається отриманою
відповідачем безпідставно.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції, як постановлене з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, підлягає скасуванню, а по справі
слід ухвалити нове рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Хрещатик» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 листопада
2014 року скасувати та ухвалити по справі
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Хрещатик» про
стягнення боргу за вкладами та
нарахованими процентами - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/19589/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/15655/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
СаадулаєваА.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.