Номер провадження: 22-ц/785/9020/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Панасенкова В.О.,
Драгомерецького М.М.

при секретарі - Фабіжевській Т.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 17 вересня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення додаткових коштів на
утримання повнолітньої дитини,

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом, яким просила стягнути з ОСОБА_3
на її користь 1/2 частину додаткових
витрат здійснених нею на оплату
навчання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
становить 9216 грн. від загальної
вартості витрат 18432 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
14.03.2013 року шлюб між нею та відповідачем
ОСОБА_3 розірвано, від шлюбу мають
повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду від 14.02.2013 року з ОСОБА_3 на користь
позивача стягнуто аліменти на
утримання їх повнолітньої доньки
ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від всіх
видів його заробітку, починаючи з
23.01.2013р. і до закінчення нею навчання
або не більше ніж до досягнення
двадцяти трьох років. На теперішній час
ОСОБА_4 закінчила навчання в
Ізмаїльському медичному училищі.
Позивач зазначила, що нею повністю
здійснювалась оплата контратаку за
навчання доньки, відповідач допомоги
на навчання доньки не надавав. Всього
за період з 2012 по 2014 навчальні роки
позивачем ОСОБА_2 за навчання доньки
було витрачено 18432 грн., у зв'язку з чим
просить стягнути з відповідача 1/2
частину понесених нею витрат на
навчання доньки, що становить 9216 грн.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
в судовому засіданні надали пояснення
і просили відмовити у задоволенні
позовних вимог з підстав зазначених у
письмових заперечення до позовної
заяви.

Рішенням суду в задоволенні позову
відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням
позивачка звернулася з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати це
рішення, та постановити нове, яким
задовольнити її позов у повному обсязі,
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, доводи апеляційної
скарги та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
позовних вимог і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає у зв'язку з тим, що районний
суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин, та застосував
необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були
встановлені наступні обставини.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 14.03.2013 року
було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
від 03.02.1995 року, виданого виконавчим
комітетом Ларжанської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області.

Згідно рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 14.02.2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів було
задоволено та з ОСОБА_3 стягнуто на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
їх повнолітньої доньки - ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно по 1/4 частки з
усіх видів заробітку, починаючи з 23.01.2013
року і до закінчення нею навчання або
не більше ніж до досягнення двадцяти
трьох років.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України,
якщо повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків, з ким проживає дочка, син, а
також самі дочка, син, які продовжують
навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає
розмір аліментів на повнолітню дитину
в твердій грошовій сумі та (або) у
частці від заробітку (доходу) платника
аліментів з урахуванням обставин,
зазначених у ст. 182 СК України.

Як вбачається з довідки від 12.06.2014 року
за № 905, наданої директором
Ізмаїльського медичного училища,
вбачається, що ОСОБА_4 дійсно навчалась
в Ізмаїльському медичному училищі на IV
курсі за спеціальністю «Лікувальна
справа», зарахована до училища згідно
наказу № 126 від 25.08.2010 року, з денною
формою навчання на контрактній основі.

Відповідно до договору про навчання №
126 від 07.08.2010 року та додатку до нього
укладеного між Ізмаїльським медичним
училищем в особі директора училища
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вбачається, що
виконавець бере на себе зобов'язання за
рахунок коштів замовника здійснити
підготовку молодшого спеціаліста на
денній формі навчання відповідно до
освітньої - професійної програми за
спеціальністю «Лікувальна справа» з
01.09.2010 року до 01.07.2014 року, загальна
вартість освітньої послуги становить
29878. з яких: 1 рік навчання - 6492 грн., 2- рік
- навчання - 7454 грн., З рік навчання - 7966
грн. та 4 рік навчання - 7966 грн.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу
України мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів, а також той з батьків, до
кого вимога про стягнення аліментів не
була подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитку здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо).

В якості особливих обставин, що
зумовлюють потребу у додаткових
витратах, позивач вказує витрати за
перебування дитини у навчальному
закладі.

Обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина та його
виконання визначений положенням глави
16 СК України. Відповідно до ст. 201 СК
України до відносин між батьками
повнолітніми дочкою, сином щодо
надання їм утримання застосовуються
норми статей 187, 18- 192 і 194-197 СК України.

Застосування вимог ст. 185 СК України про
обов'язок участі батьків у додаткових
витраті на неповнолітню дитину, що
викликані особливими обставинами, як
то розвитком дитини, хворобою,
каліцтвом, тощо, на правовідносини між
батьками і повнолітніми донькою, сином
не поширюється.

На підставі викладеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення додаткових коштів
навчання необхідно відмовити, оскільки
донька сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є
повнолітньою та стягнення додаткових
витрат на навчання повнолітніх дітей
нормами СК України не передбачено.

Суд першої інстанції, виконавши всі
вимоги цивільно-процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з діючими нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
та дійшов до вірного висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які
посилалася як на підставу своєї
позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній
скарзі про те, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам
закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду і не
містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа
розглянута по суті правильно, законних
підстав для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315,
317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити,
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 17 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може
бути оскаржена в касаційному порядку
до касаційного суду протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков