провадження 6/201/444/2014
УХВАЛА

5 грудня 2014 року
Жовтневий
районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську заяву
ОСОБА_1 про поновлення пропущеного
строку для пред’явлення виконавчого
документу до виконання по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 6 грудня 2012 року звернулася до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про стягнення аліментів.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 20 грудня
2012 року, яке у встановленому законом
порядку набрало законної сили, позов
задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 21 січня 2013 року
було внесено виправлення в рішення
суду від 20 грудня 2012 року.

ОСОБА_1 5 серпня 2014 року звернулася до
суду з заявою про поновлення
пропущеного строку для пред’явлення
виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року у
задоволенні заяви ОСОБА_1 про
поновлення пропущеного строку для
пред’явлення виконавчого документа до
виконання – відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7 жовтня
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено частково, а саме: скасовано
ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року і
передано питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не
з’явилися про час та місце судового
засідання повідомлялися належним
чином, про причини своєї неявки суд не
повідомили. На підставі ч. 2 ст. 371 ЦПК
України суд вважає можливим розглядати
питання про поновлення пропущеного
строку для пред’явлення виконавчого
документа до виконання за їх
відсутності.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Частиною першою статті 368 ЦПК України
визначено, що питання, пов’язанні із
зверненням судового рішення до
виконання вирішує місцевий суд, який
розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України
стягувачам, які пропустили строк для
пред’явлення виконавчого документа до
виконання з причин, визнаних судом
поважними, пропущений строк може бути
поновлено.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про
виконавче провадження», визначено, що
рішення про стягнення періодичних
платежів» (у справах про стягнення
аліментів, про відшкодування шкоди,
заподіяної каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, втратою
годувальника тощо) можуть бути
пред'явлені для виконання протягом
усього періоду, на який присуджені
платежі.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про
виконавче провадження» стягувач, який
пропустив строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
має право звернутися із заявою про
поновлення строку пред'явлення до суду,
який видав виконавчий документ, або до
суду за місцем виконання. Суд розглядає
таку заяву в десятиденний строк, якщо
інше не передбачено законом.

Перевіривши матеріали справи та
оцінивши обставини справи, а також
надані та добуті докази, суд вважає, що
заява не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Дійсно заочним рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
20 грудня 2012 року позов задоволено, а
саме: стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аліменти на сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 8 000 грн. на
дитину, починаючи стягнення з 06 грудня
2012 року, до досягнення сином
повноліття; допущено негайне виконання
рішення суду в частині стягнення
аліментів у розмірі місячного платежу.
Вирішено питання про судові витрати.

Частиною 2 статті 368 ЦПК України
встановлено, що за кожним судовим
рішенням, яке набрало законної сили, за
заявою осіб, на користь яких воно
ухвалено, чи прокурора, який здійснював
у цій справі представництво інтересів
громадянина або держави в суді,
видається один виконавчий лист. Якщо на
підставі ухваленого рішення належить
передати майно, що перебуває в кількох
місцях, або якщо рішення ухвалено на
користь кількох позивачів чи проти
кількох відповідачів, суд має право за
заявою стягувачів видати кілька
виконавчих листів, точно зазначивши,
яку частину рішення треба виконати за
кожним виконавчим листом.

Судом встановлено, що відповідно до
матеріалів справи рішення суду від 20
грудня 2012 року у встановленому законом
порядку набрало законної сили та судом
з урахуванням зазначеного, за заявою
заявника по справі, було видано
виконавчий лист, який останнім 27 червня
2014 року було подано до державної
виконавчої служби з метою примусового
виконання рішення суду, однак йому було
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження, оскільки останнім
пропущено строк пред’явлення
виконавчого документа до виконання, а
саме: у виконавчому документі чітко
зазначено період пред’явлення до 20.12
2013 року.

Також судом було встановлено, що строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, який заявник просить
поновити, по цій справі на даний час не
пропущено, оскільки вище вказане
рішення суду є рішенням про стягнення
періодичних платежів» (про стягнення
аліментів), а тому зазначене рішення
може бути пред'явлено для виконання
протягом усього періоду, на який
присуджені платежі (аліменти), тобто до
досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
повноліття, а саме: до 19 жовтня 2022 року,
в зв’язку з чим не можуть бути взяті до
уваги посилання позивача, що строк
пред’явлення до виконання виконавчого
листа до виконання минув, посилаючись,
що у виконавчому листі та у постанові
державного виконавця від 27 червня 2014
року, вказано, що строк його
пред’явлення до 20.12.2013 р., однак з
урахуванням зазначеного та вище
вказаного у виконавчому листі було
допущено помилку (невірно вказано дату
– строк пред’явлення виконавчого
листа до виконання) при його оформлені
та видачі, а не пропущено строк який
заявник просить йому поновити.

Крім того слід зазначити, що питань
щодо оформлення виконавчого листа,
виправлення помилки в ньому та
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню визначено у ст. 369
ЦПК України, але щодо зазначеного
заявник до суду не звертався, а тому
відсутні передбачені законом підстав
для його вирішення.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об’єктивні підстави
вважати, що причини з яких було
пропущено строк для пред’явлення
виконавчого документу до виконання не
є поважними, а заява не обґрунтованою
та такою, що не підлягає задоволенню,

Не може суд прийняти до уваги
наполягання заявника по справі на
задоволенні зазначеної заяви, оскільки
вони спростовуються вищенаведеним, не
ґрунтуються на фактичних даних та
об’єктивно нічим не підтверджені.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необґрунтованість
вказаної зави про поновлення
пропущеного строку для пред’явлення
виконавчого документу до виконання,
оскільки стягувачем на даний час строк
для його пред’явлення не пропущено, в
зв’язку з чим відсутні підстави для
його поновлення, таким чином, заява в
такому вигляді не підтверджена,
безпідставна і не ґрунтується на
вимогах закону, передбачених законом
підстав для її задоволення немає, а
тому суд вважає за необхідне відмовити
у її задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України,
ст. ст. 3, 11, 57, 58, 60, 61, 212, 368, 371 ЦПК України,
ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче
провадження», суд –

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 в задоволенні заяви про
поновлення пропущеного строку для
пред’явлення виконавчого документу до
виконання по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів – відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня проголошення ухвали, а у разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя -