З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/1103/14-ц
Провадження №2/377/411/14
19 листопада 2014 року
Славутицький міський суд Київської
області у складі: головуючої - судді
при секретарях: Прокопенко О.П., Прядко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Славутичі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства НАСК «Оранта» про
стягнення виплати страхового
відшкодування та пені за прострочення
виплати страхового відшкодування, -
13 жовтня 2014 року до суду з позовом до
ВАТ НАСК «Оранта» звернулася ОСОБА_1, в
якому просила стягнути з відповідача
на її користь 35 000 гривень страхового
відшкодування витрат, понесених на
спорудження пам’ятника та огорожі,
пені за прострочення виплати
страхового відшкодування витрат,
понесених на спорудження пам’ятника
та огорожі, в сумі 6 046 гривень 10
копійок, страхове відшкодування
моральної шкоди в сумі 2500 гривень та
пені за прострочення виплати моральної
шкоди в сумі 432 гривні.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані
тим, що 13 травня 2011 року внаслідок
дорожньо – транспортної пригоди,
винним у якій за вироком Славутицького
міського суду Київської області від 29
вересня 2011 року був визнаний водій ТОВ
«Майстер» ОСОБА_2, загинув її син
ОСОБА_3. Транспортний засіб марки TOYOTA
Camry державний номерний знак НОМЕР_1,
яким керував ОСОБА_2, був застрахований
за полісом обов`язкового страхування
цивільно – правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів у ВАТ НАСК «Оранта» (Поліс АА/
3951425). 10 жовтня 2011 року нею було подано
до Славутицького відділення НАСК
«Оранта» заяву про страхове
відшкодування та додані до неї
документи. Всупереч вимогам п.36.2 ст. 36
Закону України «Про обов`язкове
страхування цивільно – правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» 08.01.2014 року
відповідачем було здійснено страхове
відшкодування тільки в частині оплати
ритуальних послуг в розмірі 5 982 гривні.
Посилаючись на ст.ст. 22.3, 34 - 36 Закону
України «Про обов`язкове страхування
цивільно – правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст. 11, 16, 23, 1201 – 1202 ЦК
України, просила задовольнити її
вимоги щодо стягнення на її користь з
відповідача 35 000 гривень страхового
відшкодування витрат, понесених на
спорудження пам’ятника та огорожі,
пені за прострочення виплати
страхового відшкодування витрат,
понесених на спорудження пам’ятника
та огорожі, в сумі 6 046 гривень 10
копійок, страхове відшкодування
моральної шкоди в сумі 2500 гривень та
пені за прострочення виплати моральної
шкоди в сумі 432 гривні.
В судовому засіданні позивачка свої
вимоги підтримала повністю та просила
задовольнити. Надала пояснення,
аналогічні доводам, викладеним у
позовній заяві. На їх обґрунтування
послалася на вищезазначені норми
матеріального права, спеціального
закону та письмові докази, надані суду.
Відповідач свого представника в
судові засідання не направив, про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином,
клопотання про відкладення розгляду
справи до суду не надавав. Заяв про
розгляд справи за відсутності
представника відповідача та
заперечень на час розгляду справи до
суду також не надходило. Тому за
згодою позивачки суд ухвалив заочне
рішення відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК
України на підставі наявних доказів у
справі.

Вислухавши пояснення позивачки,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку про задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.05.2011 року
близько 21 години 30 хвилин з вини ОСОБА_2,
водія ТОВ «Майстер», який керував
транспортним засобом марки TOYOTA Camry
державний номерний знак НОМЕР_1,
застрахованим за полісом обов`язкового
страхування цивільно – правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АА/3951425 у ВАТ
НАСК «Оранта», сталася дорожньо –
транспортна пригода, внаслідок якої
загинув син позивачки ОСОБА_3.

Вироком Славутицького міського суду
Київської області від 29 вересня 2011 року
(кримінальна справа № 1-59/2011), який
набрав законної сили 15 жовтня 2011 року,
ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК
України. Даним вироком було задоволено
цивільний позов ОСОБА_1 частково та
стягнуто на її користь з ТОВ «Майстер»
на відшкодування моральної шкоди 50 000
гривень.

10 жовтня 2011 року позивачка звернулася
із заявою до Славутицького відділення
НАСК «Оранта» про страхове
відшкодування. Копія вироку
Славутицького міського суду Київської
області була надана позивачкою
відповідачу 14.12.2011 року (а.с. 46-50).
Квитанцію про вартість спорудженого
пам’ятника та огорожі в сумі 35000
гривень було надано позивачкою
відповідачеві на початку 2012 року.
Проте, до цього часу страхове
відшкодування витрат, понесених на
спорудження пам’ятника та огорожі,
страхове відшкодування моральної
шкоди позивачці відповідачем не
виплачено.

Вирішуючи правовий спір відповідно до
встановлених обставин справи та
відповідних їм правовідносин, суд
виходить з положень Закону України
«Про обов`язкове страхування цивільно
– правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів», в
редакції, чинній на день настання
страхового випадку та виникнення права
на отримання страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов`язкове страхування цивільно –
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо – транспортної пригоди,
яка сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно – правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Строк дії Полісу обов`язкового
страхування цивільно – правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АА/3951425 був
визначений з 11 годин 22.04.2011 року по
21.04.2012 року включно, що свідчить про
настання вищевказаного страхового
випадку у межах строку дії даного
полісу.

ДТП, яка мала місце 13.05.2011 року, з вини
ОСОБА_2, водія ТОВ «Майстер», який
керував забезпеченим транспортним
засобом марки TOYOTA Camry державний
номерний знак НОМЕР_1, застрахованим за
полісом обов`язкового страхування
цивільно – правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АА/3951425 у ВАТ НАСК «Оранта»,
внаслідок якої загинув син позивачки
ОСОБА_3, відповідач визнав страховим
випадком, про що свідчить страховий акт
№ ОЦВ-11-20940/1, копія якого долучена до
матеріалів справи(а.с. 66) та розрахунок
розміру страхового відшкодування за
шкоду, заподіяну здоров’ю, а також
часткове відшкодування ним шкоди за
ритуальні послуги в розмірі 5982
гривні(а.с.67).

11 вересня 2011 року між ОСОБА_1,
позивачкою, та ФОП ОСОБА_4 було
укладено договір на доставку та монтаж
меморіального комплексу, загальна
сума цього договору становить 35000
гривень(а.с. 86-88).

Наданою квитанцією, копія якої
долучена до матеріалів справи,
підтверджено оплату позивачкою СПД
ОСОБА_4 35000 гривень за встановлення
пам’ятника на могилі її сина ОСОБА_3,
який загинув 13.05.2011 року, та огорожі
(а.с. 85).

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що позивачка ОСОБА_1 у
зв’язку зі смертю свого сина ОСОБА_3
понесла витрати на виготовлення
пам’ятника і огорожі в сумі 35000
гривень.

Згідно п.27.1 ст. 27 Закону України «Про
обов`язкове страхування цивільно –
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» в
редакції, яка діяла на час настання
страхового випадку та виникнення права
на отримання страхового відшкодування,
право на отримання відшкодування за
шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого,
мали особи, які знаходилися на
утриманні потерпілого, та особи, які
взяли на себе витрати з поховання.

Згідно п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про
обов`язкове страхування цивільно –
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів», в
редакції станом на день настання
страхового випадку, витрати на
поховання мають бути обґрунтовані та
відшкодовуються при наданні
страховику оригіналу свідоцтва про
смерть і документів, які підтверджують
такі витрати.

Статтею 1201 ЦК України передбачено
право особи, яка зробила необхідні
витрати на поховання та на спорудження
надгробного пам'ятника, на їх
відшкодування.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п.
24 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27 березня 1992
року № 6, у випадку смерті потерпілого
організація або громадянин,
відповідальні за заподіяння шкоди,
зобов'язані відшкодувати витрати на
поховання (у тому числі на ритуальні
послуги та обряди) тій особі, яка
понесла ці витрати, тому вимога про
стягнення витрат на поховання може
пред'являтись як особами, які мають
право на відшкодування шкоди у зв'язку
зі смертю годувальника, так і
сторонніми потерпілому громадянами і
організаціями, що фактично понесли ці
витрати. Витрати на виготовлення
пам'ятників і огорож визначаються,
виходячи з їх фактичної вартості, але
не вище граничної вартості стандартних
пам'ятників і огорож в даній
місцевості.

Як вбачається з відповіді виконкому
Славутицької міської Ради Київської
області № 05-2/405 від 31.07.2014 року, яка
надана позивачці на її запит,
розрахувати граничну вартість
стандартних пам`ятників і огорож на
кладовищі м. Славутича не
представляється можливим(а.с. 16).

З метою вирішення питання визначення
граничної вартості стандартних
пам`ятників і огорож в даній місцевості
було здійснено запит до ФОП ОСОБА_4,
який, виготовив пам’ятник,
підтвердженням чого є квитанція № 2483620
від 11.09.2011 року на суму 35 000 гривень.

З відповіді на запит ФОП ОСОБА_4 від
15.11.2014 року , вбачається, що надати
інформацію щодо граничної вартості
стандартних пам’ятників і огорож в м.
Славутичі Київської області не
представилось можливим(а.с. 76).

Тому суд, враховуючи вищенаведені
обставини та норми Закону України «Про
обов`язкове страхування цивільно –
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів», надані
позивачкою на підтвердження своїх
вимог по відшкодуванню витрат,
пов`язаних з похованням, письмові
докази, прийшов до висновку, що на
користь позивачки підлягає до
стягнення з відповідача 35000 гривень на
відшкодування витрат, понесених
позивачкою на спорудження надгробного
пам`ятника, які підтверджені
квитанцією ФОП ОСОБА_4, оскільки судом
не встановлено, що ця сума перевищує
граничну вартість пам’ятників в даній
місцевості.

Згідно 22.3 ст. 22 Закону України «Про
обов`язкове страхування цивільно –
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» в
редакції, що діяла на час настання
страхового випадку, потерпілому
відшкодовується також моральна шкода,
передбачена п.п. 1,2 частини другої
статті 23 ЦК України. Така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК
України. При цьому страховик
відшкодовує не більше ніж 5 % ліміту,
визначеного у п. 9.3 ст. 9 цього Закону.
Різницю між сумою відшкодування,
визначеною судом, та сумою, яка має бути
відшкодована страховиком, оплачує
особа, яку визнано винною у скоєнні
дорожньо – транспортної пригоди.

За вироком Славутицького міського суду
Київської області від 29.09.2011 року на
користь ОСОБА_1 було стягнуто на
відшкодування моральної шкоди в сумі
50 000 гривень з ТОВ «Майстер», з яким на
момент ДТП знаходилася у трудових
відносинах винна особа – ОСОБА_2Д(а.с.
46-50).

Згідно довідки ТОВ «Майстер» від 26.05.2014
року відшкодування моральної шкоди
згідно вироку Славутицького міського
суду Київської області від 29.09.2011 року
ОСОБА_1 не виплачувалось(а.с. 8).

Відповідно до страхового акту №
ОЦВ-11-20940 2 ВАТ НАСК «Оранта»
страховиком прийнято рішення про
виплату страхового відшкодування
моральної шкоди позивачці в розмірі 5 %
ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 цього
Закону, тобто в сумі 2550 гривень, проте
до цього часу дана сума страхового
відшкодування позивачці не
виплачена(а.с. 68-69).

Враховуючи, що позивачкою заявлені
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на її користь страхового
відшкодування моральної шкоди в сумі
2500 гривень, то суд не виходячи за межі
позовних вимог вважає, що саме ця сума
страхового відшкодування моральної
шкоди повинна бути стягнута з
відповідача на користь позивачки.

Також суд прийшов до висновку, що НАСК
«Оранта» повинна нести додаткову
відповідальність за прострочення
виплати страхового відшкодування.

З страхового акту № ОЦВ-11-20940/1
встановлено, що заява про страхове
відшкодування була отримана
відповідачем 10 жовтня 2011 року разом з
доданими документами, копію вироку
суду відповідач отримав 14.12.2011 року. В
судовому засіданні також встановлено,
що квитанцію про вартість понесених
позивачкою витрат на спорудження
пам’ятника та огорожі відповідачем
отримано на початку 2012 року.

Згідно п. 36.2 ст.36 України «Про
обов`язкове страхування цивільно –
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніше як через 90 календарних днів з
дня отримання заяви про страхове
відшкодування зобов’язаний: у разі
визнання ним вимог заявника -
обґрунтованими, прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його. Якщо у зв’язку з відсутністю
документів, що підтверджують розмір
заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не
може оцінити її загальний розмір,
виплата страхового
відшкодування(регламентна) виплата
здійснюється у розмірі заподіяної
шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).
Страховик має право здійснювати
виплати без проведення експертизи,
якщо за результатами проведеного ним
огляду пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір
страхового відшкодування і не
наполягають на проведенні оцінки,
експертизи пошкодженого майна. У разі
невизнання майнових вимог заявника
або з підстав, визначених статтями 32
та/або 37 цього Закону,- прийняти
вмотивоване рішення про відмову у
здійсненні страхового
відшкодування(регламентної виплати).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем у встановлений строк
рішень, передбачених п. 36.2 ст.36 Закону
України «Про обов`язкове страхування
цивільно – правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», не прийнято. Розрахунок
розміру страхового відшкодування
моральної шкоди складено відповідачем
лише 27.08.2014 року (а.с. 69), але до цього
часу позивачці страхове відшкодування
моральної шкоди не виплачено.

Рішення щодо виплати страхового
відшкодування, пов’язаного з
витратами на виготовлення пам’ятника
та огорожі, або про відмову у
здійсненні страхового
відшкодування(регламентної виплати)
на час розгляду справи в суді не
прийнято.

Відповідно до п. 37.2 ст. 37 Закону України
«Про обов`язкове страхування цивільно
– правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» за
кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування з вини
страховика або МТСБУ особі, яка має
право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної ставки
Національного банку України, яка діє у
період, за який нараховується пеня.

В позовній заяві позивачка просила
стягнути пеню за прострочення виплати
страхового відшкодування, пов’язаного
з витратами на виготовлення
пам’ятника та огорожі, та пеню за
прострочення виплати страхового
відшкодування моральної шкоди,
застосовуючи спеціальну позовну
давність, передбачену статтею 258 ЦК
України, якою передбачено, що позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені), тобто за
період з 10.10.2013 року по 09.10.2014 року.

Відповідно до постанови Правління
Національного банку України № 315 від
09.08.2013 року установлено з 13.08.2013 року
облікову ставку в розмірі 6,5 % річних.

Згідно Постанови Правління
Національного банку України № 212 від
14.04.2014 року установлено з 15.04.2014 року
облікову ставку в розмірі 9,5 % річних.

Постановою Правління Національного
банку України № 417 від 15.07.2014 року
установлено з 17.07.2014 року облікову
ставку в розмірі 12,5 % річних.

Загальний розмір пені за прострочення
виплати страхового відшкодування
витрат, понесених на спорудження
пам’ятника та огорожі, станом на
09.10.2014 року, складає 6063 гривень 15
копійок, з яких:

2331 гривня 10 копійок (35000 грн. х 13% : 365
днів х 187 днів) пеня за час прострочення
виплати страхового відшкодування з
10.10.2013 року по 14.04.2014 року;

1694 гривні 38 копійок (35000 грн. х 19%: 365 днів
х 93 дня) пеня за час прострочення
виплати страхового відшкодування з
15.04.2014 року по 16.07.2014 року;

2037 гривень 67 копійок (35000 грн. х 25% : 365
днів х 85 днів) пеня за час прострочення
виплати страхового відшкодування з
17.07.2014 року по 09.10.2014 року.

Враховуючи, що позивачкою заявлені
позовні вимоги про стягнення з
відповідача пені за прострочення
виплати страхового відшкодування
витрат, понесених на спорудження
пам’ятника та огорожі, в сумі 6046, 10
гривень, то суд, не виходячи за межі
позовних вимог, вважає, що саме ця сума
пені за прострочення виплати
страхового відшкодування витрат,
понесених на спорудження пам’ятника
та огорожі, повинна бути стягнута з
відповідача на користь позивачки.

Загальний розмір пені за прострочення
виплати страхового відшкодування
моральної шкоди станом на 09.10.2014 року
складає 433 гривні 08 копійок, з яких:

166 гривень 50 копійок (2500 грн. х 13% : 365
днів х 187 днів) пеня за час прострочення
виплати страхового відшкодування з
10.10.2013 року по 14.04.2014 року;

121 гривня 03 копійки (2500 грн. х 19%: 365 днів
х 93 дня) пеня за час прострочення
виплати страхового відшкодування з
15.04.2014 року по 16.07.2014 року;

145 гривень 55 копійок (2500 грн. х 25% : 365
днів х 85 днів) пеня за час прострочення
виплати страхового відшкодування з
17.07.2014 року по 09.10.2014 року.

Враховуючи, що позивачкою заявлені
позовні вимоги про стягнення з
відповідача пені за прострочення
виплати страхового відшкодування
моральної шкоди, в сумі 432 гривні, то
суд, не виходячи за межі позовних
вимог, вважає, що саме ця сума пені за
прострочення виплати страхового
відшкодування моральної шкоди повинна
бути стягнута з відповідача на користь
позивачки.

За таких обставин, стягненню з ВАТ
НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1
підлягає страхове відшкодування
витрат, понесених на спорудження
пам’ятника та огорожі, в сумі 35000
гривень, пеня за прострочення виплати
страхового відшкодування витрат,
понесених на спорудження пам’ятника
та огорожі, в сумі 6046 гривень 10 копійок,
страхове відшкодування моральної
шкоди в сумі 2500 гривень, пеня за
прострочення виплати страхового
відшкодування моральної шкоди в сумі
432 гривні, всього на загальну суму 43978
гривень 10 копійок.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та п.п.1
п.1 ст.4 Закону України «Про судовий
збір» з відповідача підлягає стягненню
судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.209, 213-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» на користь
ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат,
понесених на спорудження пам’ятника
та огорожі, в сумі 35000 гривень, пеню за
прострочення виплати страхового
відшкодування витрат, понесених на
спорудження пам’ятника та огорожі, в
сумі 6046 гривень 10 копійок, страхове
відшкодування моральної шкоди в сумі
2500 гривень, пеню за прострочення
виплати страхового відшкодування
моральної шкоди в сумі 432 гривні,
всього на загальну суму 43978 гривень 10
копійок.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» на користь
держави судовий збір в сумі 439 гривень
78 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 24 листопада
2014 року.

Суддя

Н. Ф.
Теремецька