Справа № 362/2709/14 Головуючий у І
інстанції Орда О.О.Провадження №
22-ц/780/6408/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 09 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія» про стягнення матеріальної
та моральної шкоди завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

У червні 2014 року позивачка звернулася
до суду із зазначеним позовом, який
обґрунтовувала тим, що 05 лютого 2014 року
о 07 год. 40 хв. по вул. Вокзальній в смт.
Глеваха сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля НОМЕР_1
під керуванням відповідача та
автомобілем НОМЕР_2, який належить
позивачу.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини водія ОСОБА_1, якого притягнуто до
адміністративної відповідальності
постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 18.02.2014 року.

Цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_1
застрахована у ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія», до
якої позивач 10 лютого 2012 року подав
заяву про виплату страхового
відшкодування.

Вартість відновлювального ремонту
автомобіля НОМЕР_4 становить 30769,39 грн.,
а з урахуванням фізичного зносу - 16430,78
грн. Позивач вважає, що страхова
компанія має сплатити йому страхове
відшкодування, яка зменшена на розмір
франшизи в розмірі 15920,78 грн., а решту
14848,61 грн. має відшкодувати відповідач
ОСОБА_1, оскільки відповідно до чинного
законодавства страхова компанія
відшкодовує витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, відповідно до вимог ст. 1194 ЦК
України та ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Тому, просила стягнути з ПАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» на її користь вартість
відновлювального ремонту за
вирахуванням фізичного зносу
транспортного засобу у розмірі 15920,78
грн., а з ОСОБА_1 різницю між повною
вартістю відновлювального ремонту та
стягуваною сумою з ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія» у
розмірі 15920,78 грн., вартість франшизи у
розмірі 510 грн., моральну шкоду у
розмірі 20000 грн. та судові витрати, які
становлять 700 грн. за проведення
експертного автотоварознавчого
дослідження, витрати за відправку
телеграм із запрошенням на проведення
товарознавчого дослідження у розмірі
134,16 грн. та судовий збір.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 09 жовтня 2014 року позов задоволено
частково, стягнуто з ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія» на
користь ОСОБА_2 страхове відшкодування
в розмірі 15920,78 грн. та судовий збір в
розмірі 159,20 грн., а всього 16079,98 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
16192,83 грн. матеріальної шкоди, 500 грн.
моральної шкоди та судовий збір в сумі
166,93 грн., а всього 16859,76 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову до
відповідача ОСОБА_1, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального права,
оскільки у страховому полісі ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну становить 50000 грн. Отже, суму
матеріального відшкодування у розмірі
30769,39 грн. має відшкодовувати
відповідач ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія»
відповідно до ліміту відповідальності.
Крім того, суд неправомірно вирішив
стягнути з нього 500 грн. моральної
шкоди, оскільки моральні страждання та
переживання виникли у позивачки у
зв'язку з неправомірними діями
страхової компанії, які виразилися у
несвоєчасній виплаті страхового
відшкодування.

Також апелянт вважає, що звіт про
визначення вартості матеріального
збитку від 13.05.2014 року не може бути
належним доказом по справі, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
того, що СПД ОСОБА_3, яка склала даний
звіт, є атестованим судовим експертом і
вправі здійснювати експертну
діяльність відповідно до Закону
України «Про судову експертизу» та ст.
53 ЦПК України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що позивачці завдана матеріальна та
моральна шкода з вини відповідача
ОСОБА_1, цивільно-правова
відповідальність якого застрахована у
ПАТ «Українська транспортна страхова
компанія», розмір якої встановлено та
підтверджено матеріалами справи.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Встановлено, що 05.02.2014 року в смт.
Глеваха по вул. Вокзальній, сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобілів НОМЕР_5 під керуванням
відповідача ОСОБА_1 та автомобіля
НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_4, в
результаті чого було пошкоджено
автомобіль «Subaru», а його власнику
нанесено матеріальний збиток.

Постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 18 лютого 2014 року відповідача ОСОБА_1
визнано винним у вказаній вище ДТП та
піддано адміністративному стягненню у
вигляді штрафу в розмірі 357,00 грн.

Судом встановлено, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_1 застрахована
в ПАТ «Українська транспортна страхова
компанія» згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АС/9744351, термін
дії якого з 25.01.2014 року до 24.01.2015 року,
страхова сума (ліміт відповідальності)
на одного потерпілого за шкоду
заподіяну майну, становить 50000 грн.,
розмір франшизи складає 510 грн.

05.02.2014 року позивачка повідомила ПАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» про настання страхового
випадку та 05.03.2014 року подала заяву на
отримання страхового відшкодування,
розмір якого до теперішнього часу не
одержала.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та умов договору страхування,
страховик зобов'язаний відшкодувати
потерпілій особі витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи евакуацію транспортного
засобу з місця ДТП до ремонту на
території України.

Доказів виплати страховою компанією
передбаченого Полісом № АС/9744351 та
Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страхового
відшкодування суду не надано.

Згідно зі звітом № 1305 від 13.05.2014 року,
складеним СПД ОСОБА_3, вартість
відновлювального ремонту автомобіля
НОМЕР_6, становить 30769,39 грн., з
урахуванням фізичного зносу КТЗ - 16430,78
грн., вартість матеріального збитку
складає - 16430,78 грн.

Судом встановлено, що оскільки
страховою компанією позивачу страхове
відшкодування виплачено не було, то з
ПАТ «Українська транспортна страхова
компанія» підлягає стягненню вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу з урахуванням
зносу у розмірі 15920,78 грн.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

В пункті 14 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» зазначено, що
при визначенні розміру та способу
відшкодування шкоди, завданої майну
потерпілого, судам слід враховувати
положення статті 1192 ЦК України.
Наприклад, з урахуванням обставин
справи суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ такого ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Коли відшкодування
шкоди в натурі неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
вірного висновку, що оскільки для
відновлення пошкодженого автомобіля,
як вбачається зі звіту № 1305 від 13.05.2014
року, складеним СПД ОСОБА_3, необхідно
проведення ремонтних робіт вартістю
30769,39 грн., а страхова компанія
зобов'язана відшкодувати 15920,78 грн.,
решта суми в розмірі 14848,61 грн. підлягає
стягненню на користь позивача з
відповідача ОСОБА_1

Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України
«Про страхування» франшиза - частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Статтею 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що
страхувальником або особою,
відповідальною за завдані збитки, має
бути компенсована сума франшизи, якщо
вона була передбачена договором
страхування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
вірного висновку про задоволення вимог
позивача в частині стягнення з ОСОБА_1
на користь позивача розміру франшизи в
сумі 510,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суму матеріального відшкодування у
розмірі 30769,39 грн. має відшкодовувати
відповідач ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія»
відповідно до ліміту відповідальності,
який складає 50000 грн., не заслуговують
на увагу, оскільки згідно ст. 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та умов договору страхування,
страховик зобов'язаний відшкодувати
потерпілій особі витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Крім того, не заслуговують на увагу
доводи апеляційної скарги про те, що
суд неправомірно стягнув з відповідача
ОСОБА_1 500 грн. моральної шкоди, оскільки
позивачка в позові зазначає, що
моральна шкода їй завдана з його вини, а
не внаслідок неправомірних дій
страхової компанії, які виразилися у
несвоєчасній виплаті страхового
відшкодування, як зазначено в
апеляційній скарзі.

Крім того, за правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Тому суд дійшов вірного висновку про
стягнення моральної шкоди з
відповідача ОСОБА_1

Також не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що звіт про
визначення вартості матеріального
збитку від 13.05.2014 року не може бути
належним доказом по справі, оскільки в
даному випадку СПД ОСОБА_3 діяла як
суб'єкт оціночної діяльності, а не
судовий експерт у розумінні Закону
України «Про судову експертизу» та ст.
53 ЦПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
про часткове задоволення позову,
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасовано з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 363 ЦПК України,
колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 09 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді