У х в а л а

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,
Горелкіної Н.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Відділ
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції, про
стягнення заборгованості по аліментам
та пені за прострочення сплати
аліментів,

за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 3 липня 2014
року та рішення апеляційного суду
Сумської області від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості по аліментам та пені за
прострочення сплати аліментів.

Посилалася на те, що з 5
березня 1993 року по 12 березня 1999 року
вона перебувала з відповідачем у шлюбі,
від якого мають доньку, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 18 червня 1996 року з
відповідача стягнуто аліменти на
доньку в розмірі ј частин від усіх
видів заробітку щомісячно, але не менше
Ѕ неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, починаючи з 4 червня 1996 року і
до досягнення дитиною повноліття.
Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Сумського міського управління юстиції
від 14 листопада 2013 року закінчено
виконавче провадження, у зв'язку з
досягненням донькою повноліття. Однак
в подальшому позивачка дізналась, що з
грудня 2012 року відповідач отримує
страхові виплати з Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в розмірі 42 086 грн
78 коп., а тому вважала, що відповідач
повинен був з грудня 2012 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2 сплачувати аліменти із сум
страхових виплат та просила стягнути з
нього заборгованість по аліментам в
сумі 11 579 грн 06 коп. та пеню в сумі 16 685
грн 25 коп.

Рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 3 липня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_4 заборгованість по
аліментам за період з грудня 2012 року по
18 жовтня 2013 року в розмірі 9 855 грн 34 коп.,
пеню в розмірі 1 000 грн. та судовий збір в
розмірі 243 грн 34 коп.

Рішенням апеляційного
суду Сумської області від 18 вересня 2014
року рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 3 липня 2014 року
скасовано в частині стягнення судового
збору та в цій частині ухвалено нове
рішення, яким сплачений ОСОБА_4 судовий
збір в розмірі 243 грн 60 коп.
компенсовано їй за рахунок держави.

У касаційній скарзі
ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані
судові рішення та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права та порушенням
норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Задовольняючи
частково позовні вимоги, суд першої
інстанції виходив з того, що у
відповідача наявна заборгованість по
сплаті аліментів, які повинні були
відраховуватись зі страхових виплат,
отриманих останнім через трудове
каліцтво та повного звільнення
платника аліментів від сплати
неустойки (пені) законом не
передбачено. Оскільки зобов'язання зі
сплати аліментів носить періодичний
характер і повинно виконуватися
щомісяця, то суд вірно з'ясував розмір
несплачених аліментів по кожному з цих
періодичних платежів, встановив строк,
до якого кожне із цих зобов'язань мало
бути виконано, та з урахуванням
встановленого обчислив розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму.

Саме така правова
позиція висловлена в постанові
Верховного Суду України від 1 жовтня 2014
року в справі № 6-149цс14.

Відповідно до ч. ч. 1, 3
ст. 358 ЦК України право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою. Кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Отже, рішення суду
першої інстанції в не скасованій його
частині та рішення суду апеляційної
інстанції, є законними та
обґрунтованими.

Таким чином,
перевіривши матеріали справи, доводи
касаційної скарги, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про
відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 3 липня 2014 року, в не скасованій його
частині, та рішення апеляційного суду
Сумської області від 18 вересня 2014 року.

Доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332
ЦПК України суд касаційної інстанції
при попередньому розгляді справи
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 3 липня 2014 року, в не скасованій його
частині, та рішення апеляційного суду
Сумської області від 18 вересня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа - Відділ державної
виконавчої служби Сумського міського
управління юстиції, про стягнення
заборгованості по аліментам та пені за
прострочення сплати аліментів,
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді:

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

Н.А. Горелкіна