ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"02" грудня 2014 р. Дарницький районний суд
міста Києва у складі головуючого судді
Дубаса В.А., при секретарі Ридзель О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
завданої в результаті ДТП -

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої в
результаті ДТП. Обґрунтовуючи позовні
вимоги позивач вказувала на те, що з
вини відповідача ОСОБА_3, під
керуванням якого перебував автомобіль
«Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1, 15.06.2013 року
сталась дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої було пошкоджено
автомобіль «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_5 під
керуванням водія ОСОБА_4, власником
якого є ОСОБА_2

В результаті ДТП автомобіль «ВАЗ» д.н.з.
НОМЕР_5 отримав механічні пошкодження.
ТОВ «Сакаред-Авто-Сервіс» 02.08.2013 року в
рахунку-фактурі №СФ-149 визначило, що
витрати на запасні частині та послуги з
ремонту вказаного автомобіля
складають 7002 грн. 00 коп.

Разом з тим, з моменту вчинення ДТП та
по теперішніго часу відповідач жодним
чином не намагався відшкодувати
позивачеві завдану йому метеріальну
шкоду, у зв'язку з чим, позивач змушена
була звернутись до суду з позовною
заявою.

З огляду на викладене та з урахуванням
заяви про зменшення розміру позовних
вимог, ОСОБА_2 просить суд стягнути з
ОСОБА_3 шкоду, завдану в результаті ДТП
у сумі 6850 грн. 00 коп.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, однак подав до
суду заяву про розгляд справи у
відсутність представника позивача,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив суд їх задовольнити,
проти ухвалення заочного рішення не
заперечував.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином (у т.ч. за допомогою
оголошення у газеті «Урядовий кур'єр»
від 13.11.2014 року за №211(5340), про причини
неявки суд не повідомив, заяви про
розгляд справи у його відсутність до
суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідача та ухвалити
заочне рішення відповідно до ст.ст.169
ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки
представник позивача не заперечував
проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 15.06.2013 року о 10.30 год., керуючи
транспортним засобом «Фольксваген»,
д.н.з. НОМЕР_1, рухався по вул.
Привокзальній, 14, в м.Києві, не
дотримався безпечної дистанції,
спричинивши зіткнення з автомобілем
«ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_5, що призвело до
пошкодження транспортних засобів, чим
порушив п. 13.1 ПДР України та вчинив
правопорушення передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду
м.Києва від 22.07.2013 року ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст.124
КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляду
штрафу (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, виданого УДАІ ГУ
МВС України в м.Києві 06.07.2006 року, серії
НОМЕР_6, автомобіль «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_5
належить позивачу ОСОБА_2 (а.с.7 зворот).

Згідно акту №052 виконаних робіт від
12.08.2014 року, було виконано роботу по
ремонту автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_5
у сумі 6850 грн. 00 коп. (а.с.23).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1992
року джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини, а також діяльність по
використанню, транспортуванню,
зберіганню предметів, речовин і інших
об'єктів виробничого, господарського
чи іншого призначення, які мають такі ж
властивості. Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояву їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо). Не вважається володільцем
джерела підвищеної небезпеки і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки в силу
трудових відносин з володільцем цього
джерела (шофер, машиніст, оператор та
ін.).

Разом з тим, абз.1 п.4 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Разом з тим, відповідачем суду не
надано жодних належних та допустимих
доказів в заперечення позовних вимог,
не здобуто таких доказів і в ході
судових засідань.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, оцінивши зібрані у справі
докази, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ґрунтуються на вимогах
закону, обставини справи підтверджені
певними засобами доказування, а тому
позовну заяву необхідно задовольнити.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.
10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої в
результаті ДТП - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до довідки Міністерства
доходів та зборів від 09.09.2014 року надати
реєстраційний номер облікової картки
вказаної фізичної особи не має
можливості, оскільки неможливо
однозначно ідентифікувати вказану
особу) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_2,
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_4) матеріальну шкоду у сумі 6850 грн.
00 коп., витрати по сплаті судового збору
у сумі 243 грн. 60 коп. та витрати пов'язані
з публікацією оголошення у газеті
«Урядовий кур'єр» у сумі 420 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
Апеляційному суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ
В.А. ДУБАС