Провадження № 22-ц/779/2562/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Ковалюка
Я.Ю., Шалаути Г.І.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
про стягнення суми невиплачених
одноразових заохочень за апеляційною
скаргою Державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 03 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом, уточнивши його в подальшому,
до ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
про стягнення суми невиплачених
одноразових заохочень.

Позовні вимоги мотивував тим, що з 1993
року працює оператором теплового
пункту ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго».
Відповідно до п.4 розділу 4 колективного
договору, укладеного між
адміністрацією та профспілковим
комітетом ДМП на 2012-2014 роки, він має
право на отримання одноразового
заохочення за сумлінну працю та з
нагоди 50-річчя від Дня народження
(якого він досягнув ІНФОРМАЦІЯ_1 року), а
також одноразового заохочення за
сумлінну працю та з нагоди 20-річчя
безперервної сумлінної праці (що
виповнилося 01.06.2013 року) кожного в
розмірі одного середньомісячного
заробітку. Посилаючись на безпідставну
відмову йому у виплаті цих заохочень
просив задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 03 листопада 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з Державного
міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» на
користь ОСОБА_2 невиплачене одноразове
заохочення за сумлінну працю та з
нагоди 50-річчя від Дня народження в
розмірі одного середньомісячного
заробітку, а також одноразове
заохочення за сумлінну працю та з
нагоди 20-річчя безперервної сумлінної
праці в розмірі одного
середньомісячного заробітку. Вирішено
питання судових витрат.

На дане рішення ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
подало апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи. Задовольняючи
позов, суд першої інстанції не взяв до
уваги, що відповідно до умов
колективного договору виплата
одноразових заохочень, в тому числі
тих, на які претендує позивач,
здійснюється виходячи з пріоритетів і
реальних фінансових можливостей
підприємства. В той же час такі
фінансові можливості у підприємства
були відсутні, що підтверджується
звітами про фінансові результати його
діяльності. Зокрема, в 2012 році сума
збитків підприємства становила 28 856,0
тис. грн., в 2013 році - 33 141,0 тис. грн. У
зв'язку із цим з жовтня 2012 року по
березень 2014 рік вищезазначені виплати
були призупинені. Крім того, відповідно
до вимог законодавства про оплату
праці дані виплати не є гарантованими
та мають індивідуальний характер.

Поза увагою суду залишилась також і та
обставина, що позивачем пропушено як
строк звернення з відповідною заявою
до комісії з трудових спорів, так і з
позовом до суду. Як вбачається з
матеріалів справи, 20 років
безперервної праці позивача на
підприємстві виповнилося 01 червня 2013
року, а 50-річчя він досягнув 20 серпня 2013
року. Однак, з позовом до суду звернувся
тільки 25 липня 2014 року.

З цих підстав апелянт просив рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянт доводи скарги
підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 доводів скарги не визнав
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
суд першої інстанції виходив з того, що
виплати, на які має право позивач,
віднесені до структури заробітної
плати та передбачені умовами
колективного договору, а доказів
скрутного матеріального становища, як
виключну підставу для невиконання умов
цього договору відповідачем не
представлено. При цьому суд також
прийшов до переконання, що зважаючи на
вимогу позивача про стягнення
структурних елементів заробітної
плати та відсутність обмеження
стягнення такої будь-яким строком ним
не пропущено строк звернення до суду за
вирішенням цього спору.

Однак, такий висновок місцевого
суду не ґрунтується на вимогах
матеріального права та не відповідає
дійсним обставинам справи. А тому
колегія суддів не може погордитися з
ним виходячи з наступного.

За змістом ст.9-1 КзпП України
підприємства, установи та організації
в межах своїх повноважень і за рахунок
власних коштів можуть встановлювати
додаткові порівняно з законодавством
трудові і соціально-побутові пільги
для працівників.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про
колективні договори і угоди»
колективний договір, угода укладаються
на основі чинного законодавства,
прийнятих сторонами зобов'язань з
метою регулювання виробничих, трудових
та соціально-економічних відносин і
узгодження інтересів працівників та
роботодавців. Частиною 1 ст.5 Закону
встановлено, що умови колективних
договорів і угод, укладених відповідно
до чинного законодавства, є
обов'язковими для підприємства, на які
вони поширюються, та сторін, які їх
уклали. Відповідні положення містяться
також в ст.ст.10,11,18 КЗпП.

Питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначаються цим Кодексом,
Законом України «Про оплату праці» та
іншими нормативно-правовими актами (ч. 3
ст. 94 КЗпП України).

Як вбачається із матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_2 з 1993 року перебуває у
трудових відносинах з ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»,
де працює оператором теплового пункту
(а.с.4).

Згідно вимог ст. 97 КЗпП України, ст. 15
Закону України «Про оплату праці»
форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Оплата праці працівників здійснюється
в першочерговому порядку. Всі інші
платежі здійснюються власником або
уповноваженим ним органом після
виконання зобов'язань щодо оплати
праці.

Відповідно до роз'яснень Верховного
Суду України, даних в п.8 Постанови
Пленуму «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
№13 від 24 грудня 1999 року при вирішенні
спорів про виплату премій, винагороди
за підсумками роботи за рік чи за
вислугу років, надбавок і доплат
необхідно виходити з нормативно -
правових актів, якими визначено умови
та розмір цих виплат. Працівники, на
яких поширюються зазначені нормативно
- правові акти, можуть бути позбавлені
таких виплат лише у випадках чи за умов,
передбачених цими актами. З мотивів
відсутності коштів у проведенні
вказаних виплат може бути відмовлено в
тому разі, коли вони обумовлені в
зазначених актах наявністю певних
коштів чи фінансування.

Зі змісту статуту ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»,
затвердженого рішенням
Івано-Франківської міської ради від
12.09.2006 року, видно, що підприємство
створене Івано-Франківською міською
радою для здійснення господарської
діяльності на основі повного
господарського розрахунку,
самофінансування та самоокупності, з
правом найму робочої сили. Власником
майна підприємства є територіальна
громада м. Івано-Франківська в особі
Івано-Франківської міської ради (а.с.28).

Як передбачено в розділі 4 «Соціальні
пільги та гарантії, соціальне
страхування житлово-побутового,
культурного, медичного обслуговування,
організації оздоровлення і відпочинку
працівників» колективного договору на
2012-2014 року, укладеного між
адміністрацією та профспілковим
комітетом ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»,
сторони домовились спільно формувати,
розподіляти кошти на соціальні,
культурно-масові заходи і житлове
будівництво та використання їх
виходячи з пріоритетів і реальних
фінансових можливостей підприємства.
Зокрема, пунктом 4 цього розділу
встановлено надання одноразового
заохочення працівникам за сумлінну
працю та з нагоди: 30,40,50-річчя від Дня
народження у розмірі одного
середньомісячного заробітку за
попередній місяць, а також ветеранам
підприємства за безперервну сумлінну
працю: 20,25,30,35,40 років у розмірі одного
середньомісячного заробітку (а.с.5,6).
Тобто, здійснення цих виплат
обумовлено наявністю певних коштів чи
фінансування.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги
ОСОБА_2 зазначав, що є ветераном праці,
оскільки 01 червня 2013 року виповнилося 20
років його безперервної праці на
підприємстві, а крім того, 20 серпня 2013
року він досягнув 50-річчя з Дня
народження, що дає йому право на
отримання в зв'язку із цим одноразових
заохочень.

З матеріалів справи вбачається,
що 18.04.2014 року адміністрацією ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
було відмовлено у задоволенні
колективного звернення працівників
підприємства, в тому числі і ОСОБА_2,
щодо виплати одноразового заохочення
за сумлінну працю та з нагоди 50-річчя у
розмірі одного середньомісячного
заробітку з посиланням на складне
фінансове становище підприємства
(а.с.11,13). З цих підстав не виплачено
також позивачу і одноразове заохочення
як ветерану праці з врахуванням його
20-річного стажу безперервної сумлінної
праці. Рішенням комісії по трудових
спорах від 06.05.2014 року заяву
уповноваженої від колективу ОСОБА_3 з
приводу виплати цих заохочень залишено
без розгляду.

Встановлено, що в ході розгляду
справи відповідачем в заперечення
позовних вимог ОСОБА_2 надано суду
протокол комісії з аналізу фонду
оплати праці №39 від 29.10.2012 року, якою
вирішено у зв'язку з фінансовими
труднощами та нестачею коштів для
виплати заробітної плати призупинити
виплату винагород до ювілейних дат
(30,40,50-річчя від Дня народження та
ветеранам підприємства за 20,25,30,35,40
років безперервної праці на
підприємстві до подолання фінансової
кризи (а.с.31-32). Відповідно такі виплати
не проводились в 2012-2014 роках і тільки з
укладенням нового колективного
договору частково відновлені. Однак,
вказану обставину суд до уваги не
прийняв та не дав їй належної правової
оцінки.

При цьому колегія суддів не приймає до
уваги посилання позивача на ту
обставину, що вищезазначене рішення
фактично є зміною колективного
договору, що суперечить положенням
Закону України «Про колективні
договори», оскільки такі є надуманими.

Крім того, факт відсутності
коштів у проведенні вказаних виплат
також підтверджується і даними
фінансових звітів підприємства за
2012-2013 роки, яке є збитковим (а.с.52-56).

Доводи позивача, що наведений
факт спростовується виплатами
підприємством премій в значно вищих
розмірах, ніж передбачено колективним
договором, є голослівними і будь-якими
належними та допустимими доказами не
підтверджені.

Відповідно до п.2.3.2. Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13. 01. 2004
р. № 5, заохочення до ювілейних та
пам'ятних дат, які здійснюються раз на
рік або мають одноразовий характер, не
пов'язані з конкретними результатами
праці і не належать до фонду оплати
праці (основної та додаткової).

Враховуючи вищезазначені обставини та
що здійснення виплат, на які претендує
позивач, обумовлено в колективному
договорі наявністю певних коштів чи
фінансування, а такі відсутні, колегія
суддів приходить до висновку, що
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 немає.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції всупереч вимог статей 212, 214
ЦПК України не встановив, чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; у достатньому обсязі не
визначився щодо характеру спірних
правовідносин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Тому постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
рішення, що призвело до неправильного
вирішення справи, не може залишатися в
силі і підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Разом з тим, колегія суддів не приймає
до уваги твердження апелянта щодо
пропуску позивачем строку звернення з
відповідною заявою як до комісії з
трудових спорів, так і з позовом до
суду.

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи, що одноразові заохочення
входять до структури заробітної плати
відповідно відсутні підстави вважати,
що позивачем пропущено строк звернення
за захистом порушеного права.

Розподіл судових витрат, що
підтверджені документально, слід
покласти на відповідача згідно ст. 88
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 03 листопада 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Державного міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
про стягнення суми невиплачених
одноразових заохочень відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
121,80 грн. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.І. Шалаута