УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Карпенко
С.О.,Дербенцевої Т.П., Остапчука
Д.О.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Івано-Франківського
прокурора в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України до
концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_6,
третя особа - Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Львівській області, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення апеляційного
суду Львівської області від 02 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Івано-Франківський
прокурор з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері звернувся до
суду з позовом в інтересах держави в
особі Міністерства оборони України, у
якому просив поновити строк для
звернення до суду, визнати недійсним
договір купівлі-продажу від 23 січня 2007
року, укладений між ОСОБА_6 та державою
в особі Міністерства оборони України в
особі філії Управління Західного
оперативного командування концерну
«Військторгсервіс», застосувати
наслідки недійсності договору шляхом
повернення в натурі концерну
«Військторгсервіс» комплексу «Н-1»,
загальною площею 585,8 кв. м, по АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на ті обставини, що майно, яке
є власністю держави в особі
Міністерства оборони України та
перебувало на праві господарського
відання концерну «Військторгсервіс»,
було реалізоване відповідачем без
дозволу міністерства та погодження з
Фондом Державного майна України на
підставі недійсної довіреності, просив
задовольнити позов.

12 грудня 2013 року рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області у задоволенні позову
відмовлено.

02 червня 2014 року рішенням апеляційного
суду Львівської області рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов задоволено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_7 просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
ухвалене згідно з законом, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що прокурор
не надав доказів на підтвердження
своїх доводів про порушення прав
держави оспорюваним договором.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що договір укладено представником,
який не мав повноважень, без погодження
з Фондом державного майна України та
Міністерством оборони України, що
суперечить вимогам закону.

Проте погодитися з таким рішенням суду
апеляційної інстанції не можна з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Цим вимогам оскаржуване судове рішення
не відповідає.

Судами встановлено, що
23 січня 2007 року між ОСОБА_6 та державою в
особі Міністерства оборони України в
особі філії Управління торгівлі
західного оперативного командування
концерну «Військторгсервіс», від імені
якого за довіреністю від 26 грудня 2006
року діяв ОСОБА_8, укладено договір
купівлі-продажу складського комплексу
«Н-1» загальною площею 585,8 кв.м., по
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5 та ч. 6 ст. 203 ЦК України, за яким
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції не виконав вимоги
процесуального права щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
не перевірив, хто був учасником
договору купівлі-продажу, а встановив,
що договір було укладено між державою в
особі Міністерства оборони України в
особі філії Управління торгівлі
західного оперативного командування
концерну «Військторгсервіс», тоді як у
договорі зазначено Державне
підприємство Міністерства оборони
України «Управління торгівлі
західного оперативного командування»,
не надав цим обставинам відповідної
оцінки.

Не перевірив висновків суду першої
інстанції та доводів відповідача щодо
часу припинення діяльності Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Управління торгівлі
західного оперативного командування»,
а пославшись на те, що воно припинило
свою діяльністю у зв'язку зі створенням
концерну «Військторгсервіс»
відповідно до наказу Міністра оборони
України від 25 червня 2005 року, не
перевірив наявності підстав вважати
його припиненим і підстав для втрати
чинності довіреності, виданої на ім'я
ОСОБА_8 26 грудня 2006 року.

Разом з тим не з'ясував, чи були
сплачені кошти за договором
купівлі-продажу і кому та чи не
свідчить це про схвалення правочину
Міністерством оборони України (ст. 241 ЦК
України).

Не перевірив, який порядок відчуження
майна діяв на час укладення договору, а
пославшись на постанову Кабінету
Міністрів від 6 червня 2007 року № 803
«Про затвердження порядку відчуження
об'єктів державної власності», яка
прийнята після укладення договору,
зробив передчасний висновок про його
порушення.

Крім того, не надав оцінки дозволу
Міністерства оборони України на
відчуження спірного майна, а відтак не
з'ясував, чи порушені його права
укладеним договором та чи є підстави
для визнання його недійсним, дійшов
передчасного висновку про задоволення
позову, при цьому не вирішив питання
застосування строку позовної давності
та вимоги про його поновлення, ухвалив
помилкове і передчасне рішення з
порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи, що такі порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права унеможливлюють
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, рішення суду
апеляційної інстанції потрібно
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до цього суду, як передбачено
ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення апеляційного суду Львівської
області від 02 червня 2014 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 задовольнити частково, рішення
апеляційного суду Львівської області
від 02 червня 2014 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Судді:В.П.
Гончар Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко
Д.О. Остапчук