Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/3978/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області у особі
головуючого судді А.А.Надопта, при
секретарі С.С.Онисько, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м.Виноградів цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у Виноградівський
районний суд із цією позовною заявою до
відповідачки з тих підстав, що між ними
був укладений шлюб 22.07.2006р. у виконкомі
РАЦСі Виноградівського районного
управління юстиції за актовим записом
№128. Від даного шлюбу у них народилася
одна дочка ОСОБА_5- ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на
даний час проживає разом з
відповідачкою.

Заявлені вимоги мотивовані тим,
що спільне життя не склалось, у них
різні характери та погляди на життя,
відсутнє взаєморозуміння та
взаємоповага одне до одного, вони не
проживають разом тривалий час, шлюб
існує формально, спору про спільно
нажите майно та місце проживання
дитини у них не має, у зв»язку з чим
позивач просить шлюб із відповідачкою
розірвати.

В судове засідання позивач не
з»явився, проте подав до суду письмову
заяву від 11.12.2014р., в якій свої вимоги,
зазначені в заяві, підтримав в повному
обсязі з підстав, наведених у цій заяві
та просив суд такі задоволити, а справу
розглянути без його участі.

Відповідачка про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином своєчасно судовою повісткою,
проте в судове засідання також не
з'явилася, також подала до суду
письмову заяву від 11.12.2014р., в якій
вимоги, зазначені в заяві, визнала в
повному обсязі з підстав, наведених у
цій заяві та просила суд такі
задоволити, а справу розглянути без її
участі.

Обстеживши матеріали справи та
клопотання сторін, визнаючи в порядку
ст.169 ЦПК України необов'язковим
відібрання особистих пояснень від
учасників процесу, і, враховуючи, що у
справі наявні достатні матеріали про
права і взаємовідносини сторін, суд
вважає за можливе провести розгляд
справи на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів і приходить до
висновку, що вимоги є підставними та
підлягають задоволенню, оскільки в
судовому засіданні встановлені ті
обставини на які посилається позивач в
своїй заяві, відповідачем вимоги заяви
визнано повністю, що не суперечить
закону або порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, тому в порядку
ст.174 ЦПК України визнання ним заяви
прийнято судом, а відтак суд вважає за
можливе справу розглянути у
відсутності сторін на підставі наданих
ними доказів.

Отже, дослідивши матеріали справи
у їх сукупності та взаємозв"язку, суд
знаходить позов підставним та
обгрунтованим із-за таких міркувань.

Згідно з вимогами ст.55
Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК
України кожна особа має право на захист
судом свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Статтею 6 Конвенції встановлено
право кожного на справедливий і
публічний розгляд його

справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, при вирішенні
спору щодо його цивільних прав і
обов»язків.

У відповідності до вимог ст.ст.10,11,59 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог чи
заперечень. Суд розглядає справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Відповідно до вимог ст.112 СК
України суд з"ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розлучення, бере до уваги наявність
малолітньої дитини та інші обставини
життя сторін.

Ці ж вимоги закону узгоджуються та
доповнюються нормами п.5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.06.1998р. №16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю»
із наступними змінами встановлено, що
проголошена Конституцією України
охорона сім»ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження їх
сім»ї стали неможливим. З цією метою
суди повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно і всебічно з»ясовувати
фактичні взаємини подружжя, мотиви та
причини розлучення, забезпечувати
участь у засіданні, як правило, обох
сторін, уживати заходів до примирення
подружжя. Рішення суду про розірвання
шлюбу повинно відповідати вимогам
законності та обґрунтованості. При
цьому законність і обґрунтованість
рішення визначається не тільки
дотриманням судом норм процесуального
права при розгляді цивільних справ, а й
виконанням судом вимог матеріального
права, що регулює правовідносини
сторін, а саме особисті немайнові права
та обов»язки подружжя.

В судовому засіданні
достовірними та належними доказами
встановлено, що між сторонами був
укладений шлюб 22.07.2006р. у РАЦСі
Виноградівського районного управління
юстиції за актовим записом №128. Від
даного шлюбу у них народилася одна
дочка ОСОБА_5- ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний
час проживає разом з відповідачкою.

З матеріалів справи вбачається що
спільне життя подружжя не склалось,
оскільки у них різні характери та
погляди на життя, відсутнє
взаєморозуміння та взаємоповага одне
до одного, вони не проживають разом
тривалий час, шлюб існує формально,
спору про спільно нажите майно та місце
проживання дитини у них не має, у
зв»язку з чим позивач просить шлюб із
відповідачкою розірвати.

Суд виходить з того, що відповідно до
вимог ст.24 СК України шлюб ґрунтується
на вільній згоді жінки та чоловіка,
примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається. Дружина та
чоловік за змістом ст.55 СК України
зобов»язані спільно піклуватись про
побудову сімейних відносин між собою
та іншими членами сім»ї на почуттях
взаємної любові, поваги, дружби,
взаємодопомоги. Чоловік зобов»язаний
утверджувати в сім»ї повагу до матері.
Дружина зобов»язана утверджувати в
сім»ї повагу до батька. Дружина та
чоловік відповідальні один перед
одним, перед іншими членами сім»ї за
свою поведінку в ній.

Кожен з подружжя має право припинити
шлюбні відносини. Примушування до
припинення шлюбних відносини,
примушування до їх збереження, є
порушенням прав жінки, чоловіка на
свободу та особисту недоторканість і
може мати наслідки, встановлені
законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України).

На підставі наведеного, з урахуванням
особливого характеру сімейних
відносин та їх об»єктивну
недоступність для оточуючих, беручи до
уваги, що сторони втратили почуття
любові і поваги один до одного і
позивачка категорично заперечує проти
збереження їх сім»ї та наполягає на
розлученні, а відтак суд не може
покласти обов»язок збереження сім»ї
сторін на позивачку при наявності її
категоричного заперечення цього.

З"ясувавши фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу- сторони фактично проживають
окремо, взявши до уваги наявність у
сторін неповнолітніх дітей та
обставини життя подружжя, суд
встановив справжнє прагнення позивача
та відповідача до розірвання шлюбу, а
відтак приходить до переконання, що
подальше спільне життя подружжя ОСОБА_2
і збереження їх шлюбу не суперечить
інтересам сторін, після цього не будуть
порушені їх особисті та майнові права
та права дітей, у зв"язку із чим даний
позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні позивач
віповідачка також просила суд вирішити
питання щодо

залишення їй шлюбного її прізвища
«ОСОБА_2».

У відповідності до вимог ст.28 ЦК
України фізична особа набуває прав та
обов»язків і здійснює їх під своїм
іменем. Ім»я фізичної особи, яка є
громадянином України, складається з
прізвища, власного імені та по
батькові, якщо інше не випливає із
Закону, звичаю національної меншини, до
якої вона належить.

Зокрема, Законом України №2398-У1 «Про
державну реєстрацію актів цивільного
стану», який набув чинності 27.07.2010р.,
внесено зміни до ст.235 ЦК України, а саме
було доповнено частиною другою, згідно
якої у рішенні суду про розірвання
шлюбу зазначається про вибір прізвища
тим з подружжя, який змінив прізвище
під час реєстрації шлюбу, що
розривається.

Статтею 295 цього-ж Кодексу передбачено,
що прізвище фізичної особи може бути
змінене у разі реєстрації шлюбу,
розірвання шлюбу або визнання його
недійсним.

Сімейним Кодексом України (ст.113)
передбачено також, що особа, яка
змінила своє прізвище у зв»язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

На підставі викладеного, відповідно до
вимог ст.ст.28,235,295 ЦК України,
ст.ст.24,55,56,112 СК України та керуючись
ст.ст.1,3,10,11,60,88,169,212-215 ЦПК України, суд:

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу -задовольнити.

Шлюб, укладений 22.07.2006р. між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у РАЦСі Виноградівського
району за актовим записом №128-
розірвати.

Після розірвання шлюбу
відповідачці залишити шлюбне прізвище
«ОСОБА_2».

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Закарпатської
області протягом 10-ти днів з дня його
винесення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта