АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7924/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ковальова А. Б. Доповідач -
Болтунова Л.М.Категорія 34
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
Болтунової Л.М.

суддів
Тамакулової В.О., Макарова М.О.

при секретарі Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Комунального підприємства
«Дніпродзержинськтепломережа»
Дніпродзержинської міської ради
Дніпропетровської області на рішення
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 04 липня 2014 року за позовом
ОСОБА_2 до Комунального підприємства
«Дніпродзержинськтепломережа»
Дніпродзержинської міської ради
Дніпропетровської області , ТОВ
«Компанія з управління комунальним
житлом», третя особа - ТОВ «Виробниче
підприємство «Жилсервіс» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
залиття квартири, -

в с т а н о в и л а:

В січні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Комунального
підприємства
«Дніпродзержинськтепломережа»
Дніпродзержинської міської ради
Дніпропетровської області про
відшкодування шкоди. Вказувала на те,
що вона є власницею квартири АДРЕСА_1,
яка розташована на третьому поверсі
трьохповерхового будинку.

09 листопада 2012 року з вини відповідача,
внаслідок прориву у горищному
приміщенні лежака центрального
опалення, діаметром 076 мм, що знаходився
у обмотці, сталося залиття її квартири.

Посилаючись на те, що залиттям квартири
їй завдано матеріальну та моральну
шкоду, просила стягнути з КП ДМР «ДМТ»
на свою користь 58 173,51 грн. на
відшкодування матеріальної та 10 000 грн.
моральної шкоди.

За клопотанням представника позивачки,
ухвалою суду від 07 листопада 2013 року, до
участі в справі в якості солідарного
співвідповідача було залучено ТОВ
«Компанія з управління комунальним
житлом» та третьою особою ТОВ
«Виробниче підприємство «Жилсервіс».

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 04 липня
2014 року з Комунального підприємства
«Дніпродзержинськтепломережа»
Дніпродзержинської міської ради
Дніпропетровської області та ТОВ
«Компанія з управління комунальним
житлом» на користь позивачки стягнуто
солідарно на відшкодування
матеріальної шкоди - 58 173,51 грн. та
моральної шкоди - 5000 грн., а також судові
витрати. В задоволенні іншої частини
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі КП
«Дніпродзержинськтепломережа»
Дніпродзержинської міської ради
Дніпропетровської області ставить
питання про скасування рішення, як
незаконного, необґрунтованого,
постановленого з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та про ухвалення нового рішення, яким
відмовити в позові в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_2 (а.
с. 4)

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

За змістом зазначеної норми закону у
правовідносинах по відшкодуванню
шкоди діє презумпція вини заподіювача
шкоди. Обов'язок доказування наявності
шкоди та її розміру покладається на
позивача, відсутність його вини у
заподіянні шкоди повинен довести
відповідач.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка
надала суду копію акта від 09 листопада
2012 року, складеного комісією у складі 3
осіб: техніків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
майстра КП ДМР «ДМТ» ОСОБА_5,
скріпленого підписом та печаткою
начальника дільниці № 1 ТОВ «Виробниче
підприємство «Жилсервіс», яким при
обстеженні квартири АДРЕСА_1
встановлено, що залиття даної квартири
сталося внаслідок прориву у горищному
приміщенні лежака центрального
опалення, діаметром 76 мм, що знаходився
у обмотці. (а. с. 7)

Задовольняючи частково позовні вимоги
та стягуючи матеріальну шкоду в сумі 58
173,51 грн. та моральну шкоди - 5000 грн. в
солідарному порядку з КП ДМР «ДТМ» та
ТОВ «Компанія з управління комунальним
житлом», суд першої інстанції виходив
із доведеності їх вини доказами. Також
зазначив, що відповідач 1неналежним
чином виконало взяті на себе
зобов*язання щодо технічного
обслуговування та поточного ремонту
систем теплопостачання, зокрема у
спірному будинку, а відповідач 2 не
контролював хід виконаних робіт
виконавцем та не проводив обстеження
технічного стану тепломереж, не
вимагав від виконавця своєчасного,
якісного та у повному обсязі виконання
робіт, передбачених графіками та
договором, що стало причиною прориву
труби центрального опалення в
горищному приміщенні будинку та
привело до залиття спірної квартири.

З таким висновком колегія суддів не
погоджується, оскільки суд не
встановив фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
справи, а також дійсних прав та
обов*язків сторін, не визначився з
обсягом відповідальності відповідача,
допустив неправильне застосування
норм матеріального права та порушення
процесуального закону, що є підставою
для скасування даного рішення суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України « Про
житлово-комунальні послуги»
балансоутримувач будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд (далі -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом; виконавець-суб'єкт
господарювання, предметом діяльності
якого є надання житлово-комунальної
послуги споживачу відповідно до умов
договору.

За п.п.4, 5, 10 ч.1 ст.7 Закону України « Про
житлово-комунальні послуги» до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить:
визначення виконавця
житлово-комунальних послуг відповідно
до цього Закону в порядку,
затвердженому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
житлово-комунального господарства;
управління об'єктами у сфері
житлово-комунальних послуг, що
перебувають у комунальній власності
відповідних територіальних громад,
забезпечення їх належного утримання та
ефективної експлуатації; здійснення
контролю за дотриманням законодавства
щодо захисту прав споживачів у сфері
житлово-комунальних послуг.

Згідно п.2 ч.1 ст.13 Закону України « Про
житлово-комунальні послуги» послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій відносяться
до житлово- комунальних послуг і
включають: прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо, тобто до переліку
вказаних послуг проведення
капітального ремонту не відноситься.

Статтею 19 даного Закону передбачено, що
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах. Учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є: власник, споживач, виконавець,
виробник. Виробник послуг може бути їх
виконавцем. Особливими учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є балансоутримувач та
управитель, які залежно від
цивільно-правових угод можуть бути
споживачем, виконавцем або виробником.

Частиною другою статті 23 зазначеного
Закону встановлено, що власник має
право доручати повністю або частково
розпоряджатися та управляти належним
йому майном відповідно до закону та
договору балансоутримувачу або
управителю.

Пунктом п*ятим частини другої статті 24
Закону України « Про
житлово-комунальні послуги»
балансоутримувач зобов*язаний
забезпечити умови для своєчасного
проведення капітального і поточного
ремонтів відповідно до встановлених
стандартів, нормативів, норм та правил,
а також забезпечити належні
експлуатацію та утримання майна, що
перебуває на його балансі.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.25 цього Закону
визначено, що управитель зобов*язаний
забезпечувати здійснення
профілактичних, поточних, капітальних
та аварійних ремонтів відповідно до
встановлених стандартами, нормативами,
нормами і правилами вимог щодо строків
та регламентів.

Згідно ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України збитками є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається з матеріалів справи, КП
«Дніпродзержинськтепломережа»
Дніпродзержинської міської ради
Дніпропетровської області є
виконавцем, а не власником та
балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи
спір між сторонами, судом першої
інстанції не були враховані зазначені
норми Закону, а тому помилково був
зроблений висновок про задоволення
позову, за відсутності на те правових
підстав.

З матеріалів справи видно, що
балансоутримувачем спірної квартири є
ТОВ «Виробниче підприємство
«Жилсервіс», між тим, за клопотанням
позивачки судом дана установа була
залучена до участі у справі в якості
третьої особи.

При цьому, у порушення ч.4 ст.10 ЦПК
України, суд не роз'яснив належним
чином позивачці її права щодо
можливості залучення до участі у
справі ТОВ «ВП «Жилсервіс», як
співвідповідача, та не попередив про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій, не сприяв
здійсненню її прав.

Залучаючи до участі у справі в якості
співвідповідача ТОВ «Компанія з
управління комунальним житлом» та
стягуючи з нього матеріальну і
моральну шкоду у солідарному порядку,
суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що при розгляді справи, ОСОБА_2 не
уточнювала та не доповнювала свій
позов, відповідно до ст.ст.118,119 ЦПК
України; матеріали справи не містять
будь-яких її вимог щодо ТОВ «Компанія з
управління комунальним житлом», а отже
у порушення ст.11 ЦПК України, районний
суд вийшов за межі позовних вимог,
порушивши при цьому норми
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка звернулась до суду з позовом
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди внаслідок затоплення
її квартири, яке відбулось 09 листопада
2012 року.

Ухвалюючи рішення про стягнення шкоди
в сумі 58 173,51 грн., районний суд, прийняв
до уваги надані ОСОБА_2 докази, а саме:
замовлення на послуги, видаткові
накладні, розхідні накладні, товарні
чеки, які на думку суду, підтверджують
факт виконання ремонтних робіт у
спірній квартирі.

Між тим, зазначені документи ніяким
чином не стосуються факту залиття
квартири, оскільки датовані періодом
червня, липня, серпня 2012 року, до того ж
належним чином не оформлені, оскільки
в них значиться покупцем невідома
особа та відсутні на них будь-які
підписи. ( а.с.26-35)

Сама позивачка в позовній заяві
фактично просила стягнути 58 173,51 грн,
яка була нею витрачена на поточний
ремонт квартири за три місяці до її
залиття.

Суд першої інстанції встановивши такі
обставини, безпідставно задовольнив
вимоги та ухвалив рішення, яке не
відповідає ст.212 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване судове рішення
підлягає скасуванню, на підставі п.п.3,4
ст.309 ЦПК України. з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства
«Дніпродзержинськтепломережа»
Дніпродзержинської міської ради
Дніпропетровської області
задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 04 липня
2014 року скасувати і ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий Л.М.
Болтунова

Судді:
М.О. Макаров

В.О. Тамакулова