Провадження №2/761/7546/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова
А.А.

при секретарі: Вольда
М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві в приміщенні
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Музею історії міста Києва про
витребування майна із чужого
володіння, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до відповідача Музей
історії м.Києва, в якому просив суд
витребувати у відповідача та передати
позивачу у володіння скульптури «Риба»
та «Три танцівниці».

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що згідно вироку
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_4 визнано
винним у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.201
КК України та призначено покарання у
виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі
з конфіскацією предметів контробанди,
а саме двох скульптур «Риба» та «Три
танцівниці», які належать позивачу, та
згідно вказаному вироку залишені на
зберігання Музею історії м.Києва.
Вказані скульптури ОСОБА_1 придбав до
винесення вказаного вироку в ТОВ
«Щасливе життя» та передав на
зберігання засудженому ОСОБА_4, з яким
він перебував у дружніх стосунках. Про
те, що ОСОБА_4 намагався вивезти за межі
України належні йому скульптури та про
порушення кримінальної справи
позивачу ОСОБА_1 на той час відомо не
було. Враховуючи вимоги ст.41
Конституції України та ст.ст.317, 321 ЦК
України, позивач просив позов
задовольнити та витребувати у
відповідача вказані скульптури,
передавши їх у його володіння.

В судовому засідання представник
позивача позовні вимоги в повному
обсязі підтримав та просив їх
задовольнити з викладених у позові
підстав.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні надав документи, на
підстав яких вказані скульптури було
передано до Музею та не заперечував
проти задоволення позову просила при
наявності законних підстав для цього.

Суд, розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що в задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що дійсно
вироком Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.201 КК України та
призначено покарання у виді 4 (чотирьох)
років позбавлення волі з конфіскацією
предметів контрабанди, в тому числі
двох скульптур «Риба» та «Три
танцівниці» залишені в Музеї історії
м.Києва (а.с.33-36).

Також, згідно наданих представником
відповідача документів ГСУ СБУ України
передало відповідачу на зберігання
вказані предмети контрабанди -
скульптури «Риба» та «Три танцівниці»,
що підтверджується постановою про
визнання їх речовими доказами у
кримінальній справі, листами СБУ
України, Міністерства культури України
та актом прийому-передачі від 21.12.2012
року.

Крім того, як на доказ належності
вказаних скульптур позивачу, останній
посилається видаткову накладну №13 від
06.02.2012 року, з якої вбачається, що ТОВ
«Щасливе життя» реалізувало, а позивач
придбав скульптуру «РИБА» з бронзи з
підписом «Chana Orioff» за 4080 грн. та
скульптуру «Три танцівниці» з бронзи з
підписом «Chana Orioff» за 3264 грн. (а.с.32)

З аналізу статуту ТОВ «Щасливе життя»
та установчих і реєстраційних
документів вбачається, що воно працює з
2007 року та згідно п.2.2.1 вправі
здійснювати комісійну торгівлю
антикваріатом та ювелірними виробами.

Між тим, відповідно до ст. 396 ЦК України
передбачено, що особа, яка має речове
право на чуже майно, має право на захист
цього права, у тому числі і від власника
майна відповідно до Положень глави 29
цього Кодексу.

За змістом ст. 400 ЦК вбачається, що
володіння може бути добросовісне та
недобросовісне. Законом встановлено
обов'язок недобросовісного володільця
негайно повернути майно особі, яка має
на нього право власності, або інше
право відповідно до договору або
закону, або яка є добросовісним
володільцем цього майна. У разі
невиконання недобросовісним
володільцем цього обов'язку
заінтересована особа має право
пред'явити позов про витребування
цього майна. Позивачеві у таких справах
належить довести наявність
недобросовісності з боку володільця і
наявність власного володіння майном до
його порушення.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.23
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5
зазначено, що відповідно до статті 387 ЦК
та частини третьої статті 10 ЦПК особа,
яка звернулася до суду з позовом про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, повинна довести
своє право власності на майно, що
знаходиться у володінні відповідача.

Між тим, з наданих позивачем доказів,
оригінали яких суду для огляду
представником позивача на пропозицію
суду надані не були, неможливо
однозначно та достовірно встановити
належність позивачу вилучених та
визнаних речовими доказами у
кримінальній справі скульптур «Риба»
та «Три танцівниці», оскільки жодних
доказів того, що позивач передав саме
ці скульптури на зберігання
засудженому за контрабанду ОСОБА_4 із
встановленням часу, місця та інших
обставин їх передачі, суду надано не
було.

Крім того, суду не надано доказів того,
що саме вилучені у ОСОБА_4 скульптури,
що були предметом контрабанди, а саме
«Риба» та «Три танцівниці» є саме тими
скульптурами, які перед цим придбав у
ТОВ «Щасливе життя» позивач згідно
накладної від 06.02.2012 року за №13.

Однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч.3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Вимогами ст.ст.59-61 ЦПК України
передбачено, що обставини, які за
законом повинні бути підтвердженні
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Таким чином, в судовому засіданні
стороною позивача не було доведено
належними та допустимими доказами своє
право власності на майно, що
знаходиться у володінні відповідача.

Крім того, за змістом п.26 вказаної
Постанови Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014
року № 5, передбачено, що відповідно до
положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник
має право витребувати своє майно із
чужого незаконного володіння
незалежно від заперечення відповідача
про те, що він є добросовісним
набувачем, якщо доведе факт вибуття
майна з його володіння чи володіння
особи, якій він передав майно, не з
їхньої волі. При цьому суди повинні
мати на увазі, що власник має право
витребувати майно у добросовісного
набувача лише у випадках, вичерпний
перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК
України.

Від недобросовісного набувача майно
може бути витребувано в будь-якому
випадку. Від добросовісного лише в
передбачених законом випадках (ст. 388
ЦК), а саме:

- у разі, якщо майно було загублене
власником або особою, якій він передав
майно у володіння;

- було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

- вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі інших шляхом;

- у всіх випадках добросовісного
заволодіння річчю на підставі
безвідплатного договору з особою, яка
не мала права на її відчуження.

У разі відчуження майна за відплатним
договором відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК
власник має право витребувати це майно
від добросовісного набувача лише у
разі, якщо майно вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
(пункти 1-3 зазначеної статті). Наявність
у діях власника майна волі на передачу
цього майна виключає можливість його
витребування від добросовісного
набувача.

З огляду на наведене, за обставин
добровільної та свідомої передачі
позивачем засудженому ОСОБА_4 свого
майна (скульптур), про зазначає у позові
сторона позивача, можливість його
витребування у добросовісного
набувача (Музей історії м.Києва)
виключається.

З врахуванням досліджених обставин
справи та викладеним вимог
законодавства, суд не вбачає підстав
для задоволення вимог позивача про
витребування майна з чужого володіння,
оскільки ним в судовому засіданні не
було доведено факт свого права
власності на майно, що знаходиться у
володінні відповідача, а також за
обставин добровільної передачі
позивачем скульптур засудженому
ОСОБА_4, можливість його витребування у
добросовісного набувача (Музей історії
м.Києва) виключається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.387, 388, 396, 400 ЦК України, постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» від 7
лютого 2014 року № 5, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 169.
179, 208, 209, 212-214, 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Музею
історії міста Києва про витребування
майна із чужого володіння - відмовити у
повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: /підпис/