Справа № 369/8278/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07.11.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді

Дубас Т.В.

при секретарі

Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики, –

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до Києво-Святошинського
районного суду Київської області з
даним позовом, мотивуючи його тим що, 26
грудня 2013 року між нею та відповідачем
ОСОБА_3 був укладений Договір позики
коштів, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4

Відповідно до умов договору позики
коштів позивач передала ОСОБА_3 у
власність грошові кошти в сумі 159 860
гривень, що еквівалентно, згідно
офіційного курсу НБУ на день надання
позики, 20 000 доларами США, готівкою, в
наступному порядку: 87 923 гривні, що
еквівалентно 11 000 доларів США, згідно
офіційного курсу НБУ, в день підписання
ними даного Договору; 39 965 гривень, що
еквівалентно 5 000 доларів США, 9 січня 2014
року; 31 972 гривні, що еквівалентно 4000
доларів США, 2 березня 2014 року.

ОСОБА_3 після отримання нею грошей,
відповідно до вимог п. 7 Договору позики
коштів склала відповідні заяви,
справжність підписів на котрих
засвідчена нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4

Договором позики коштів, окрім
позиченої суми, обумовлено також строк
умови повернення грошей. Так, у п. 2
позичальник взяв на себе зобов’язання
повернути позикодавцю, окрім отриманої
ним суми коштів ( 159 860 гривень) також
відсотки за користування позикою в
розмірі 50 % за весь період користування
нею (79 930 гривень), що разом
еквівалентно 30 000 доларів США на дату
повернення позики. Договором
передбачено строк повернення суми
позики та відсотків за її користування
– до 1 липня 2014 року.

Однак, коли минув час виконання
позичальником своїх обов’язків по
договору – повернення боргу – ОСОБА_3
грошові кошти не повернула, мотивуючи
це їх відсутністю.

Таким чином, розмір стягнень з
відповідача складає загальну суму 423 077
гривень 77 копійок, виходячи з
наступного: 1) сума, передана у
власність позичальнику 159 860 гривень,
що еквівалентно 20 000 доларів США, що
згідно офіційного курсу НБУ на день
подання позову становить 262 600 гривень;
2) відсотки за користування позикою (50 %
за весь період користування – 6 місяців
– віл суми позики) – 131 300 гривень ( 262 600
гривень / 100 х 50 = 131 300 гривень); 3)
відсотки за користування позикою в
період з 1 липня 2014 року до дня подання
позову ( 1 1/3 місяця) – 29 177,77 гривень ( 131
300 / 6 х 1 1/3 = 28 488,89 гривень).

Крім стягнень. згідно Договору позики
коштів, на відповідача мають бути
покладені понесені позивачем судові
витрати, а саме: судовий збір в сумі 3654
гривень та витрати на правову допомогу
в сумі 5 000 гривень.

Тому позивач просила стягнути з
відповідача ОСОБА_3 на її користь борг в
розмірі 262 600 гривень, що еквівалентно 20
000 доларів США, відсотки за
користування позикою в розмірі 131 300
гривень, що еквівалентно 10 000 доларів
США, відсотки за користування позикою в
період з 1 липня 2014 року до дня подання
позову в розмірі 29 177 гривень 77 копійок,
що еквівалентно 2 222 доларам США.
Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача судові витрати в сумі
8654 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив позов задоволити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
брали участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи, та
зібранні в ній докази, знаходить, що
позовні вимоги підлягають до
задоволення частково виходячи з
наступного.

Стаття 1047 ЦК України визначає що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України визначає що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до
дня їх фактичного повернення
позикодавцеві, незалежно від сплати
процентів, належних йому відповідно
до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням),
то в разі прострочення повернення
чергової частини позикодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Стаття 192 ЦК України законним платіжним
засобом, обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня.

Стаття 524 ЦК України визначає, що
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 533 ЦК України, визначає, що
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно правової позиції викладеної у
постанові Верховного суду України від 2
липня 2014 року по справі № 6-79 цс 14,
вбачається, що аналіз норм ст. 99
Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що незалежно від валюти боргу (тобто
грошової одиниці, в якій визначена сума
зобов’язання) валютою платежу, тобто
засобом погашення грошового
зобов’язання і його виконання є
національна валюта України – гривня.
Відповідно, у національній валюті
України підлягають обчисленню і
стягненню і інші складові грошового
зобов’язання (пеня, штраф, неустойка,
проценти) та виплати, передбачені ст. 625
ЦК України.

Як встановлено, в судовому засіданні 26
грудня 2013 року між ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_5 був укладений
Договір позики коштів, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4

Згідно п. 1 даного договору позивач
передала відповідачу у власність
грошові кошти в сумі: 159 860 грн., що
еквівалентно 20 000 дол. США, згідно
офіційного курсу НБУ на день надання
позики. готівкою в наступному порядку:
87 923 гривні, що еквівалентно 11 000
доларів США, згідно офіційного курсу
НБУ, в день підписання ними даного
Договору; 39 965 гривень, що еквівалентно
5 000 доларів США, до 15 січня 2014 року; 31 972
гривні, що еквівалентно 4000 доларів США,
до 1 березня 2014 року.

Відповідно до п.2 Договору позики
Відповідач зобов’язаний повернути
позивачу, в строк та на умовах,
передбачених цим договором, суму
коштів, отриману відповідно до п. 1
цього Договору, а також сплатити
відсотки за користування позикою, в
розмірі 50 % за весь період користування
від всієї суми позики, які разом з
позикою скидають суму, що дорівнює 239 790
грн., що еквівалентно 30 000 доларів США,
згідно офіційного курсу на дату
повернення позики.

Факт отримання від позивача коштів в
розмірах визначених в договорі,
підтверджується нотаріально
посвідченими заявами ОСОБА_3 від 26.12.2013
року, 09.01.2014 року, 02.03.2014 року.

В строки передбачені в договорі позики
ОСОБА_3 не були виконані належним чином
обов’язки щодо повернення суми боргу
за договору позики, що у свою чергу
порушує права позивача ОСОБА_1 і які
підлягають до захисту. Однак суд, не
може погодитись із розрахунками,
відповідно яких просить стягнути борг
позивач.

Так, згідно договору позики вбачається,
що грошові кошти передавались
позивачем у гривнях, а отже у
відповідності до положень про договір
позики, мають бути повернуті у такій же
кількості та валюті що і по договору.

Всього за договором позики від 26 грудня
2013 року відповідач отримала 159 860 грн.,
що разом із відсотками за користування
кредитом, у розмір 50 %, по договору
складає 239 790 грн., а отже саме таке сума
підлягає стягнення з відповідача на
користь позивача.

Крім того, з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача 50 %
відсотків за користування позикою
після 1 липня 2014 року з розрахунку в 79 930
грн., що складає 17 318,16 грн.

Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.. 88 ЦК України судові
витрати суд покладає на відповідача.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 192, 524, 525, 533,
526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, та
керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 суму боргу за договором
позики в розмірі 159 860 грн., відсотки за
користування позикою по договору в
розмірі 79 930 грн., відсотки за
користування позикою в розмірі 17 318,16
грн., судовий збір в розмірі 3654,00 грн., а
всього 260 762,16 грн. (двісті шістдесят
тисяч сімсот шістдесят дві гривні та
шістнадцять копійок).

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення.

Суддя

Дубас Т.В.