Справа № 182/8952/14-ц
Провадження № 2/0182/4460/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.12.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі :

головуючого -
судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Горболіс
Н.Б.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Нікополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах
дітей виконкому Нікопольської міської
ради, про надання дозволу на виїзд за
межі України на тимчасове місце
проживання дитини, що не досягла
повноліття, без згоди та супроводу її
батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду
з позовом про надання дозволу на виїзд
за межі України на тимчасове місце
проживання дитини, що не досягла
повноліття, без згоди та супроводу її
батька, посилаючись на такі обставини.

Її прізвище ОСОБА_1. Її батьками є
ОСОБА_5 та ОСОБА_6. 15.11.2005 року вона
уклала шлюб з ОСОБА_3, який був
зареєстрований у Менжинській
сільській раді Нікопольського району
за актовим записом № 26. Після
реєстрації шлюбу прізвище вона не
змінювала. Від цього шлюбу в них
народилося двоє дітей: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,
які зараз є малолітніми. Їх спільне
життя з відповідачем не склалось, шлюб
між ними був розірваний рішенням
Нікопольського міськрайонного суду
від 31.10.2014 року. Малолітні діти після
розірвання шлюбу залишились проживати
з нею, на їх утримання з ОСОБА_3 стягнуті
аліменти з 16.05.2014 року. Після стягнення
аліментів їх з чоловіком стосунки
різко погіршились. Він намагається все
робити їй на зло. Її родичі - мати,
бабуся, тітка, рідні сестри та брат
мешкають в Росії в Алтайському краї в
с.Сибірський. Вони запропонували їй з
дітьми приїхати до них у гості на
різдвяні канікули. Вони з ними не
бачились більше 5 років. Крім того, її
бабуся, досягла похилого віку - їй
майже 80 років, стан її здоров"я сильно
погіршився останнім часом, вона дуже
хоче побачити своїх правнуків. Але
виїзд дітей можливий лише за
нотаріально посвідченої згоди їх
батька. Вона звернулась до відповідача
з проханням надати дозвіл на виїзд їх
дітей до Росії разом з нею на час
зимових канікул. Але реакція
відповідача була просто несподіваною.
Він категорично відмовився надавати
дозвіл на виїзд дітей і заявив, що ні
вона, ні діти нікуди їздити не будуть, а
будуть робити те, що він їм скаже. Син
був дуже пригнічений тим, що його
батько заперечує проти поїздки до
бабусі. Відповідач зі свого боку
заявив, що надати дозвіл на поїздку
дітей може, якщо вона припинить
стягнення з нього аліментів на
утримання дітей. Відповідно до вимог ч.2
ст.4 Закону України „Про порядок виїзду
з України і в"їзду в Україну громадян
України", оформлення проїзного
документу дитини провадиться на
підставі нотаріально посвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків на
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Згідно п.2.2,
затверджених Постановою КМУ № 57 від
27.01.1995 року з подальшими змінами Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, виїзд за межі
України громадян України, які не
досягли 16-річного віку у супроводі
одного з батьків здійснюється у разі
пред"явлення оригіналу або
нотаріального посвідчення копії
рішення суду про надання дозволу на
виїзд за межі України громадянина, який
не досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків. Батько
малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не надає
дозволу на їх виїзд за межі України,
вирішувати питання без втручання суду
він відмовляється, тому вимушена
звернутись до суду.

В судовому засіданні
позивач позов підтримала і просила
його задовольнити, посилаючись на те,
що відповідач не надає їй згоди на
зимову подорож їх дітей до її родичів
до Алтайського краю. Його доводи про те,
що вони не повернуться, ні на чому не
базуються. В неї є цивільний чоловік, з
яким вона проживає однією сім"єю і
якого вона не збирається кидати. Її
діти навчаються в Нікопольській школі
і мають громадянство України.

Представник позивачки в
судовому засіданні позовні вимоги
своєї довірительки підтримала в
повному обсязі і просила суд позов
задовольнити. Суду пояснила, що
відповідач не має жодних підстав
припускати, що її довірителька з дітьми
не повернеться на Україну. Вона має
намір лише звозити в гості своїх дітей
до своїх родичів в Алтайський край на
Новорічні свята, щоб діти побачили
справжніх північних оленів, зовсім
іншу природу, познайомились з іншими
звичаями. Крім того, в її довірительки
ще жива бабуся, яка доводиться
прабабусею її дітям. І можливо це
останній раз, коли вона зможе побачити
своїх правнуків. Доводи відповідача
про те, що позивачка може не
повернутись, нічим не обґрунтовані і не
підтверджені жодним доказом. Її
довірителька має тут цивільного
чоловіка, з яким живе однією сім"єю.
Діти ходять тут до школи, мають
постійне місце проживання та
реєстрації. Крім того, сам відповідач
не дуже сумлінно виконує свій
батьківський обов"язок відносно своїх
дітей. Не відвідує їх в школі. Може
бачитись з дітьми раз на місяць, не
цікавиться їх життям, здоров"ям тощо.
Своє небажання надати дозвіл на виїзд
дітей до близьких та кревних родичів її
довірительки в Росію аргументує лише
тим, що він так хоче. Її довірителька
кілька разів намагалась мирно
домовитись з відповідачем стосовно
поїздки дітей на зимові канікули до
своїх родичів, але її намагання
виявились марними.

Відповідач в судовому
засіданні позов не визнав. Суду
пояснив, що дозвіл не дає. Має підозру,
що позивачка назад з дітьми не
повернеться. Влітку приходила смс - ка з
проханням допомогти вивезти дітей в
Росію. Але дану смс - ку він знищив. В
школу до дітей не приходив жодного
разу, не вважає за потрібне. З дітьми
часто не бачиться, бо колишня дружина
не дає. Але ні до Служби в справах дітей,
ні до суду з цього приводу не звертався.
Мирно врегульовувати спір з колишньою
дружиною стосовно дітей не бажає.
Дозволу на їх виїзд за кордон не дає, бо
так хоче. Вважає, що в Україні одні
закони, а в Росії - інші і діти протягом
трьох місяців легко стануть
громадянами Росії.

Представник третьої
особи в судовому засіданні проти
задоволення позову не заперечувала.
Суду пояснила, що вважає за доцільне
задовольнити позов, оскільки зимова
подорож дітей на зимових канікулах до
родичів, в іншу країну, з іншими
звичаями, природою тощо абсолютно
відповідає інтересам дітей. Сам батько
не може і не хоче влаштувати дітям
зимову подорож, але перешкоджає в цьому
матері. Крім того, батько не вважає за
необхідне приходити до дітей в школу,
цікавитись їх успіхами, розвитком тощо,
тому вважає, що свої батьківські
обов"язки він виконує не найкращим
чином. Однак, матері своїх дітей
перешкоджає влаштувати дітям
захоплюючу подорож до їх рідних в іншу
країну. Не бачить нічого
протизаконного в тому, аби діти на
короткий строк з"їздили до своїх
близьких родичів в Росію.

Заслухавши думку
позивача, представника позивача,
відповідача, представника третьої
особи, дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Як встановлено в судовому
засіданні, 15.11.2005 року позивачка та
відповідач уклали шлюб, який був
зареєстрований у Менжинській
сільській раді Нікопольського району
за актовим записом № 26 (а.с.4). Після
реєстрації шлюбу позивачка прізвище не
змінювала, залишивши дівоче -
„Пустохайлова" (а.с.7). Від шлюбу в
сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), які зараз є
малолітніми. Спільне життя у сторін не
склалось, шлюб між ними був розірваний
рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 31.10.2014 року
(а.с.9). Діти після розірвання шлюбу
залишились проживати з позивачкою, на
їх утримання з відповідача стягнуті
аліменти. Після стягнення аліментів та
розлучення стосунки сторін різко
погіршились. Родичі позивачки - мати,
бабуся, тітка, рідні сестри та брат
мешкають в Росії в Алтайському краї в
с.Сибірський (а.с.14-20). Позивачка не мала
змоги побачити своїх родичів доволі
тривалий час. Крім того, бабця
позивачки ОСОБА_10, яка є прабабцею
дітей позивачки та відповідача,
досягла 76 - літнього віку і має бажання
побачити своїх правнуків. Однак,
відповідач категорично відмовився
надавати дозвіл на виїзд дітей на
новорічні свята в гості до родичів
позивачки.

Суд вважає, що відмова
відповідача надати дозвіл своїм
малолітнім дітям на тимчасову поїздку
до їх близьких кревних родичів нічим не
обґрунтована і суперечить інтересам
дітей. Крім того, суд вважає
безпідставними посилання відповідача
на те, що діти не повернуться до
України, оскільки дані посилання нічим
не підтверджені. Натомість, діти сторін
є громадянами України, навчаються в
нікопольській школі, мають постійне
місце проживання та реєстрації в
м.Нікополі.

За таких обставин суд приходить
до висновку, що тимчасовий виїзд дітей
з матір'ю за межі України не суперечить
інтересам дітей і не порушує прав
відповідача як батька дітей.

Однак, суд вважає, оскільки діти
навчаються в загальноосвітній школі,
щоб не порушувати навчальний процес,
надати позивачці строк для перебування
дітей на території Росії - до 01.03.2015
року.

Керуючись ст.10-11, 212-215 ЦПК
України, ст.4 п.2 Закону України „Про
порядок виїзду з України і в"їзду в
Україну громадян України" від 21.01.1994
року, п.5 Правил перетинання державного
кордону громадянами України,
затвердженими Постановою КМУ від 27.01.1995
року № 231, Декларацією прав дитини, суд,
-

В И Р І Ш И В:

Надати дозвіл на виїзд за межі
України на тимчасове місце проживання
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що не досягли повноліття,
без згоди та супроводу їх батька -
ОСОБА_3, для відвідування рідного
дядька - брата ОСОБА_1 - ОСОБА_11, на
період з 25.12.2014 по 01.03.2015 року у
супроводі матері ОСОБА_1.

На рішення суду може бути
подана апеляція до апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом 10
днів з дня проголошення рішення через
Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал