ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р. Дарницький районний
суд міста Києва

в складі: головуючого судді
ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря
ГОРБАНЬ С.І.

сторін:

представників позивачки
ОСОБА_2; ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа; Дарницький
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України
у м. Києві; Служба у справах дітей
Дарницької районної в місті Києві
державної адміністрації про визнання
втратившим право користування
житловим приміщенням , суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_5 , яка діє в своїх
інтересах та в інтересах своїх
неповнолітніх дітей ОСОБА_6, та ОСОБА_8
про визнання такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, а
саме квартирою АДРЕСА_1, свої вимоги
мотивує тим, що На початку весни 2010 р.
вона звернулась з заявою до Відділу
реєстрації актів цивільного стану
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві про зміну свого
попереднього прізвища (ОСОБА_4) та імені
(ОСОБА_4) та з 10 вересня 2011 р. стала
іменуватися ОСОБА_4.

ОСОБА_4 на праві приватної власності
належить однокімнатна квартира
АДРЕСА_1.

За її згодою, як члени моєї сім'ї, одразу
ж після придбання квартири, в ній були
зареєстровані її донька - ОСОБА_5 та її
неповнолітня, донька ОСОБА_6, які, після
проведеного ремонту квартири за її
власні кошти, почали проживати у цій
квартирі з серпня 2004 року.

На даний час, разом Позивачем в
квартирі зареєстровані: з 27 травня 2004
року - ( Відповідач ) ОСОБА_5, а також з 03
червня 2004 року - неповнолітня ОСОБА_6 і з
24 травня 2014 року - неповнолітній ОСОБА_8.

З 30 травня 2014 року відповідач ОСОБА_5
разом з неповнолітніми дітьми виїхали
до Криму в м. Сімферополь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі, просила позов задовольнити
посилаючись на обставини викладені у
позовній заяві, в подальшому на
підстааві пи сьмової заяви яка
надійшла через загальну канцелярію за
вх. № 49864 від 31.10. 2014 року ( а.с. 105) просила
продовжити розгляд справи без її
участі..

Представник позивача ОСОБА_2, який
представляє інтереси на підставі
довіреності від 22 липня 2014 року,( а. с. 28 )
позовні вимоги підтримав та просив суд
задовольнити позов.

Представник позивача ОСОБА_3, який
представляє інтереси на підставі
довіреності від 14 жовтня 2014 року ( а. с.
100 ) позовні вимоги підтримав та просив
суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з"явилась відповідно до
оголошення яке міститься на офіційному
сайті Укрпошти http://www.ukrposhta.com, Починаючи
з 27 березня 2014 року поштові
відправлення, які направлені УДППЗ "
Укрпошта " з материкової частини
України, не приймаються поштою АР Крим
та м. Севастополя та повертаються у
зворотному напрямку. За даних обставин
УДППЗ " Укрпошта " не має можливості
пересилати поштові відправлення до
півострова Крим. Враховуючи ситуацію,
що склалася, Укрпоштою призупинено
приймання поштових відправлень в
напрямку півострова Крим. Таким чином
оголошення про засідання та виклик
відповідача було розміщено на
офіційному сайті Дарницького
районного суду м. Києва
http://dr.ki.court.gov.ua/sud2602, у розділі " Списки
осіб у цивільних справах, яким не
надіслано кореспонденцію, адресовану в
АРК та м. Севастополі та в Донецьку та
Луганську області" ( а. с. 104 )

Третя особа Служба у справах дітей
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації в судове
засідання не направила свого
представника, на адресу суду за вх. .№
42538 від 18 вересня 2014 року надіслали своє
пояснення по справі, в яких просили з
метою забезпечення інтересів та прав
дитини винести рішення відповідно до
вимог чинного законодавства та з
максимально можливим урахуванням
інтересів дітей. ( а. с. 57 ).

Суд вважає за можливим розглядати
справу у відсутність відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представників позивача, допитавши
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, дослідивши матеріали справи у
їх сукупності, оцінивши наявні у справі
докази, судом встановлені наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що
на початку весни 2010 року, позивачка
звернулась з заявою до Відділу
реєстрації актів цивільного стану
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві про зміну свого
попереднього прізвища ( ОСОБА_4 ) та
імені ( ОСОБА_4 ) та з 10 вересня 2011 року
стала іменуватися ОСОБА_4 ( а. с. 11)

ОСОБА_4 на праві приватної власності
належить однокімнатна квартира
АДРЕСА_1

За її згодою, як члени її сім'ї, одразу ж
після придбання квартири, в ній були
зареєстровані донька - ОСОБА_5 та її
неповнолітня, донька ОСОБА_6, які, після
проведеного ремонту квартири за її
власні кошти, почали проживати у цій
квартирі.

На даний час, разом з позивачем в
квартирі зареєстровані: з 27 травня 2004
року - відповідачка ОСОБА_5, а також з 03
червня 2004 року - неповнолітня ОСОБА_6 і з
24 травня 2014 року - неповнолітній ОСОБА_8
- онуки, що підтверджується Довідкою за
формою № 3, вих. № 602 від 23 серпня 2014 p.,
видана Комунальним Підприємством з
експлуатації і ремонту житлового фонду
"Житло-Сервіс" відділення № 2.( а. с. 14 ).

Згідно акту від 08 серпня 2014 року
ОСОБА_5 та її неповнолітні діти не
проживають ( а. с. 45 ).

Згідно вимог ч.1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ ( майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

В даній справі квартира належить
позивачу на праві приватної власності
і, відповідно, застосуванню підлягають
положення ст. 405 ЦК України, яка регулює
право членів сім'ї власника житла на
користування цим житлом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ч.4 ст. 3 СК України сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

В ході розгляду справи не оспорювався
той факт, що позивачка є матір"ю
відповідачаки ОСОБА_5 і , відповідно,
бабусею ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто між ними наявне
кровне споріднення, що є ознакою сім'ї.

Відповідно до ст. 11 ч. 1,2 Закону України
«Про охорону дитинства» сім'я є
природним середовищем для фізичного,
духовного,інтелектуального,
культурного,соціальногорозвитку
дитини, її матеріального забезпечення
і несе відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків.

А отже обов'язок і відповідальність за
створення належних умов для проживання
дітей покладається на їх сім'ю, тобто на
батьків.

З матеріалів справи вбачається, що
малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 був
зареєстрований без згоди власника
житла, за місцем реєстрації матері, що
не суперечить вимогам чинного
законодавства, зокрема, в порядку ч. 2
ст.156 ЖК України на вселення до батьків
їх неповнолітніх дітей згоди власника
не потрібно.

Разом з тим, за місцем реєстрації ні
малолітні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ні їх мати не проживають
більше ніж один рік, доказів наявності
поважності причин у матеріалах справи
відсутні.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ст. 321 ЦК України право
приватної власності є непорушним.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

В порядку ст.ст. 316, 317 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 пояснив що у квартирі був лише
два рази, зі слів сусідів йому відомо,
що в квартирі більше року ніхто не
проживає.

Свідок ОСОБА_10, пояснив що він
підписував акт про не проживання
відповідача у квартирі.

Свідок ОСОБА_11, пояснив що він
підписував акт про не проживання
відповідача у квартирі, та що він є
сусідом з низу, та звернув увагу що
ніхто в даній квартирі не проживає.

Свідок ОСОБА_12 пояснила що вона
підписувала акт про не проживання
відповідача у квартирі.

За таких обставин, коли права власника
порушені, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, суд
приходить до висновку, що позивач
правомірно вимагає усунення будь-яких
порушень ї прав, в даному випадку у
спосіб визначений чинним
законодавством шляхом визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням.

Враховуючи, що відповідачі не
проживають у квартирі позивача понад
один рік, що не встановлено наявність
домовленості між ними і позивачем, що
вказаним порушуються права позивача як
власника, то наявні підстави для
визнання відповідачки ОСОБА_5 та
залежними від неї ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що
втратили право користування даним
житловим приміщенням, а саме
однокімнатною квартирою АДРЕСА_1. на
підставі ст. 405 ЦК України.

Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону
України „Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні", реєстрація - це внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації. Тобто правовою
підставою для перебування на
реєстраційному обліку є проживання чи
перебування в житлі за певною адресою.

Згідно зі ст. 6 Закону України „Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.

Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семі днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту
зазначених норм закону, прийняте
рішення суду про визнання особи такою,
що втратила право на користування
житловим приміщенням відповідно є
підставою дня зняття цієї особи з
реєстрації, тому додатково
зобов'язувати реєстраційні органи
вчинити ці дії не має потреби.

Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК
України, судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організації, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

До участі у справі у якості третьої
особи залучений Дарницький районний
відділ Головного управління
державної міграційної служби України
у місті Києві, з зобов'язанням
відповідачку з її малолітніми дітьми
зняти з реєстраційного обліку.

Щодо зобов'язання вчинити певні дії
особи, яка не мала статус відповідача у
справі, оскільки зобов'язання вчинити
певні дії третіх осіб, процесуальним
законодавством не передбачено.

Виходячи зі змісту ст. 30,35,36,118 ЦПК
України, а також загальних засад
цивільного судочинства, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору не можуть бути
зобов'язанні до вчинення певних дій.

Положення третьої особи у цивільному
процесі визначено ст.ст. 34,35 ЦПК України
і суттєво відрізняється від правового
положення сторін у процесі, зокрема
відповідача.

Отже, вимоги щодо зняття з
реєстраційного обліку задоволенню не
підлягають, оскільки відповідно до ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» рішення суду по
справі про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням є безпосередньою
підставою для зняття з реєстраційного
обліку особи.

А тому, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
41 Конституції України. ст. ст. 150, 158
Житлового кодексу України, ст. ст. 29, 316,
317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 14, 30, 34. 35,
38, 58, 60, 88, 209, 212 - 218, 294 ЦПК України, ст. ст.
3, 6, 7 Закону України " Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні ", Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 2
від 12.04. 1985 року " Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування
судами " Жи тлового кодексу України " ,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа; Дарницький районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України у м. Києві;
Служба у справах дітей Дарницької
районної в місті Києві державної
адміністрації про визнання втратившим
право користування житловим
приміщенням- задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з її
неповнолітніми дітьми ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2
такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, а
саме однокімнатною квартирою АДРЕСА_1,
в решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення . Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлено 08
грудня 2014 року.

СУДДЯ
Л.К. ЛЕОНТЮК