Справа № 758/7622/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Власюк М. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного Акціонерного Товариства
«Родовід Банк» про визнання кредитного
договору недійсним, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
вищезазначеним позовом, мотивуючи тим,
що 05.09.2008 року між нею та ВАТ «Родовід
Банк», перейменованим у ПАТ «Родовід
Банк» було укладено кредитний договір
№ 38.1/АК-00070.08.2, відповідно до якого вона
отримала кредитні кошти у розмірі 21 536,04
доларів США.

Зазначає, що оскільки при підписанні
вищезазначеного договору відповідачем
було порушено її законні права та
інтереси, оскільки договір за своїм
змістом і текстом не відповідає
законодавству України, її інтересам та
волі, а саме: 1) у порушення п. 3.6
Постанови Правління Банку України №168
від 10.05.2007 року «Про затвердження
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту» відповідач вимагає сплатити
додаткові кошти у відповідності до
п.1.5.1. кредитного договору, які не є
послугою банку; 2) у порушення п. 3.8
Постанови Правління Банку України №168
від 10.05.2007 року відповідач не надав будь
якої інформації щодо валюти, а також не
попередив про можливі валютні ризики
при укладенні кредитного договору; 3)
п.3.12 кредитного договору, відповідно до
якого вона зобов'язалась без
попередньої письмової згоди
відповідача не укладати угоди
(правочини) щодо одержання нових позик
і кредитів, а тому звужує її цивільну
дієздатність, що суперечить ст. 30 ЦК
України; 4) у порушення п. 3.8 Постанови
Правління Банку України №168 від 10.05.2007
року відповідач не надав необхідну
інформацію про відкриття, ведення та
закриття рахунку, тарифи та всі суми
коштів, які споживач має сплатити за
договором банківського рахунку у
зв'язку з отриманням кредиту, його
обслуговуванням і погашенням, у зв'язку
з чим змушена звернутись до суду з
даним позовом та просить визнати його
недійсним.

У судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав та просив його задоволити в
повному обсязі з підстав, викладених у
ньому.

Представник відповідача Гнап О.О. в
судовому засіданні позов не визнав та
просив в його задоволенні відмовити
повністю, оскільки він
необґрунтований, безпідставно
заявлений, оскільки не підтверджується
жодним належним та допустимим доказом.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних і юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України
передбачено, що одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
судом може бути визнання права, у тому
числі права власності на майно. Суд
також може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.09.2008 року між позивачкою та ВАТ
«Родовід Банк», перейменованим у ПАТ
«Родовід Банк» було укладено кредитний
договір № 38.1/АК-00070.08.2, відповідно до
якого вона отримала кредитні кошти у
розмірі 21 536,04 доларів США, строком до
05.09.2015 року, процентною ставкою у
розмірі 7,70 % річних (а.с.4-7).

Відповідно до п.1.2. кредитного договору
кредитні кошти надавались виключно на
наступні цілі: купівлю автомобіля та
сплату страхових платежів.

Відповідно до п.1.4 кредитного договору
кредит надається позичальнику
готівкою, а у випадку надання кредиту в
іноземній валюті здійснюється
подальший обов'язковий продаж валюти
через касу банку, згідно з чинним
законодавством України.

Відповідно до п.1.5.1., п.1.6.1. кредитного
договору встановлювалась щомісячна
плата за обслуговування кредиту у
розмірі 0,3 % від суми виданого кредиту,
яка мала вноситись на окремий рахунок.

Відповідно до п.3.12. кредитного договору
позивачка зобов'язалась без
попередньої письмової згоди
відповідача не укладати угоди
(правочини) щодо одержання нових позик
і кредитів.

Відповідно до п.7.3. кредитного договору
у разі незгоди позивачки з
запропонованими умовами, цей договір
припиняється, а остання зобов'язалась
повернути загальну суму
заборгованості за кредитами, а також
сплатити нараховані за ним проценти,
можливі пені та штрафи, передбачені цим
договором, протягом п'яти робочих днів
з дати отримання листа банку,
зазначеного п. 7.1. цього договору, а саме
- рекомендованим листом не пізніше ніж
за 7 календарних днів.

Відповідно до п.7.4. кредитного договору
спірні питання, які можуть виникнути
між сторонами у зв'язку з його
виконанням вирішується шляхом
проведення переговорів, а у разі
недосягненні згоди, спір передається
на розгляд суду в порядку,
встановленому чинним законодавством
України.

Відповідно до п.7.5. кредитного договору
всі зміни та доповнення до нього дійсні
лише у тому разі, якщо вони здійснені у
письмовій формі і підписані
уповноваженими на це представниками
обох сторін.

Відповідно до п.7.6. кредитного договору
він набуває чинності з моменту надання
позивачці кредитних коштів відповідно
до його умов і діє до повного погашення
останньою заборгованості за ним.

Крім того, відповідно до п.7.9.
кредитного договору позивачка,
підписуючи цей договір, підтверджує, що
вона отримала в письмовій формі та
ознайомилась з інформацією, наданою
відповідачем про умови кредитування,
вартість супутніх послуг, орієнтовну
сукупну вартість кредиту. Детальний
розпис сукупної вартості кредиту
наведено в додатку до цього договору.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними
вимогами, додержання яких є необхідним
для чинності правочину є наступні:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Судом встановлено, що спірний
кредитний договір був підписаний обома
сторонами, тобто за правилом ч. 1 ст. 638
ЦК України є укладеним, оскільки
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору,
застережень до договорів не
висловлювали.

Згідно зі ст. 99 Конституції України
грошовою одиницею являється гривня.

Відповідно до ст.192 ЦК України
передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом

Відповідно до ст.ст. 19, 47 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
відповідач, як фінансова установа,
отримавши у встановленому законом
порядку банківську та генеральну
ліцензії на здійснення валютних
операцій або письмовий дозвіл на
здійснення операцій із валютними
цінностями, який до переоформлення НБУ
відповідних ліцензій на виконання
вимог пункту 1 розділу II Закону України
від 15 лютого 2011 року №3024-УІ «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання діяльності
банків» є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій, має
право здійснювати операції з надання
кредитів у іноземній валюті ( пункт 2
статті 5 Декрету про валютне
регулювання).

Відповідно до вимог підпункту «в»
пункту 4 статті 5 цього Декрету, який
передбачає наявність індивідуальної
ліцензії НБУ на здійснення операцій
щодо надання та одержання резидентами
кредитів у іноземній валюті, якщо
терміни і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі, то, оскільки на
цей час законодавством України не
встановлено термінів і сум кредитів у
іноземній валюті як критеріїв їх
віднесення до сфери дії режиму
індивідуального ліцензування, ця норма
не може застосовуватись. Отже, надання
банками кредитів в іноземній валюті на
підставі банківської ліцензії і
письмового дозволу на здійснення
операцій з валютними цінностями, що
видаються НБУ, є правомірним і така
кредитна операція індивідуальної
ліцензії не потребує.

Відповідно до п.13 Постанови №5 Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ зазначено, що відповідно до
абзацу 3 частини першої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
надання (отримання) споживчих кредитів
у іноземній валюті на території
України забороняється. У зв'язку із
зазначеним суди повинні виходити з
того, що договір, предметом якого є
споживчий кредит в іноземній валюті,
укладений після набрання чинності
Законом України від 22 вересня 2011 року №
3795-УІ «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг», за
позовом заінтересованої особи може
бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірний кредитний договір між
сторонами був укладений до 05.09.2008 року,
а саме - до набрання чинності Законом
України № 3795-УІ «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг», де
згідно частини 2 Прикінцевих положень
встановлено, що дія цього Закону не
поширюється на кредитні договори,
укладені до набрання ним чинності.

Тобто ні позивачкою ні її
представником суду не надано жодних
належних та допустимих доказів, які
давали б підстави вважати, що кредитний
договір, укладений між сторонами є
несправедливими по відношенню до неї,
оскільки при підписанні договору
позивач мав реальну можливість
ознайомитись з умовами договору і
протягом дії вказаного договору не
зверталась за захистом свого права,
оскільки в додатку до кредитного
договору є детальний розпис сукупної
вартості кредиту, однак який остання не
надала до суду.

Відповідно до п.16 Постанови №5 Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ зазначено, що
зростання/коливання курсу іноземної
валюти стосується обох сторін
договору, й позичальник при належній
завбачливості міг виходячи з динаміки
зміни курсів валют із моменту введення
в обіг національної валюти та її
девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті. Крім
того, вищезазначеному додатку
позивачку було попереджено про те, що
всі валютні ризики пов'язані зі змінами
та коливаннями курсів валют
покладаються на споживача.

У зв'язку з вищевикладеним, з
урахуванням повно та всебічно
з'ясованих обставин справи,
підтверджених доказами та
дослідженими в судовому засіданні,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
визнання кредитного договору
недійсним, тому вищезазначений позов
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 30, 203,
215, 216, 256, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 19, 44, 47
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів», керуючись ст.
ст. 3-14, 57-60, 88, 213- 215, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного Акціонерного Товариства
«Родовід Банк» про визнання кредитного
договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Подільський районний суд
м. Києва апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С. М. Богінкевич