У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

17 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Олійник А.С.,
Кузнєцова В.О.,
Наумчука М.І.,

провівши попередній розгляд цивільної
справи за позовом публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
25 березня 2014 року, рішення апеляційного
суду Львівської області від 19 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, просило стягнути з
ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 17027 грн
22 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31
липня 2006 року між банком та
відповідачем було укладено кредитний
договір, який складається із заяви
позичальника, умов та правил надання
банківських послуг, а також тарифів
банку, за умовами якого відповідачу
надано кредит у розмірі 2 500 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Станом на 30 жовтня 2013 року
заборгованість не погашено, її розмір
становить 17027 грн 22 коп., а саме: 15 402 грн
86 коп. - тіло кредиту, 337 грн 35 коп. -
проценти за користування кредитом, 500
грн - штраф (фіксована частина), 787 грн 01
коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 25 березня
2014 року позов задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість у розмірі 17 027 грн 22 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 19 травня 2014 року скасовано
рішення суду першої інстанції у
частині стягнення з ОСОБА_4
заборгованості за штрафами (500 грн -
фіксована частина, 787 грн 01 коп -
процентна складова) та ухвалено нове
рішення про відмову в позові у цій
частині; стягнуто з відповідача на
користь позивача заборгованість за
тілом кредиту у розмірі 15 402 грн 86 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, апеляційним судом
встановлено, що у жовтні 2008 року банком
збільшено розмір кредитного ліміту до 7
750 грн, а також встановлено строк дії
чергової виданої відповідачу
платіжної картки - до останнього дня
березня 2012 року.

Апеляційним судом також встановлено,
що відповідно до виписки банку щодо
руху коштів за кредитною карткою
відповідача за період із 31 липня 2006
року до 17 січня 2014 року, останній
користувався нею у травні, червні,
серпні 2009 року, січні, лютому
серпні-грудні 2010 року, січні, лютому 2011
року.

Згідно із правовим висновком
Верховного Суду України, викладеним у
постанові від 19 березня 2014 року (справа
№ 6-14цс14), відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що банк не пропустив
строк звернення до суду за вимогами про
стягнення тіла кредиту, оскільки
звернувся до суду із зазначеним
позовом у листопаді 2013 року у межах
загального строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги про те, що суд
не врахував визначений умовами
договору щомісячний обов'язковий
платіж, внаслідок чого неправильно
визначив розмір заборгованості за
кредитним договором, не заслуговують
на увагу, оскільки перебіг позовної
давності щодо стягнення кредиту в
повному обсязі починається зі спливом
останнього дня місяця дії платіжної
картки.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 19 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
А.С.
Олійник

В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук