У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 17 грудня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради, ОСОБА_5, третя
особа - Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» про визнання
частково недійсним наказу, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності, скасування державної
реєстрації нерухомого майна та
усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Залізничного
районного відділу Головного
управління державної міграційної
служби України у Львівській області
про визнання недійсною та скасування
реєстрації у жилому приміщенні, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду
Львівської області від 27 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у
якому просив визнати частково
недійсним наказ Управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради від 18 січня 2012 року
№ 141-Ж-З про передачу квартир у
власність громадян в частині надання
ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1, визнати
недійсним свідоцтво № 24926-3 про право
власності на вказане жиле приміщення,
видане відповідачу, скасувати державну
реєстрацію цього права власності та
усунути йому (позивачу) перешкоди у
користуванні цією квартирою, вселивши
його до неї.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на
підставі розпорядження ВО «Електрон»
від 20 листопада 1985 року № 257 він був
поселений до гуртожитку № 1 по
АДРЕСА_1.

Після поновлення його реєстрації у цій
квартирі, яка була скасована на
підставі заочного рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 29 листопада 2010 року, йому
стало відомо, що зазначене жиле
приміщення на підставі свідоцтва про
право власності від 18 січня 2012 року
зареєстроване за ОСОБА_5, який, змінивши
замки, протягом тривалого часу
перешкоджає йому у здійсненні права
користування цим приміщенням, просив
задовольнити позов.

Посилаючись на те, що приватизація
спірного житла відповідачем стала
можливою лише через зняття його
(позивача) з реєстрації за місцем
проживання на підставі рішення суду,
яке у подальшому було скасоване, а
також на те, що його незаконного
позбавлено права на цю приватизацію,
просив задовольнити позов.

ОСОБА_5 подав зустрічний позов, у якому
просив визнати недійсною та скасувати
реєстрацію ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що 16 липня 2007 року ним отримано
ордер на квартиру АДРЕСА_1 за вказаною
вище адресою, 16 грудня 2010
року з ним укладено договір найму
житлового приміщення, а в подальшому,
приватизувавши його, 18 січня 2012 року
він отримав свідоцтво про право
власності № 24926-3.

Посилаючись на неможливість
користуватись своєю власністю через
наявність реєстрації ОСОБА_4 у спірному
жилому приміщенні, просив задовольнити
позов.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 31 січня 2014 року у
задоволенні первинного позову ОСОБА_4
відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5
задоволено.

Визнано недійсною та скасовано
реєстрацію ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 27 травня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове,
якимпозовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним наказ Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради від 18 січня 2012 року №
141-Ж-З про надання ОСОБА_5 у приватну
власність квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності від 18 січня 2012 року
№ 24926-3 на квартиру АДРЕСА_1, видане
ОСОБА_5

Скасовано державну реєстрацію права
власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1
за вказаною вище адресою, проведену ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО» р.н. 365 66 481.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
вселення ОСОБА_4 до неї та
зобов'язано ОСОБА_5 надати ОСОБА_4 ключі
від вхідних дверей.

У зустрічному позові ОСОБА_5
відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій ОСОБА_6,
ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення місцевого суду, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 та задовольняючи
зустрічний позов ОСОБА_5, суд першої
інстанції, виходячи з вимог ст.ст. 9, 65-1
ЖК України, згідно з якими громадяни
мають право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду,
житлових приміщень у гуртожитках, які
перебувають у власності
територіальних громад, виходив з того,
що спірна квартира була передана у
власність ОСОБА_5 з дотриманням вимог
законодавства та Положення про порядок
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна, затвердженого
рішенням Львівської міської ради від 27
лютого 2009 року № 114 «Про порядок
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна та затвердженої
вартості цих послуг», чинного на час її
передачі Управлінням комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
задоволення первинного позову ОСОБА_4
та відмову у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5, апеляційний суд,
виходячи положень ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19 чевня
1992 року № 2482-ХІІ, яким визначено, що
передача займаних квартир (будинків)
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які постійно
мешкають у даній квартирі (
будинку), в тому числі, тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), зазначив, що
приватизацією спірного житла порушено
права ОСОБА_4, як іншого наймача цієї
квартири.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суд
апеляційної інстанції з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку про
задоволення позову ОСОБА_4 та про
відмову в позові ОСОБА_5

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах
ОСОБА_5 відхилити, рішення апеляційного
суду Львівської області від 27 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова