АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Підберезний Г. А. Доповідач -
Повєткін В.В. Категорія 47
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2014
року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
земельної ділянки, що знаходиться у
спільній сумісній власності, -

В с т а н о в и в :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
земельної ділянки, що знаходиться у
спільній сумісній власності
посилаючись на те, що він є власником
40/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 на
підставі нотаріально посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу договору
купівлі-продажу від 15.12.2006 року,
реєстровий № Д456. ОСОБА_3 є власником
60/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 06.12.1995 року,
виданого П'ятою Дніпропетровською
державною нотаріальною конторою,
реєстровий № 3-8146. На підставі рішення
Дніпропетровської міської ради від
06.08.2008 року № 101/35 земельна ділянка
площею 0,0797 га, на якій знаходиться
домоволодіння 08.07.2009 року була
приватизована, цільове призначення -
обслуговування житлового
будинку,будівель і споруд та виданий
державний акт про право власності на
земельну ділянку. Також 15.12.2006 року між
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, як між співвласниками
домоволодіння, був укладений
нотаріально посвідчений договір про
визначення часток користування
земельною ділянкою, відповідно до умов
якого: ОСОБА_3 - користується 60/100
частками земельної ділянки, ОСОБА_2 -
40/100 частками земельної ділянки. Згідно
технічної документації із землеустрою
щодо поділу земельної ділянки
складеної ТОВ фірма «Геора» у 2013 році
земельна ділянка площею 797,0 кв.м.
поділена на 2 частини, одну з котрих
площею 319,0 кв.м., що дорівнює 40/100 частин,
пропонується виділити ОСОБА_2, а 60/100
частин - ОСОБА_3 Однак відповідачка
користується частиною земельної
ділянки яка перевищує 60/100 частин.
Позивач просив суд провести поділ
спірної земельної ділянки площею 0,0797
га (кадастровий номер :06:050:0035), з
цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, між
співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
виділивши з її складу позивачу на праві
власності земельну ділянку площею 0,0319
га згідно з варіантом № 1 згідно
технічної документації із землеустрою
щодо поділу земельної ділянки
складеної ТОВ фірма «Геора» у 2013 році,
без зміни цільового призначення; право
спільної сумісної власності на
земельну ділянку, площею 0,0797 га
(кадастровий номер :06:050:0035), з
цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд -
припинити; стягнути з відповідача на
його користь 114,70 грн. судового збору
(а.с.2-5).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 31 жовтня 2014 року в
задоволенні позовних вимог -
відмовлено (а.с.100).

В апеляційній скарзі (а.с.105-108) ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- частка позивача на земельну ділянку в
розмірі 40/100 визначена у договорі
купівлі-продажу від 15.12.2006 року, а тому
додатково визначати її не потрібно, що
не було взято до уваги судом;

- відповідач тривали час користується
частиною земельної ділянки позивача
площею 35,0 кв.м., яка зайнята нею
самовільно, без укладання відповідного
договору.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що домоволодіння та земельна ділянка,
на якому воно розташовано, є спільною
частковою власністю сторін; до
теперішнього часу сторонами не
врегульовано відносини з поділу
домоволодіння, що є перешкодою для
визначення права власності на земельну
ділянку за кожним з них.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
домоволодіння по АДРЕСА_1 перебуває у
спільній частковій власності сторін:
позивач є власником 40/100 частин, а
відповідач - 60/100 частин.

На підставі рішення Дніпропетровської
міської ради від 06.08.2008 року № 101/35
земельна ділянка по АДРЕСА_1 є спільною
сумісною власністю сторін (а.с.13).

Згідно з нотаріально посвідченим
договором від 15.12.2006 року сторонами
визначено порядок користування
земельною ділянкою, а саме: позивачем
40/100 частками та відповідачем 60/100
частками земельної ділянки відповідно
до розміру часток сторін у праві
власності на домоволодіння з
погодженням меж користування цими
частками (а.с.12).

Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України якщо
жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Належні сторонам частини
домоволодіння в натурі не виділені, не
поділені, що не дає можливості
здійснити поділ земельної ділянки з
метою обслуговування належної
сторонам частини домоволодіння без її
поділу або виділу, тобто визнання за
кожною із сторін конкретних приміщень
домоволодіння, від чого залежить
прив'язка частин земельної ділянки у
разі її поділу.

Доводи апеляційної скарги про те, що в
договорі купівлі-продажу від 15.12.2006
року (а.с.6), укладеному між ОСОБА_4
(продавцем) та ОСОБА_2 (покупцем), а також
в договорі дарування від 22.09.2004 року,
укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.133),
зазначено конкретні приміщення
домоволодіння та споруди, які у кожному
разі були предметом відчуження, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
вказані в перелічених договорах
приміщення та споруди зазначені як
предмет відчуження зі слів ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, в той час як право власності на
ці конкретні приміщення домоволодіння
та споруди ні за позивачем, ні за
ОСОБА_4, ні за ОСОБА_5 належним чином
зареєстроване не було.

Таким чином слід визнати, що позивач є
не власником, а лише користувачем
зазначених в цих договорах приміщень
та споруд, розташованих на 40/100 частках
земельної ділянки, якою позивач
користується в межах, встановлених
договором про порядок користування
земельною ділянкою (а.с.12).

Як вбачається з позовної заяви, позовні
вимоги заявлені позивачем з приводу
користування відповідачем частиною
земельної ділянки, яка перевищує 60/100
частин, встановлених договором про
порядок користування земельною
ділянкою.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду доказів того, що
відповідач користується частиною
земельної ділянки, яка перевищує 60/100
частин.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 31 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: