АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 193/649/14-ц 22-ц/774/1804/К/14
Справа № 193/649/14-ц
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1804/К/14
інстанції - Шумська О.В.
Доповідач - Братіщева
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :
головуючого - судді Братіщевої Л.А.,
суддів - Грищенко Н.М., Турік В.П.,
при секретарі - Трофименко О.О.,
за участю: позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3 та її представника
відповідача ОСОБА_5,
третьої особи ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 14 липня
2014 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа -
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користування власним житловим
будинком шляхом виселення з нього та
зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_5 про
стягнення подвійної суми завдатку та
відшкодування матеріальної та
У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користування
власним житловим будинком шляхом
виселення з нього. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що він є
власником житлового будинку АДРЕСА_1,
який він отримав у спадщину. Оскільки
він проживає в іншому населеному
пункті, з метою збереження будинку та
до отримання ним відповідних
правовстановлюючих документів, а також
вирішення питання про його продаж або
подальше використання, 03.07.2009 року для
тимчасового проживання він дозволив
поселитися в ньому сім'ї відповідачів.
При цьому від ОСОБА_3 він отримав суму
авансу у розмірі 5000,00 грн. Ніяких
письмових договорів, в тому числі
попередніх, між ними не укладалось.
Строки проживання відповідачів у
будинку також ними не обумовлювались.
Відповідачі проживають у будинку без
реєстрації, за час свого проживання з
липня 2009 року та по теперішній час
оплату за його користування не
проводили. Протягом часу виготовлення
документів по приватизації земельної
ділянки у нього змінилися життєві
обставини та у його доньки виникла
потреба у вселенні в будинок. Він, як
власник, 14.01.2014 року зареєстрував
доньку у будинку, але вселитися вона не
може, так як в ньому проживають
відповідачі, які відмовляються
добровільно його звільнити. Він
неодноразово повідомляв відповідачів
про звільнення будинку, однак останні
виселятися в добровільному порядку не
бажають, тому просив суд зобов'язати
відповідачів усунути перешкоди у
користуванні належним йому житловим
будинком АДРЕСА_2 з господарчими
будівлями шляхом виселення та стягнути
з відповідачів судовий збір.
04 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2
про стягнення подвійної суми завдатку
та відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, посилаючись на те, що
03.07.2009 року між нею та ОСОБА_2 було
укладено попередній усний договір за
умовами якого він зобов'язався продати
момент укладання попереднього
договору ОСОБА_2 ще не отримав у
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину за законом та витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, вона передала йому,
відповідно до домовленості завдаток за
продаж будинку у розмірі 5000,00 грн., про
що вони склали відповідну розписку в
присутності трьох свідків. Згідно
домовленості та розписки залишкова
сума вартості житлового будинку, яка
день отримання документів, які
посвідчують набуття ОСОБА_2 права на
будинок та нотаріальне оформлення
договору купівлі-продажу. Зважаючи на
умови попереднього договору про
купівлю-продаж житлового будинку,
переданого завдатку, який прийняв
ОСОБА_2 вони з чоловіком, будучи
впевненими, що придбали житловий
будинок та зі згоди ОСОБА_2, стали
наводити лад у придбаному
домоволодінні, яке перебувало в
занедбаному стані, проводити ремонт в
житловому будинку та будувати надвірні
забудови. Загальна сума матеріальних
витрат на поліпшення благоустрою,
стану житлового будинку та території
грн. Вони направили відповідачу лист з
пропозицією з'явитися до нотаріальної
контори для укладення договору
купівлі-продажу, однак відповідач
надавав їм відповідь, що вони вселились
до житлового будинку для тимчасового
проживання. 26 лютого 2014 року ОСОБА_5 на
ім'я ОСОБА_2 було повторно направлено
листа з пропозицією з'явитися до
нотаріальної контори для оформлення
договору купівлі-продажу житлового
будинку або ж повернути подвійний
завдаток за продаж житлового будинку в
позасудовому порядку відповідач
вирішувати відмовляється, просила суд
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь
грн. на відшкодування моральної шкоди,
завданої діями відповідача, а також
судовий збір в сумі 528,40 грн.
Ухвалою від Софіївського районного
суду Дніпропетровської області від
05.06.2014 року вищезазначені позови
об'єднані в одне провадження.
Рішенням Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 14 липня
2014 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні власним
житловим будинком шляхом виселення з
нього, а також у задоволенні зустрічних
позовних вимог за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
подвійної суми завдатку та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовлено як
необґрунтованих.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду в
частині відмови у задоволенні його
позовних вимог та ухвалення нового про
їх задоволення, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, на його
думку, з рішення суду не зрозуміло за
якими мотивами суд відмовляє йому у
задоволенні позову та яку норму права
при цьому застосовує. Суд неправомірно
порушив його право власності на житло,
та не звернув увагу на надані ним
докази того, що він є власником
домоволодіння тому має повне право
вимагати виселення відповідачів. Крім
того, розглядаючи зустрічні позовні
вимоги суд не врахував, що ОСОБА_3 не
заявляла вимоги про укладення договору
купівлі-продажу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду в частині
відмови у задоволенні первинного
позову ОСОБА_2 скасуванню з підстав
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
невідповідності висновків суду
обставинам справи (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України) з ухваленням в цій частині
нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи згідно розписки від
03.07.2009 року ОСОБА_2 отримав завдаток від
ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн. в рахунок суми
продажу будинку вартістю 23000 грн., за
адресою: АДРЕСА_3, а решту суми 18000 грн.
повинен отримати після виготовлення
документів, що посвідчують право
власності (а.с. 53).

В матеріалах справи є витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 14.01.2010 року з якого
вбачається, що ОСОБА_2 є власником
спірного житлового на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 21.12.2009 року (а.с. 14-16).
Відмовляючи у задоволенні первинних
позовних вимог суд першої інстанції
виходив із того, що ОСОБА_2, свої
зобов'язання згідно наданої розписки
не виконав, не надав
правовстановлюючих документів на
житловий будинок та ухилився від
оформлення договору купівлі-продажу
житлового будинку, в той час як
розписка про передачу ОСОБА_3 завдатку,
не може вважатися договором, який за
своєю формою та змістом відповідає
вимогам закону щодо укладення договору
купівлі-продажу, тому сума сплачених
ним коштів за розпискою є авансом, а не
завдатком, а такі платежі повертаються
у тому розмірі, в якому вони надавалися.

Колегія суддів не може погодитись з
висновком суду відносно оскаржуваної
частини рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На думку колегії суддів оскаржуване
рішення вимогам вищезазначеної статті
відповідає не в повному обсязі.

Так, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК
України).

У відповідності ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї.

Відповідно до статті 41 Конституції
України та пункту 2 частини першої
статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Як убачається із матеріалів справи
позивач є власником житлового будинку
АДРЕСА_4 (а.с. 14-16).

Відповідачі, проживаючи у належному
позивачу будинку без будь-яких
правових підстав створюють власнику
перешкоди у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном.

Враховуючи викладене позивач вправі
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном і його
позовні вимоги є обгрунтованими, тому
висновок суду про ухилення позивача
від взятих на себе зобов'язань по
укладенню договору купівлі-продажу є
помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_5 рішення
суду не оскаржене.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні
його позову до ОСОБА_3, ОСОБА_5 підлягає
скасуванню з ухваленням, відповідно до
п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, в цій
частині нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 та виселення
відповідачів із належного позивачу
домоволодіння АДРЕСА_4

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачів в рівних частинах на
користь позивача підлягають стягненню
судові витрати в сумі 365 грн. 40 коп. за
розгляд справи у судах першої та
апеляційної інстанцій.

Керуючись 303, 307, п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 14 липня
2014 року в частині відмови у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5
про усунення перешкод у користування
власним житловим будинком шляхом
виселення з нього задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_5 з належного
ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 в рівних
частинах на користь ОСОБА_2 судові
витрати в сумі 365 грн. 40 коп. за розгляд
справи у судах першої та апеляційної
інстанцій.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: