У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів Мартинюка
В.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Вінницької міської ради, Управління
державного земельного агентства у
Вінницькій області, ОСОБА_5 про
визнання незаконним та скасування
рішення, визнання недійсним державного
акта на право власності на земельну
ділянку, зобов'язання вчинити дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 30 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до суду з указаним позовом,
просили визнати незаконним та
скасувати рішення Вінницької міської
ради № 647 від 31 березня 2004 року «Про
затвердження технічної документації
із складання державних актів на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_5»,
а також рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради № 665 від 13
квітня 2004 року, яким внесено зміни до
рішення № 1911 від 28 грудня 2000 року в
частині збільшення площі земельної
ділянки ОСОБА_5 із 270 кв.м. до 296 кв.м.;
визнати недійсним державний акт на
земельну ділянку площею 0,0296 га по
АДРЕСА_1, виданий 15 липня 2004 року ОСОБА_5,
а також зобов'язати її звільнити проїзд
загального користування між
домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,
АДРЕСА_3.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що
рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради № 1911 від 28
грудня 2000 року ОСОБА_5 передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 270 кв.м. по АДРЕСА_1, що
виходить на проїзд до АДРЕСА_3.

У 2012 році ОСОБА_5 відступила від свого
старого паркану та встановила нові
межові знаки для будівництва нового
паркану, який виходить на проїзд між
АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3.

Відповідно до акта комісії
квартального комітету мікрорайону
«Корея-1» від 29 січня 2013 року ОСОБА_5
додатково захопила три метри проїзду
загального користування, а ширина
вулиці між садибами позивачів та
ОСОБА_5 звузилась із 7,5 до 4 метрів.

Вулиця АДРЕСА_3 є тупиковою, тому
звуження проїзду внаслідок дій ОСОБА_5
унеможливлює роз'їзд та розворот
транспорту.

Після звернення до прокуратури
позивачам стало відомо, що рішенням
виконавчого комітету Вінницької
міської ради № 665 від 13 квітня 2004 року
внесено зміни до рішення Вінницької
міської ради № 1911 від 28 грудня 2000 року
та протиправно збільшено виділену
ОСОБА_5 земельну ділянку з 270 кв.м. до 296
кв.м. за рахунок земель проїзду та
змінено просторове розміщення цієї
земельної ділянки.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 березня 2014
року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 30 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про задоволення
позову частково. Визнано незаконним та
скасовано п. п. 1.11 п. 1 рішення
Вінницької міської ради № 647 від 31
березня 2004 року «Про затвердження
технічної документації із складання
державних актів на право власності на
землю» у частині затвердження
технічної документації із складання
державного акта направо власності на
земельну ділянку ОСОБА_5 по АДРЕСА_1.
Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ВН № 137248, виданий 15 липня 2004 року
ОСОБА_5, на вказану земельну ділянку
площею 0,0296 га (кадастровий № 2000009).
Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити проїзд
загального користування між
домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,
АДРЕСА_3. В іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Вінницької
міської ради № 1911 від 28 грудня 2000 року
ОСОБА_5 передано безоплатно у приватну
власність земельну ділянку площею 270
кв.м. по АДРЕСА_1 відповідно до заяви
ОСОБА_5 від 21 листопада 2000 року.

Відповідно до п. 1.14 рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради № 665
від 13 квітня 2004 року, у зв'язку із
змінами в площах земельних ділянок та
затвердженням технічної документації
рішеннями міської ради внесено зміни
до рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради № 1911 від 28
грудня 2000 року, зокрема, збільшено
площу виділеної ОСОБА_5 земельної
ділянки з 270 кв.м. до 296 кв.м., а адресу
земельної ділянки «АДРЕСА_1» змінено на
«АДРЕСА_1».

15 липня 2004 року ОСОБА_5 видано державний
акт серія ВН № 137248 на право власності
на земельну ділянку площею 0,0296 га по
АДРЕСА_1.

Відповідно до кадастрового плану
земельної ділянки ОСОБА_5, складеного у
2003 році ДП «Поділлягеодезкартографія»,
земельна ділянка ОСОБА_5 має площу 0,0296
га та межує із землями ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та тупиком АДРЕСА_3.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачі
не є суміжними користувачами земельної
ділянки ОСОБА_5 та не довели порушення
своїх прав оскаржуваними рішеннями
Вінницької міської ради № 647 від 31
березня 2004 року «Про затвердження
технічної документації із складання
державних актів на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_5» та
виконавчого комітету Вінницької
міської ради № 665 від 13 квітня 2004 року, а
також діями ОСОБА_5 із встановлення
паркану на виділеній їй земельній
ділянці.

Ухвалюючи нове рішення про задоволення
позову частково, апеляційний суд
виходив із того, що ОСОБА_5
приватизувала земельну ділянку площею
0,0296 га по АДРЕСА_1 з порушенням ст. 118 ЗК
України, оскільки цю земельну ділянку
збільшено на 0,0026 га за рахунок земель
загального користування (тупикового
проїзду). Приватизацією земельної
ділянки площею 0,0296 га порушено права
позивачів, які є користувачами
тупикового проїзду між АДРЕСА_3 та
АДРЕСА_1, що є підставою для захисту їх
прав відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК
України.

Із висновками апеляційного суду
погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. ст. 18-21 ЗК України
земельний фонд України відповідно до
цільового призначення поділяється на
дев'ять категорій, кожна з яких має свій
правовий режим залежно від характеру
землекористування, системи державних
органів, що здійснюють функції
державного управління землями та
обсягом компетенції цих органів у
галузі управління використання
земельних ділянок.

Системне тлумачення положень ст. ст. 18-21
ЗК України дає підстави дійти висновку,
що цільове призначення земель - це
встановлені законодавством порядок,
умови та межі використання земель для
конкретних цілей відповідно до їх
категорій. Цільове призначення
конкретної земельної ділянки залежить
від категорії земель, з яких її
виділено, від планування та зонування
території і є встановленою
компетентним органом при наданні
земельної ділянки межею її
використання для конкретного
призначення відповідно до
затверджених планів розвитку
території, зонуванням земель, а також
правовим режимом відповідної
категорії земель.

До однієї з таких категорій
відносяться землі житлової та
громадської забудови, до яких належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови (п. «б» ч. 1 ст. 19, ст. ст. 38, 39 ЗК
України).

Відповідно до п. «а» ч. 4 ст. 83 ЗК України
до земель комунальної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать землі загального
користування населених пунктів
(майдани, вулиці, проїзди, шляхи,
набережні, пляжі, парки, сквери,
бульвари, кладовища, місця
знешкодження та утилізації відходів
тощо).

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Судами встановлено, що земельні
ділянки позивачів та відповідача
виходять на тупиковий проїзд між
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3.

Як убачається із позовної заяви,
підставою для звернення позивачів до
суду стало отримання ОСОБА_5 трьох
метрів проїзду загального
користування, що унеможливлює роз'їзд
та розворот транспорту.

Із відповіді Департаменту архітектури,
містобудування та кадастру Вінницької
міської ради від 16 травня 2011 року
вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_5
не виходить за межі створу тупикової
частини АДРЕСА_3 та оформлених
земельних ділянок по АДРЕСА_4, а ширина
проїзду в районі домоволодіння
становить орієнтовно 7,5 м (а.с. 15).

Відповідно до повідомлення Головного
управління МНС України у Вінницькій
області від 2 грудня 2010 року виїзною
перевіркою встановлено, що ОСОБА_5
приватизувала частину земельної
ділянки за рахунок проїзної частини,
фактична ширина якої становить 7,8 м при
нормованій ширині 3,5 м (а.с. 48).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
генеральний план населеного пункту -
містобудівна документація, що визначає
принципові вирішення розвитку,
планування, забудови та іншого
використання території населеного
пункту; містобудівна документація -
затверджені текстові та графічні
матеріали з питань регулювання
планування, забудови та іншого
використання територій.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» генеральний
план населеного пункту є основним
видом містобудівної документації на
місцевому рівні, призначеної для
обґрунтування довгострокової
стратегії планування та забудови
території населеного пункту. На
підставі затвердженого генерального
плану населеного пункту розробляється
план земельно-господарського устрою,
який після його затвердження стає
невід'ємною частиною генерального
плану. Генеральний план населеного
пункту розробляється та
затверджується в інтересах
відповідної територіальної громади з
урахуванням державних, громадських та
приватних інтересів. Для населених
пунктів з чисельністю населення до 50
тисяч осіб генеральні плани можуть
поєднуватися з детальними планами
всієї території таких населених
пунктів.

Дійшовши висновку про порушення прав
позивачів, апеляційний суд належним
чином свого висновку не мотивував, не
зазначив, якими доказами
підтверджується порушення прав
позивачів.

У порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд не з'ясував, який
розмір проїзду загального
користування між будинками АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 передбачено
Генеральним планом населеного пункту,
чи виділено рішенням міської ради
ОСОБА_5 земельну ділянку в межах
земельної ділянки, яка передбачена
Генеральним планом населеного пункту
для загального користування, чи за її
межами. Без з'ясування зазначених
питань неможливо дійти висновку, чи
порушено права позивачів.

З огляду на викладене, висновки
апеляційного суду є передчасними, а
рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК
України.

Допущені апеляційним судом порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, є підставою для
скасування ухваленого ним рішення із
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції
відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 30 травня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.О.
Кузнєцов

Судді:

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник