Справа № 536/3158/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року.
Кременчуцький районний суд
Полтавської області

в складі : головуючого – судді
Кузнецова А.В.

при секретарі Гусач
С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кременчуці справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автотехцентр-3000»
про визнання договору позики
недійсним, та за позовом третьої особи
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автотехцентр-3000» до
ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про
повернення 130000 грн. боргу, 1030 грн.
судового збору та 2000 грн. витрат на
правову допомогу, мотивуючі, що 5 серпня
2013 року відповідач отримав від нього
130000 грн., про це надав розписку,
зазначивши факт отримання грошей та
зобов’язався повернути грошові кошти
до 9 серпня 2013 року, однак до цього часу
борг не сплатив, тому просить суд
стягнути несплачену суму позики та
судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_2 заявив
зустрічний позов до позивача ОСОБА_1,
треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору
позики недійсним, посилаючись, що з 12
квітня 2010 року він працював в
Кременчуцькій філії ТОВ
«Автотехцентр-3000», на посадах
менеджера, в.о. директора, а з 20 серпня
2010 року директора філії. Згідно
установчих документів 74% компанії
належать ОСОБА_1 Відповідно до наданих
повноважень, матеріально
відповідальними особами по філії є
комірники ОСОБА_6 та ОСОБА_8, його
повноваження обумовлені довіреністю. В
липні 2013 року в зв’язку з отриманням
більш вигідної пропозиції
працевлаштування, ним була написана
заява про звільнення, на цей час мала
місце заборгованість з боку ОСОБА_7
перед ТОВ «Автотехцентр-3000», тому ним
була написана розписка комірнику
ОСОБА_6 на суму нестачі
товарно-матеріальних цінностей, згідно
акту інвентаризації №15 від 29.07.2013 року
в розмірі 128570 грн. 43 коп. В подальшому
була досягнута домовленість з
засновником ТОВ ОСОБА_1, що останній
зобов’язується не звертатись до
правоохоронних органів, а він в свою
чергу переписав розписку на його ім’я,
начебто отримав 5 серпня 2013 року позику
на суму 130000 грн. з терміном повернення 9
серпня 2013 року. Однак ОСОБА_1 порушив
умови домовленості і в грудня 2013 року
звернувся в суд з позовом про стягнення
боргу та як стало відомо ТОВ
«Автотехцентр-3000» також звернулось до
правоохоронних органів з заявою про
надання його діям правової оцінки.

Зважаючи на наведене відповідач ОСОБА_2
відмовляється від раніше визнаного в
попередньому судовому засіданні факту
отримання від ОСОБА_1 грошей за
договором позики та просить визнати цю
угоду недійсною.

ТОВ «Автотехцентр-3000»
надало суду заяву про визнання його
третьою особою по справі з
самостійними вимогами щодо предмету
спору, а саме стягнення з відповідача
ОСОБА_2 92079 грн. 50 коп. завданої шкоди та
920 грн. 80 коп. судового збору, мотивуючі,
що відповідач заперечуючи позовну
заяву ОСОБА_1 посилається на погашення
ним заборгованості перед позивачем
шляхом передачі ТОВ «Автотехцентр-3000»
товарно-матеріальних цінностей, однак
товариство отримувало від ОСОБА_2
відшкодування недостачі, виявленої
після його звільнення. Так, з 12.04.2010 року
ОСОБА_2 працював у Кременчуцькій філії
ТОВ «Автотехцентр-3000» на посадах до
20.07.2010 року менеджера, до 20.08.2010 року
в.о.директора і до звільнення 07.08.2013
року директора філії.
Матеріально-відповідальною особою
відповідач не був. Після його
звільнення були проведені
інвентаризації 31.07.2013 року та 12.11.2013
року, згідно яких виявлена недостача
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму 155570 грн. 43 коп. Відповідач
визнав заборгованість перед ТОВ
«Автотехцентр-3000» та частково погасив,
надавши товарів на суму 63490 грн. 93 коп.,
решта боргу в сумі 92079 грн. 50 коп.
непогашені і до цього часу.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_1 підтримав
позовні вимоги в повному обсязі,
пред’явлений зустрічний позов не
визнав, посилаючись що надав ОСОБА_2
позику, як фізична особа, відшкодування
не отримав, ні яких доручень
працівникам ТОВ «Автотехцентр-3000» на
отримання від відповідача
товарно-матеріальних цінностей в
рахунок погашення перед ним боргу, не
надавав.

Представники відповідача
ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 не визнали,
мотивуючі, що він грошей не отримував,
а розписка є підтвердженням боргу
перед ТОВ «Автотехцентр-3000», який
частково сплатив, тому позов
товариства визнають частково з
відрахуванням вартості повернутих
товарно-матеріальних цінностей та
автомобіля НОМЕР_1, переданого
племінниці позивача ОСОБА_5 на підставі
доручення.

Представник ТОВ
«Автотехцентр-3000» підтримала позовні
вимоги товариства в повному обсязі,
підтвердила, що відповідач ОСОБА_2
працюючі на посаді директора
Кременчуцької філії не був
матеріально-відповідальною особою,
тому повинен відшкодувати виявлену
актами інвентаризації нестачу
товарно-матеріальних цінностей, як
шкоду завдану підприємству не при
виконанні трудових обов'язків, та
заперечила наявність будь-яких
домовленостей на отримання
працівниками ТОВ від ОСОБА_2 товарів в
рахунок погашення боргу особисто перед
ОСОБА_1 за розпискою.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_6 позов ТОВ «Автотехцентр-3000»
підтримали та пояснили, що директором
Кременчуцької філії ОСОБА_2
замовлялись деталі до його власного
автомобіля через філію, з обіцянкою
сплатити їх вартість в подальшому, та
за його вказівкою видавались запасні
частини іншим особам, які повинні були
розрахуватися під його гарантію, що
призвело на час звільнення ОСОБА_2 до
нестачі.

Третя особа ОСОБА_5
підтвердила, що її поставили до відома
про оформлення на її ім’я генеральної
довіреності на автомобіль ГАЗ-33023, як
вона зрозуміла цей автомобіль надав
ОСОБА_2, як гарантію сплати
заборгованості перед ТОВ
«Автотехцентр-3000».

Третя особа ОСОБА_7 в судові засідання
не з’явився, повідомлявся належним
чином за адресою вказаною
відповідачем.

Суд, вислухавши сторони та
вивчивши матеріали справи, з’ясував,
що 5 серпня 2013 року ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_1 позику в сумі 130000 грн., про це
надав розписку, зазначивши факт
отримання грошей та зобов’язався
повернути грошові кошти до 9 серпня 2013
року.

Твердження представників відповідача
про безгрошовість договору позики з
посиланням, що розписка є
підтвердженням боргу перед ТОВ
«Автотехцентр-3000», який частково
сплачений шляхом передачі
товарно-матеріальних цінностей, не
знайшов свого підтвердження в судовому
засіданні, оскільки ґрунтується лише
на припущеннях та суперечить чинному
законодавству.

Так, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України, з
підстав, передбачених пунктом 1 частини
першої статті 355 ЦПК України, є
обов’язковими для всіх судів України.

Постановою Судової палати у цивільних
справах Верховного суду України від
18.09.2013 року №6-63цс12 передбачено, що
відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Крім того відповідачем ОСОБА_2 не
надано доказів надання ОСОБА_1
повноважень працівникам товариства на
отримання від нього товарів в рахунок
погашення боргу за розпискою.

При таких обставинах, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення в
частині стягнення з ОСОБА_2 на його
користь боргу за договором позики в
сумі 130000 грн. та 1030 грн. судового збору,
в частині відшкодування 2000 грн. оплати
допомоги адвоката, суд вважає
необхідним відмовити, оскільки
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з правовою допомогою
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, диференційована в
залежності від платника. Так, якщо
компенсація сплачується іншою
стороною, її граничний розмір не
перевищує суму, що обчислюється
виходячи з того, що зазначеній особі,
виплачується 40 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за годину
роботи, проте представником позивача
не надано, такого розрахунку.

Зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягає до
задоволення в повному обсязі,оскільки
не знайшов підтвердження в судовому
засіданні.

Разом з цим, вирішуючи
позовні вимоги ТОВ «Автотехцентр-3000»,
суд також не знаходить підстав для їх
задоволення.

Судом з’ясовано, що
відповідач ОСОБА_2 працював в
Кременчуцькій філії ТОВ
«Автотехцентр-3000» з 12.04.2010 року на
посаді менеджера, з 20.07.2010 року в.о.
директора, а з 20.08.2010 року по день
звільнення 07.08.2013 року, на посаді
директора філії. Після його звільнення
були проведені інвентаризації від
31.07.2013 року та від 12.11.2013 року, згідно
яких виявлена недостача
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму 155570 грн. 43 коп.

Статтею 134 КЗпП України
передбачені випадки повної
матеріальної відповідальності
працівника за шкоду заподіяну з їх вини
підприємству.

Представник товариства
наполягає, що шкода підприємству
завдана відповідачем не при виконанні
трудових обов'язків, п. 7 ч. 1 ст. 134 КЗпП
України, що суперечить матеріалам
інвентаризацій та поясненням третіх
осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, згідно яких
за вказівкою ОСОБА_2, саме як директор
філії, видавались запасні частини
стороннім особам, які повинні були в
подальшому розрахуватися під його
гарантію, замовлялись та видавались
запасні частини для ремонту його
особистого автомобіля.

Крім того суд враховує, що
ТОВ «Автотехцентр-3000» звернулось до
правоохоронних органів з заявою про
заволодіння ОСОБА_2 грошовими коштами
підприємства, відповідно до проведених
інвентаризацій, і за цією заявою
відкрите кримінальне провадження за ч.
1 ст. 191 КК України та на час розгляду
справи остаточне рішення не прийняте.

Таким чином суд вважає, що
ТОВ «Автотехцентр-3000» невірно обраний
спосіб захисту власних прав.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047 ЦК
України, ст.. 134 КЗпП України, ст.ст. 10, 11,
88, 209, 212, 214, 215, 218, 360-7 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 130000
(сто тридцять тисяч) грн. боргу за
договором позики та 1030 (одну тисячу
тридцять) грн. судового збору, а всього
131030 (сто тридцять одну тисячу тридцять)
гривень.

В іншій частині позову ОСОБА_1
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автотехцентр-3000»
про визнання договору позики
недійсним, відмовити повністю.

В задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автотехцентр-3000» до ОСОБА_2, треті
особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги. У разі якщо рішення
було постановлено без участі особи, яка
його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя

А. В. Кузнецов