Ухвалаіменем україни 17 грудня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Парінової І.К., Дьоміної О.О.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство», про визнання недійсним
рішення, державного акта на землю,
визнання права власності на земельну
ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення апеляційного суду Київської
області від 23 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся до суду з
указаним позовом в інтересах держави
до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство» (далі - КП «Святошинське
лісопаркове господарство»). Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року № 1790/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_4
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га для вказаних цілей, на підставі
якого видано державний акт на право
власності на земельну ділянку
серії ЯЗ № 449623 (кадастровий номер
:01:040:0096) для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. На
підставі договору купівлі-продажу від
01 вересня 2009 року спірну земельну
ділянку придбав ОСОБА_5 На державному
акті про право власності на земельну
ділянку на ім'я ОСОБА_4 зроблено
відмітку про перехід права власності
на спірну земельну ділянку до ОСОБА_5
Позивач вважає, що зазначене рішення
прийнято, а державний акт видано з
порушенням вимог чинного
законодавства, оскільки спірна
земельна ділянка розташована поза
межами населеного пункту смт
Коцюбинське Київської області та
перебувала у постійному користуванні
КП «Святошинське лісопаркове
господарство» на підставі постанови
Ради Міністрів Української РСР від 20
червня 1956 року. Тобто Коцюбинською
селищною радою прийнято рішення про
відчуження земельної ділянки з
перевищенням повноважень і без
виключення її із земель Державного
лісового фонду України, без вилучення
її з користування КП «Святошинське
лісопаркове господарство», отже без
відома держави в особі уповноваженого
органу та постійного землекористувача.
Крім того, у порушення ст. 9 Закону
України «Про державну експертизу
землевпорядної документації» державна
експертиза проекту землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
ОСОБА_4 не проводилася. Посилаючись на
викладене, позивач просив визнати
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 24 грудня 2008 року №
1790/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1» ОСОБА_4, державний акт серії ЯЗ
№ 449623, виданий на ім'я ОСОБА_4, з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_5, та скасувати його державну
реєстрацію, визнати право власності
держави на земельну ділянку площею 0,15
га, кадастровий номер :01:040:0096.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 04 червня 2014 року
позов задоволено частково. Визнано
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 24 грудня 2008 року №
1790/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1». В іншій частині позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 23 липня 2014 року рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 04 червня 2014 року скасовано
в частині відмови в позові прокурора м.
Ірпеня Київської області про визнання
недійсним державного акта та
скасування його державної реєстрації.
Ухвалено в цій частині нове рішення,
яким визнано недійсним держаний акт
серії ЯЗ № 449623 на право власності на
земельну ділянку, площею 0,15 га,
кадастровий номер :01:040:0096, виданий
на ім'я ОСОБА_4, з відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_5, та скасовано
його державну реєстрацію. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права, і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову та визнаючи
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 24 грудня
2008 року № 1790/25-5, суд першої інстанції, з
висновками якого в цій частині
погодився й апеляційний суд, керуючись
ст. ст. 116, 122, 155, 173 ЗК України, правильно
виходив із того, що зазначене рішення
прийняте Коцюбинською селищною радою з
перевищенням своїх повноважень і з
порушенням вимог п. 12 розділу X
«Перехідні положення» ЗК України,
оскільки на момент його прийняття були
відсутні будь-які графічні або інші
землевпорядні документи, які б
підтверджували межі смт Коцюбинське
Київської області.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови в позові
прокурора м. Ірпеня Київської області
про визнання недійсним державного акта
та скасування його державної
реєстрації, апеляційний суд, керуючись
ст. ст. 125, 126 ЗК України (у редакції,
чинній на час прийняття селищною радою
рішення), дійшов обґрунтованого
висновку про визнання недійсним
державного акта, виданого ОСОБА_4 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_5 та скасування його державної
реєстрації, виходячи з того, що право
власності ОСОБА_4 на спірну земельну
ділянку виникло з моменту отримання
нею державного акта та його державної
реєстрації, оскільки зазначені норми
права встановлювали нерозривний
зв'язок між виникненням права
власності на земельну ділянку з
обов'язковим одержанням її власником
державного акта, який посвідчував його
право власності, вчинення в такому разі
на державному акті (визнаного судом
недійсним) відмітки про відчуження
земельної ділянки на підставі договору
купівлі-продажу не змінює суті такого
державного акта, як недійсного.

Такий же правовий висновок викладено у
постанові Верховного Суду України від
24 вересня 2014 року в справі № 6-146цс14, яка
в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України; суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Також, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано відмовили в позові в
частині визнання права власності
держави на спірну земельну ділянку,
заявленому з підстав, передбачених ст.
392 ЦК України, оскільки обраний
позивачем спосіб захисту не є належним
способом захисту, зазначивши, що якщо
позивач вимагає повернення майна
відчуженого третім особам за
договором, учасником якого позивач не
був, належним способом захисту є
витребування майна від нинішнього його
володільця шляхом віндикації
(ст. ст. 387, 388 ЦК України).

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції й суду
першої інстанції у нескасованій його
частині не спростовують та не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, таким чином колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 23 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. Парінова О.О. ДьомінаС.П. Штелик