УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Умнової О.В., Савченко В.О., Фаловської
І.М., Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової
О.В.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, про
визнання договору дарування житлового
будинку недійсним, про визнання права
власності на частину житлового будинку
в порядку спадкування за законом, за
зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7
про визнання договору дарування
житлового будинку частково недійсним,
про визнання права власності на
частину житлового будинку в порядку
спадкування за законом, за касаційною
скаргою ОСОБА_12 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 19 травня 2011 року,
додатковим рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 вересня 2011 року,
залишеними без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 08 листопада 2011 року,
визнано договір дарування
домоволодіння АДРЕСА_1, укладений між
ОСОБА_13 та ОСОБА_9 29 листопада 1994 року в 2
Нікопольській державній нотаріальній
конторі, реєстраційний № 2-3634, частково
недійсним. Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_8
право власності на 1/14 частину
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом, за кожним,
після смерті ОСОБА_14 Продовжено ОСОБА_7
строк на прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_14 й визнано за нею право на
1/14 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом. В іншій
частині в позові відмовлено.

Додатковим рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 12 грудня 2011 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28
березня 2012 року, доповнено
рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 19
травня 2011 року. Визнано договір
дарування домоволодіння АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 29
листопада 1994 року, частково дійсним в
частині дарування 6/14 частин
зазначеного домоволодіння. Визнано за
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 право
власності на 1/14 частину указаного
домоволодіння в порядку спадкування за
законом, за кожним, після смерті ОСОБА_14
В іншій частині в позові ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 відмовлено.

Додатковим рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 квітня 2014 року доповнено
рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 19
травня 2011 року. Визнано незаконним та
скасовано рішення сесії Нікопольської
міської ради від 13 травня 1996 року № 307
про передачу у власність ОСОБА_9
земельної ділянки площею 0,0458 га по
АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний
акт на право приватної власності на
землю, виданий Нікопольською міською
радою 27 травня 1996 року на ім'я ОСОБА_9

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 серпня
2014 року скасовано додаткове рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 03 квітня
2014 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_12 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі додаткове
рішення районного суду, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи додаткове рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд на
підставі доказів, поданих сторонами, що
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов до правильного
висновку про те, що вказані вимоги вже
були вирішені додатковим рішенням
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 12 грудня
2011 року та у їх задоволенні відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що
оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Суд апеляційної інстанції повно
встановив фактичні обставини справи на
основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів, вірно застосував
норми матеріального права до спірних
правовідносин та з урахуванням
зібраних доказів дійшов
обґрунтованого висновку про
скасування додаткового рішення суду
першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про її відхилення та залишення без змін
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 серпня
2014 року, оскільки воно є законним та
обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_12 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 серпня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич О.В. Кафідова О.В.
Умнова