УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Комунального житлово
ремонтно-експлуатаційного виробничого
підприємства Бабушкінського району м.
Дніпропетровська до ОСОБА_4 про
виселення та за позовом ОСОБА_4 до
Виконавчого комітету Бабушкінської
районної у м. Дніпропетровську ради,
третя особа - Комунальне житлово
ремонтно-експлуатаційне виробниче
підприємство Бабушкінського району м.
Дніпропетровська, про визнання права
на користування квартирою, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 8 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року Комунальне житлово
ремонтно-експлуатаційне виробниче
підприємство Бабушкінського району м.
Дніпропетровська звернулося до суду з
позовом, посилаючись на те, що у
квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована
ОСОБА_5, яка померла, у зв'язку з чим
знята з реєстраційного обліку.
Особовий рахунок закрито, квартира не
приватизована, після смерті ОСОБА_5 у
квартиру самовільно вселився ОСОБА_4,
добровільно звільнити квартиру
відмовився.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Виконавчого комітету Бабушкінської
районної у м. Дніпропетровську ради та
просив суд визнати за ним право на
користування квартирою, зобов'язати
укласти з ним договір найму житлового
приміщення, посилаючись на те, що він з
1981 року постійно проживає у спірному
приміщенні, вселений був за згодою
матері.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 8 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 22 вересня 2014 року, позовні
вимоги Комунального житлово
ремонтно-експлуатаційного виробничого
підприємства Бабушкінського району м.
Дніпропетровська задоволено. Виселено
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просив
скасувати судові рішення, ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позов, посилаючись на порушення судами
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягають відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 8 квітня 2014 року
та ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22
вересня 2014року, оскільки вони законні
та обґрунтовані, так як судами
попередніх інстанції вірно
встановлено відсутність правових
підстав проживання в спірній квартирі
ОСОБА_4, на момент видачі ордера ОСОБА_5
в 1981 році відповідач був малолітньою
дитиною, по досягненню повноліття -
вибув на територію нині Російської
Федерації, де проходив військову
службу до 1995 року включно, при цьому
паспорт громадянина України ніколи не
отримував, на час служби в армії був
забезпечений службовим житлом, після
повернення на територію України
дозволу основного квартиронаймача
ОСОБА_5 на вселення не отримував,
оскільки мав дозвіл лише на реєстрацію
місця мешкання хоча і не скористався
ним, оскільки 16 травня 1995 року
зареєстрував своє місце проживання в
іншому місці.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 про визнання права
користування квартирою та зобов'язання
укласти договір найму житла, суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
виходили з того, що ОСОБА_4 броні при
виїзді на роботу за собою не залишив, на
обліку в Бабушкінському виконкомі з
приводу отримання житла не стоїть,
громадянства України не має, а тому в
силу ст. 47 Конституції України право на
отримання безоплатного житла від
держави або органу місцевого
самоврядування не набув, в зв'язку з чим
підстав для задоволення його позовних
вимог немає.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального та матеріального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 8 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна
І.М. Завгородня