________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/6584/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, стягнення аліментів
на дитину та надання дозволу на виїзд
дитини за межі України без згоди
батька,

ВСТАНОВИВ:

14.10.2014 року позивач звернулась до суду
з позовом, в якому просить суд ухвалити
рішення, яким розірвати шлюб між нею та
відповідачем ОСОБА_2, зареєстрований 10
жовтня 1998 року у відділі реєстрації
актів громадянського стану Київської
райадміністрації виконкому Одеської
міської ради, актовий запис № 880;
стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її
користь аліменти на утримання дочки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на період до
досягнення нею повноліття. У зв'язку з
тим, що відповідач має мінливий
(нерегулярний) заробіток (дохід),
просить встановити аліменти у твердій
грошовій формі у розмірі 4000 гривень,
відповідно до ст. 184 СК України; визнати
за нею право самостійно вирішувати
питання виїзду ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за
межі України, без згоди батька ОСОБА_2.
Судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування заявленого позову
позивачка посилається на те, що вона з
10 жовтня 1998 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від
даного шлюбу у них народилась донька
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач вказує на те, що подружні
стосунки припинились, вони проживають
окремо, спільне господарство не ведуть.
Родина існує формально. Різні погляди
на сімейне життя, повна несумісність
характерів, втратили почуття любові
один до одного та взаєморозуміння

Також позивач стверджувала, що донька
проживає разом з нею та знаходиться на
її утриманні. Вказує, що їй матеріально
важко утримувати дитину, вона потребує
матеріальної допомоги, з урахуванням
того, що необхідно оплачувати витрати
на харчування, розвиток, одяг та
лікування.

Крім того позивач стверджувала, що
відповідач працездатний, фізично
здоровий і може за своїм матеріальним
станом надавати дитині допомогу.

Позивач вважає, що немотивована
відмова відповідача у наданні згоди на
тимчасовий виїзд дитини за кордон є
перешкодою для тимчасового
перебування дитини в різних країнах
світу та фізичного розвитку.

Вказані обставини і стали підставою
для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового засідання
сповіщені належним чином у порядку
ст.74,76,77 ЦПК України.

У судове засідання позивач з`явилась,
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві. Також
пояснила, що вже більше року шлюбних
стосунків з відповідачем не
підтримують, так як він проживає в
Московській області та має іншу сім`ю.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з`явився, сповіщався належним чином.
Матеріали справи містять нотаріально
посвідчену заяву відповідача, в якій
останній проти розірвання шлюбу не
заперечує та просить розглянути справу
у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення позивача, суд
дійшов висновку про необхідність
часткового задоволення позову,
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 10
жовтня 1998 року Відділом реєстрації
актів громадянського стану Київської
райадміністрації виконкому Одеської
міської ради було зареєстровано шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що в книзі
реєстрації актів про одруження
зроблено запис за № 880, після
реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила
прізвище на «ОСОБА_1».

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2
народилась донька, ОСОБА_3, що
підтверджується Свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_3, виданим
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Київської
райадміністрації виконкому Одеської
міськради, актовий запис № 688, де
батьком дитини записаний відповідач.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов в частині розірвання
шлюбу підлягає задоволенню тому, що
родина фактично розпалася і її
відновлення неможливе при обставинах,
зазначених позивачем у позовній заяві.
Під час розгляду справи, судом також
було встановлено, що у позивача
відсутні які-небудь почуття до
відповідача, їх шлюбний союз розпався
та існує формально.

Таким чином, суд вважає, що подальше
спільне життя чоловіка - ОСОБА_2 та
жінки - ОСОБА_1 й збереження шлюбу
суперечить інтересам сторін, тому що
сторони подружні відносини припинили й
спільного господарства не ведуть,
даний факт має істотне значення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК
України шлюб розривається, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них.

Таким чином, в ході розгляду справи,
судом була перевірена наявність
відповідних підстав для розірвання
шлюбу і суд переконався у дійсному
волевиявленні позивача.

Також судом враховується той факт, що
один із членів сім`ї (чоловік чи жінка)
або обоє мають право звернутися із
заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1
ст. 110 Сімейного кодексу України) й це
право підлягає судовому захисту.

Відповідно до положень ст. 51
Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК
України шлюб ґрунтується на
добровільній згоді жінки та чоловіка,
та примушення жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3,
ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України,
дружина і чоловік мають рівне право на
повагу до своєї індивідуальності,
своїх звичок та уподобань, при цьому
способом захисту сімейних прав та
інтересів, у тому числі, є право на
припинення шлюбних відносин шляхом
пред'явлення до суду позову про
розірвання шлюбу одним із подружжя.

Враховуючи викладене та задовольняючи
позов про розірвання шлюбу, суд
виходить з того, що добровільність
шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Збереження шлюбу можливе на
паритетних засадах, на почуттях
взаємної любові та поваги,
взаємодопомоги та підтримки, тобто на
тому, що є моральною основою шлюбу.

На підставі вище викладеного, суд
вважає, що причини, що спонукають
позивача наполягати на розірванні
шлюбу, є обґрунтованими і подальше
спільне життя подружжя та збереження
шлюбу суперечило б їх інтересам.

Однією з причин припинення шлюбу є його
розірвання. Шлюб припиняється
внаслідок його розірвання за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду (ч. 3 ст. 105 СК України).

При вирішенні спору суд має виходити з
положень ст. 8 Закону України „Про
охорону дитинства", за якою кожна
дитина має право на рівень життя,
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу
України мати, батько мають рівні
права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу
між батьками, проживання їх окремо
від дитини не впливає на обсяг їхніх
прав і не звільняє від обов'язків щодо
дитини.

Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття. За рішенням суду кошти
на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення. .

Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного
Кодексу України, якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
суд може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 СК України
(ч. 2 ст. 182 СК України).

Крім того при ухваленні рішення по
справі суд керується ст. 7 Закону
України «Про державний бюджет на 2014
рік» відповідно до якої вбачається, що
у 2014 році прожитковий мінімум на одну
особу в розрахунку на місяць для дітей
віком до 6 років визначений у розмірі: з
1 січня - 1032 гривні, з 1 липня - 1059 гривень,
з 1 жовтня - 1102 гривні, а віком від 6 до 18
років визначений у розмірі: з 1 січня -
1286 гривень, з 1 липня - 1320 гривень, з 1
жовтня - 1373 гривні;

Суд враховує положення закону про те,
що позивач як і відповідач також має
обов`язок утримувати неповнолітню
дитину.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне позовну заяву ОСОБА_1 в
частині стягнення аліментів слід
задовольнити частково та стягувати з
відповідача на її користь аліменти в
твердій грошовій сумі - 1000 гривень
щомісячно з дня звернення до суду і до
досягнення дитиною повноліття.

При цьому суд зауважує, що такий розмір
стягуваних аліментів є розумним та не
суперечитиме чинному законодавству,
інтересам позивача, відповідача та
неповнолітньої дитини.

Доказів того, що відповідач спроможний
сплачувати більший розмір аліментів
позивач суду не надав.

Крім того у судовому засіданні позивач
пояснила суду, що через складні
відносини між нею та відповідачем, є
проблемним отримання згоди батька на
виїзд дитини за межі України, що
позбавляє її права отримувати
повноцінний відпочинок за кордоном.
Позивач зазначає, що виїзд дитини за
межі України сприятиме розширенню її
світогляду та добре позначиться на
духовному та інтелектуальному
розвитку як особистості. Однак, жодних
доказів звернення до батька дитини та
його відмови видати такий дозвіл
позивач суду не надала. Більш того, у
судовому засіданні повідомила, що у неї
є виданий відповідачем нотаріально
посвідчений документ, в якому останній
надає їй дозвіл на виїзд дитини за межі
України. Таким, чином, суд приходить до
висновку про те, що спір з даного
питання у сторін відсутній.

Статтею 33 Конституцією України від 28
червня 1996 року передбачено, що кожному,
хто на законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які установлюються
законом.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України
визначено, що фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними. Водночас фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України.

Порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадяни України» від
21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ
від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України», Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із
змінами і доповненнями, передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16-річного віку, здійснюються
лише за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку. Виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред`явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено
зокрема, що виїзд неповнолітніх
громадян України за межі території
України здійснюється за одним із таких
документів: паспорт громадянина
України для виїзду за кордон, виданий
дітям - громадянам України згідно з
цими правилами; проїзний документ
дитини, виданий відповідно до Правил;
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що
оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не
досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків або у супроводі осіб,
які уповноважені одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється: за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон; без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків: коли другий з батьків є
іноземцем або особою без громадянства,
що підтверджує запис про батька у
свідоцтві про народження дитини, і він
відсутній у пункті пропуску; коли у
паспорті громадянина України для
виїзду за кордон, з яким прямує
громадянин, який не досяг 16-річного
віку, або проїзному документі є
відповідний запис про вибуття на
постійне місце проживання за межі
України чи відмітка про взяття на
консульський облік в дипломатичному
представництві України за кордоном; у
разі пред'явлення оригіналів
документів або їх нотаріально
посвідчених копій: свідоцтва про
смерть другого з батьків; рішення суду
про позбавлення батьківських прав
другого з батьків; рішення суду про
визнання другого з батьків безвісно
відсутнім; рішення суду про визнання
другого з батьків недієздатним;
рішення суду про надання дозволу на
виїзд за межі України громадянина,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків; довідки
про народження дитини, виданої
відділом реєстрації актів цивільного
стану, із зазначенням підстав внесення
відомостей про батька відповідно до
частини першої статті 135 Сімейного
кодексу України (під час виїзду дитини
за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не
встановлено обмеження щодо виїзду
неповнолітньої дитини за кордон, а лише
встановлено певний порядок її виїзду
за кордон за згодою батьків або дозволу
суду при відсутності згоди одного з
батьків.

Сімейне законодавство виходить із
принципу повної рівноправності обох
батьків - батька і матері - у всіх правах
і обов'язках відносно своїх дітей.
Зокрема, стаття 155 СК України визначає,
що здійснення батьками своїх прав по
виконанню обов`язків мають
ґрунтуватися на повній повазі до прав
дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Законодавством визначено права та
обов'язки батьків щодо виховання
дитини, при цьому пріоритетним та
принциповим визначенням є інтереси
дитини, що вони повинні бути
непорушними в незалежності від
стосунків батьків між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в`їзду в
Україну громадян України» за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Таким чином суд вважає, що вимоги
ОСОБА_1 в частині надання дозволу на
виїзд дитини за межі України без згоди
батька не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень..

У відповідності зі ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Отже, з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути сплачений при
подані позовної заяви до суду судовий
збір у розмірі 487, 20 гривень за вимоги
про розірвання шлюбу та надання
дозволу на виїзд дитини за межі України
без згоди батька.

Крім того відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК
України, якщо сторону на користь якої
ухвалено рішення, звільнено від оплати
судових витрат, з другої сторони
стягуються судові витрати на користь
осіб, що їх понесли, пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог. Враховуючи викладене, необхідно
оплату за вимогу про стягнення
аліментів на користь держави судових
витрат в розмірі 243, 60 гривень покласти
на відповідача - ОСОБА_2.

Керуючись ст. 141, 180, 181, 182, 184, 192 Сімейного
Кодексу України. ст.ст. 60, 88, 213, 215, 367 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, стягнення аліментів
на дитину та надання дозволу на виїзд
дитини за межі України без згоди
батька - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 10 жовтня 1998 року у
відділі реєстрації актів
громадянського стану Київської
райадміністрації виконкому Одеської
міської ради, актовий запис № 880.

Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
реєстраційний номер НОМЕР_1, на користь
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 аліменти на утримання
доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій
грошовій сумі у розмірі 1000 гривень
щомісячно, починаючи з дня подання
заяви - 14.10.2014 року і до повноліття
диньки ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
реєстраційний номер НОМЕР_1, на користь
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 сплачений судовий збір у
розмірі 487, 20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
реєстраційний номер НОМЕР_1 на користь
держави судовий збір у розмірі 243
гривень 60 копійок на рахунок: 0005;
МФО-828011; отримувач - ГУДКСУ в Одеській
області (Київський р-н м.Одеси) (код
отримувача -37607526); код класифікації
доходів бюджету - 22030001, ,
код банку отримувача - 828011).

В решті позовні вимоги залишити без
задоволення.

Рішення підлягає негайному виконанню у
межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Київський районний
суд м.Одеси.

Суддя
Куриленко О. М.