Номер провадження: 22-ц/785/9049/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м.Одеси
від 23 вересня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Суворовського районного суду м.Одеси з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
з останніх в солідарному порядку суми
боргу в розмірі 23416,65 гривень.,
мотивуючи це тим, що рішення суду від
06.03.2013р. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 була
стягнута сума боргу за договором
позики від 27.12.2010р. в розмірі 23416,65
гривень. Під час проведення виконавчих
дій заборгованість стягнута не була в
зв'язку з ухиленням ОСОБА_4 від
виконання рішення суду та відсутністю
майна. Позивач зазначає, що на час
укладання договору позики ОСОБА_4
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5 Відтак на її думку оскільки
позичені 27.12.2010р. грошові кошти ОСОБА_4
були використані в інтересах сім'ї то і
обов'язок по поверненню грошових
коштів покладається на ОСОБА_5 Дані
обставини стали підставою для
звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Одеси від 23.09.2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено в повному
обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася
до апеляційного суду Одеської області
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Суворовського
районного суду м.Одеси від 23.09.2014 року
та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги позивача в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при ухваленні рішення
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено,
матеріалами справи підтверджується,
що:

- заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 06.03.2013 року
(справа №523/595/13-ц) з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 була стягнута сума
заборгованості за договором позики від
27.12.2010 року в розмірі 19982,50 гривень, 1198,95
гривень за прострочення виконання
грошового зобов'язання, судові витрати
в розмірі 235,20 гривень, витрати на
правову допомогу в розмірі 2000гривень.
Рішення суду вступило в законну силу;

- на підставі вказаного рішення суду
державним виконавцем Другого
Суворовського відділу ДВС Одеського
міського управління юстиції 21.05.2013 року
було відкрито виконавче провадження по
його примусовому виконанню. На час
розгляду даної справи рішення суду не
виконано.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову про стягнення боргу
за договором позики в солідарному
порядку, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем та його
представником не наданого жодного
належного та допустимого доказу, що
позичені 27.12.2010 року грошові кошти у
ОСОБА_2 були використані ОСОБА_4 в
інтересах сім'ї. Фактичною причиною для
звернення до суду з даними позовним
вимогами стала відсутність у ОСОБА_4
будь-якого рухомого або нерухомого
майна на яке можливо звернути
стягнення з метою виконання рішення
суду від 06.03.2013року.

Такий висновок суду відповідає
матеріалам справи і заснований на
законодавстві.

Як вбачається із заочного рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 06.03.2013 року 27 грудня 2010 року ОСОБА_2
передав ОСОБА_4 у власність 2500 доларів
США, що еквівалентно 19982,50 грн., про що
позичальник видав кредитору розписку.
17 липня 2012 року ОСОБА_2 направив
відповідачу письмову претензію, яка
останнім була отримана. Судом не
встановлено обставин, що ОСОБА_4
отримував гроші зі згоди або принаймні
з відома своєї дружини ОСОБА_5 Позивач у
своєму позові про це також не зазначав
та не стверджував, що ОСОБА_4 брав дані
гроші в інтересах сім`ї і використав
дані гроші на її потреби.

У якості підстав для подання до суду
нового позову про стягнення з ОСОБА_4,
ОСОБА_5 у солідарному порядку боргу за
розпискою ОСОБА_4 від 27 грудня 2010 року
на суму 2500 доларів США, що еквівалентно
19982,50 грн., позивач зазначив, що після
стягнення з ОСОБА_4 судовим рішенням
заборгованості, остання під час
проведення виконавчих дій стягнута не
була в зв'язку з ухиленням ОСОБА_4 від
виконання рішення суду та відсутністю
майна. Оскільки під час укладання
договору позики ОСОБА_4 перебував у
зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_5 то, на
думку позивача, позичені кошти були
використані в інтересах сім'ї то і
обов'язок по поверненню грошових
коштів покладається на ОСОБА_5

При цьому жодних належних і допустимих
доказів на підтвердження зазначених
обставин позивач суду не представив.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог або
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

При таких обставинах суд першої
інстанції набув правильного висновку
про відсутність підстав для
задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення
ОСОБА_4, ОСОБА_5 у солідарному порядку
боргу за розпискою ОСОБА_4 від 27 грудня
2010 року на суму 2500 доларів США
(еквівалент 19982 грн. 50 коп.).

Доводи апеляційної скарги, що суд не
витребував докази з державної
прикордонної служби щодо перетинання
боржником державного кордону України,
для доведення факту отримання ним
доходу за межами України, що джерелом
утримання ним сім`ї, є неспроможними,
оскільки не спростовує висновок суду
про не доведення позивачем, що гроші,
які відповідач у нього позичив 27.12.2010
року, були взяті в інтересах сім`ї та
витрачені на її потреби.

Той факт, що відповідач працює за
кордоном, отримує там дохід, з якого
утримує сім`ю, не є предметом
доказування у справі про солідарне
стягнення заборгованості за розпискою.

Факт ухилення відповідача від
виконання рішення суду про стягнення з
нього заборгованості за розпискою не є
безпосереднім доказом, що гроші по
розписці у грудні 2010 року він брав в
інтересах сім`ї та витратив на її
потреби. Також це не доводить, що
дружина боржника надала згоду на
отримання чоловіком коштів по розписці
та взагалі, що вона була про це
обізнана.

Судом на перевірку доводів позивача
витребувано інформацію про належність
зареєстрованих транспортних засобів
за відповідачами, оскільки позивач
вказував, що в експлуатації
відповідачів є два автомобілі
іноземного виробництва. Проте згідно
відповіді органів ДАІ автомобілі на
праві власності за відповідачами не
зареєстровані.

Злісне ухилення боржника від виконання
рішення, яким стягнуто з нього
заборгованість по розписці, не має
наслідком солідарне стягнення цієї
заборгованості з обох подружжя. Таке
стягнення можливо, якщо гроші бралися
для сім`ї, витрачалися на її потреби,
про що може свідчити зокрема згода
іншого подружжя на позичення коштів
або докази, що безумовно свідчать про
обізнаність іншого подружжя про намір
позичити кошти для сім`ї.

Таких доказів позивачем суду не надано.

Інших доводів в апеляційній скарзі не
наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, внаслідок чого
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 23 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук