АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.

при секретарі:
Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 29 жовтня 2014 року у цивільній
справі за позовом Комунального
підприємства «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/14951/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Пономаренко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Невідома Т.О.в с т а н о в и л
а :

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року
задоволено позовні вимоги
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, стягнуто з
ОСОБА_1 суму боргу по квартирній платі і
комунальним послугам в розмірі 9 115 грн.
29 коп., інфляційні витрати в сумі 7 508
грн. 47 коп., 3% річних в сумі 1 787 грн. 66
коп., а також понесені судові витрати в
сумі судового збору 243 грн. 60 коп.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування і
неправильності встановлення обставин,
що мають значення для справи, просила
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити. Зазначає, що позивачем на
підтвердження своїх позовних вимог і
обґрунтування суми заборгованості не
було надано суду жодних належних
доказів, оскільки на її думку
розрахунок заборгованості за
житлово-комунальні послуги від 20
червня 2014 року та від 29 вересня 2014 року
таким не може бути в силу положень ст. 59
ЦПК України. Також вважала, що
Комунальне підприємство «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» не довело
того, що є учасником відносин у сфері
житлово-комунальних послуг, існування
договірних відносини із відповідачкою
та фактичного надання послуг, їх якості
та обсягу. Крім того, на її думку, суд
дійшов помилкового висновку про
переривання перебігу строку позовної
давності та не врахував її заяву про
застосування строку позовної давності
за період з липня 2011року по липень 2014
року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_4 підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити з наведених в ній підстав.

Представник КП «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району» в
судове засідання не з'явився, про час та
місце апеляційного розгляду справи
позивач повідомлений належним чином,
про що свідчить зворотне повідомлення
про вручення поштового відправлення, а
тому, колегія суддів відповідно до
вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за
можливе слухати справу у відсутності
представника позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідно довідки
форми № 3 від 18 серпня 2014 року, виданої
КП «Житлово-експлуатаційна контора
«Татарка», ОСОБА_1 зареєстрована та є
власником особового рахунку у
неприватизованій квартирі АДРЕСА_1
(а.с.61).

КП «Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району» є виконавцем
житлово-комунальних послуг для
споживачів Шевченківського району м.
Києва.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 грудня 2011 року було
скасовано судовий наказ від 19 серпня 2011
року, за яким стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_5
солідарно на користь КП УЖГ
Шевченківської районної в м. Києві ради
заборгованість в розмірі 11 943 грн. 03
коп., три проценти річних у розмірі 1 500
грн. 93 коп. та інфляційні витрати в
розмірі 9 504 грн. 60 коп. (а.с.7).

Відповідно до розрахунку
заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги по квартирі
АДРЕСА_1 станом на 01 липня 2014 року
утворилася заборгованість за надані
житлово-комунальні послуги за період з
01 березня 2004 року по 01 липня 2014 року, яка
складається з заборгованості за
житлово-комунальні послуги в розмірі 9
115 грн. 29 коп., інфляційних нарахувань у
розмірі 7 508 грн. 47 коп., трьох процентів
річних в сумі 1 787 грн. 66 коп. (а.с.59).

В червні 2014 року КП «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги. В обґрунтування заявленого
позову посилалося на те, що відповідач
своєчасно не здійснює оплату
житлово-комунальних послуг, у зв'язку з
чим станом на 01 липня 2014 року існує
заборгованість у розмірі 18 411 грн. 42 коп.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про законність та обґрунтованість
позовних вимог КП «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району».

При цьому, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
застосування до вимог КП «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» позовної
давності, оскільки ОСОБА_1 відповідно
до розрахунку заборгованості за
житлово-комунальні послуги періодично
вносила плату за житлово-комунальні
послуги, що свідчить про визнання нею
свого боргу, внаслідок чого перебіг
позовної давності переривався.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. п. 18, 30 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року №630, плата за надані
послуги вноситься споживачем
відповідно до показань засобів обліку
води і теплової енергії або
затверджених нормативів (норм)
споживання на підставі платіжного
документа (розрахункової книжки,
платіжної квитанції тощо) або
відповідно до умов договору на
встановлення засобів обліку.
Розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено,
що за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Як вбачається з наданих суду
розрахунків КП «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району»
заборгованість за житлово-комунальні
послуги утворилась за період з 01
березня 2004 року по 01 серпня 2010 року,
індекс інфляції та три проценти річних
обраховувалися позивачем 01 березня 2004
року по 01 липня 2014 року.

З позовом до суду про стягнення
заборгованості КП «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» звернулося
лише 20 червня 2014 року, тобто з пропуском
загальної позовної давності,
установленої 257 ЦК України.

З наданих суду квитанцій (а.с.26-50)
убачається, що відповідач належним
чином виконує свої зобов'язання щодо
сплати спожитих житлово-комунальних
послуг з вересня 2010 року, при цьому,
будь-яких платежів, окрім періодичних,
на погашення суми боргу, яка утворилась
за попередній період ОСОБА_1 не
вчинено.

Внесення ОСОБА_1 з 01 березня 2004 року по 01
липня 2008 року деяких періодичних
платежів також не свідчить про
визнання нею боргу за відповідні
періоди та не може слугувати підставою
для переривання позовної давності по
іншим платежам згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК
України.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
безпідставного висновку про
переривання позовної давності за
вимогами КП «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району»
внаслідок вчинення відповідачем дій,
що свідчать про визнання ним боргу.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до положень ст. 266 ЦК України
зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо).

Таким чином, рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014
року, ухвалене з порушенням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог КП «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року
скасувати та ухвалити нове про відмову
в позові.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді
А.А. Пікуль

В.В. Саліхов