Справа № 359/6618/14-ц Головуючий у І
інстанції Чирка С.С.Провадження №
22-ц/780/6256/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 47
РІШЕННЯ

Іменем України

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого - судді Верланова
С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 29 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
припинення стягнення аліментів та
звільнення від сплати заборгованості
по аліментам,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, який мотивував
тим, що з 12 лютого 1997 року він перебував
з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який
було розірвано 07 квітня 2012 року. Від
шлюбу вони мають двох неповнолітніх
дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначав, що
рішенням апеляційного суду Київської
області від 13 листопада 2012 року
стягнуто з нього на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання двох їх
неповнолітніх дітей у розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для кожної дитини відповідного віку до
досягнення ними повноліття, починаючи
з 31 травня 2012 року. Позивач
також вказував, що у 2014 року він придбав
двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1, в якій
з травня 2014 року проживає разом з ним
його дочка ОСОБА_4, яка зареєстрована за
вказаною адресою з 06 червня 2014 року та
знаходиться на його утриманні. При
цьому, відповідач будь-якої допомоги на
утримання дочки ОСОБА_4 йому не надає.
Крім того, позивач зазначав, що окрім
сплати аліментів він бере участь у
додаткових витрат на дітей, а саме,
оплачує навчання дочки ОСОБА_5 в
навчально-професійному центрі
«Академії мистецтва краси» згідно з
контрактом від 23 серпня 2012
року. Посилаючись на вказані обставини
позивач, з урахуванням збільшення
розміру позовних вимог, просив суд
звільнити його від заборгованості за
аліментами у розмірі 5 859 грн. за
виконавчим листом №2/1005/1592/2012 від 04
грудня 2012 року та припинити стягнення з
нього на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання двох неповнолітніх дітей:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 29 вересня 2014 року в позові ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким його позов задовольнити повністю,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
вирішення справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення сторін, вивчивши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Відмовляючи у задоволенні вимоги
ОСОБА_2 про звільнення його від сплати
заборгованості за аліментами, суд
першої інстанції виходив із того, що
згідно з розрахунком позивача,
наведеного у заяві про збільшення
розміру позовних вимог, його
заборгованість за аліментами станом на
29 вересня 2014 року становить 5 859 грн.
Однак позивачем не надано належних та
допустимих доказів, що з урахуванням
його матеріального та сімейного стану
він підлягає звільненню від сплати
заборгованості за аліментами.

Відмовляючи у задоволенні вимоги
ОСОБА_2 про припинення стягнення
аліментів, суд першої інстанції
обґрунтував свої висновки тим, що
участь позивача у додаткових витратах
на утримання дочки ОСОБА_5, проживання
разом з ним іншої дочки ОСОБА_4 та її
перебування на його утриманні, не є
достатніми підставами для припинення
стягнення аліментів з позивача на
користь відповідача на утримання
неповнолітніх дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_5
до досягнення ними повноліття.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції не можна погодитись з
наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що з 12 лютого 1997 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, який було розірвано 07 квітня 2012
року, що підтверджується даними
свідоцтва про розірвання шлюбу від 24
квітня 2012 року. Від шлюбу вони мають
двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

По справі встановлено, що рішенням
апеляційного суду Київської області
від 13 листопада 2012 року
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання двох дочок:
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини
всіх видів заробітку (доходу), але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
кожної дитини відповідного віку,
починаючи з 31 травня 2012 року
і до їх повноліття, щомісячно. На
виконання вказаного рішення суду
04 грудня 2012 року суд видав
виконавчий лист №2/1105/1592/2012.

Встановлено, що ОСОБА_2 сплачував
аліменти не в повному обсязі, у зв'язку
із чим станом на 01 травня 2014 року
утворилася заборгованість у розмірі 15
301 грн. 02 коп., що підтверджується даними
довідки - розрахунку заборгованості по
сплаті аліментів, складеної державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Солом`янського
районного управління юстиції у м.Києві
Кебкал Л.Л.(а.с.29, 37).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до квитанції №4/25 від 03
липня 2014 року та квитанції №4/117 від 18
липня 2014 року, ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3
наявну заборгованість за аліментами на
загальну суму 16 036 грн. 28 коп. (а.с.38).

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.2 ст.197 СК України за позовом
платника аліментів суд може повністю
або частково звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв'язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення.

Відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Згідно з положеннями частин 3,4 ст.74
Закону України «Про виконавче
провадження» розмір заборгованості із
сплати аліментів визначається
державним виконавцем за місцем
виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України. Державний виконавець обчислює
розмір заборгованості із сплати
аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувачу і боржнику: у разі якщо
виконавчий документ уперше надійшов
для виконання; за заявою сторін
виконавчого провадження; у разі
надсилання постанови до адміністрації
підприємства, установи, організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця для проведення
відрахування із заробітної плати
(доходів), пенсії та стипендії боржника;
у разі закінчення виконавчого
провадження у зв'язку з надходженням
виконавчого документа за належністю до
іншого органу державної виконавчої
служби; за власною ініціативою; в інших
передбачених законом випадках.

Як вбачається із заяви про збільшення
розміру позовних вимог, ОСОБА_2 сам
визначив розмір заборгованості за
аліментами та зазначив, що фактичний
розмір його заборгованості зі сплати
аліментів за період з 01 серпня 2014 року
по 29 вересня 2014 року становить
5 859 грн. (а.с.55-57, 59).

Однак в матеріалах справи відсутні
докази про заборгованість ОСОБА_2 зі
сплати аліментів за вказаний період та
її розмір, що відповідно до вимог ч.4
ст.195 СК України та частин 3,4 ст.74 Закону
України «Про виконавче провадження»
підлягає визначенню державним
виконавцем за місцем виконання рішення
суду.

Таким чином позивач не надав суду
належних та допустимих доказів того, що
він має заборгованість зі сплати
аліментів у період з 1 серпня 2014 року по
29 вересня 2014 року, а визначений ним у
позові розмір заборгованості за
аліментами є лише його припущенням.

З наведених підстав вимоги ОСОБА_2 про
звільнення його від сплати
заборгованості за аліментами
задоволенню не підлягають.

Проте суд першої інстанції в порушення
вимог ст.ст.213-214 ЦПК України на вказані
обставини справи та наведені вище
вимоги закону уваги не звернув та
дійшов помилкового висновку про те, що
позивач станом на 29 вересня 2014 року має
заборгованість за аліментами.

Згідно зі ст.ст. 3, 10, 60, 119, 212-213 ЦПК
України позивач сам визначає зміст
позовних вимог, викладає обставини,
якими обґрунтовуються вимоги, а суд,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, створює необхідні
умови для всебічного і повного
дослідження обставин справи. Право
визначення підстав та предмету позову
належить виключно позивачу і суд сам за
власною ініціативою їх змінити не може.

Обгрунтовуючи вимоги позову про
припинення стягнення аліментів, ОСОБА_2
послався на те, що одна дочка ОСОБА_4 з
травня 2014 року проживає разом з ним, а
інша дочка ОСОБА_5 - проживає з
відповідачем, а тому вважає, що він
разом з відповідачем несуть однакові
витрати на утримання дітей. Крім того,
позивач зазначав, що окрім сплати
аліментів, він бере участь у додаткових
витрат на дітей, а саме, оплачує
навчання дочки ОСОБА_5 в
навчально-професійному центрі
«Академії мистецтва краси» згідно з
контрактом від 23 серпня 2012
року.

Відповідно до вимог СК України від 10
січня 2002 року до відносин щодо
утримання неповнолітніх дітей
застосовуються норми статей 180-197 цього
Кодексу. Однак вказані норми закону не
передбачають припинення стягнення
аліментів з матері, батька на утримання
їх неповнолітніх дітей.

За таких обставин відсутні підстави
для задоволення вимоги ОСОБА_2 про
припинення стягнення аліментів.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції належним чином не з'ясував
характер та зміст заявлених позовних
вимог, не звернув уваги на те, що норми
СК України, які регулюють відносини
щодо утримання неповнолітніх дітей, не
передбачають припинення стягнення
аліментів з матері, батька на утримання
їх неповнолітніх дітей та помилково
відмовив в позові з тих підстав, що
участь позивача у додаткових витратах
на утримання дочки ОСОБА_5, проживання
разом з ним іншої дочки ОСОБА_4 та її
перебування на його утриманні, не є
достатніми підставами для припинення
стягнення аліментів з позивача на
користь відповідача на утримання
неповнолітніх дітей.

З огляду на викладене рішення суду
першої інстанції не відповідає вимогам
ст.213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в позові з
наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 29 вересня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
припинення стягнення аліментів та
звільнення від сплати заборгованості
по аліментам - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді