Номер провадження: 22-ц/785/8438/14
Головуючий у першій інстанції Донцов
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів -Фальчука В.П., Кварталової А.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства акціонерного банку
«Укргазбанк» в особі Одеської обласної
дирекції АБ «Укргазбанк» про
зобов'язання повернути трудову книжку,
стягнення середнього заробітку за час
затримки видачі трудової книжки та
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 03 липня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

09.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовною заявою до ПАТ АБ «Укргазбанк»
в особі Одеської обласної дирекції АБ
«Укргазбанк» та просив зобов'язати
останнього повернути йому трудову
книжку; стягнути суму середнього
заробітку за час затримки у поверненні
трудової книжки за період з моменту
його звільнення по дату її повернення,
виходячи з 252,20 грн. за один день та
стягнути моральну шкоду у розмірі 20000,00
грн.

Позов обґрунтував тим, що на підставі
рішення суду Наказом №32-П від 28.01.2014
року він був поновлений на роботі з
14.08.2013 року на посаді заступника
начальника відділу забезпечення
діяльності дирекції юридичного
управління Одеської обласної дирекції.
Фактично допущений до роботи з 27.01.2014
року. Через декілька місяців ним було
прийняте рішення про звільнення з АБ
«Укргазбанк» за власним бажанням.

Наказом № 133-П від 04.04.2014 року його
звільнено з займаної посади за власним
бажанням з 08 квітня 2014 року. Проте,
трудову книжку при звільненні
відповідач йому не видав.

Посилаючись на викладене і на підставі
положень ч.4 ст. 235 КЗпП України, ОСОБА_2
просив стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за час
затримки видачі трудової книжки, з
розрахунку 252,20 грн. за один день
затримки.

Крім того, вважаючи, що своїми
неправомірними діями відповідач
завдав йому моральну шкоду, яка полягає
у втраті нормальних життєвих зв'язків,
неможливості бути працевлаштованим та
заробляти кошти для існування своєї
сім'ї, позивач просив стягнути на його
користь 20000,00 грн.(а.с.1-3).

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 03.07.2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про задоволення позову, посилаючись на
те, що рішення постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

На підставі ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом 1-ої інстанції встановлені і
підтверджені матеріалами справи
наступні обставини.

ОСОБА_2 з 15.10.2009 року працював у
відповідача на посаді головного юриста
Другої Одеської філії АБ «Укргазбанк».

25.07.2011 року ОСОБА_2 переміщено на посаду
заступника начальника відділу
забезпечення діяльності юридичного
управління Одеської обласної дирекції
АБ«Укргазбанк».

14.08.2013 року наказом №262-П від 09.08.2013 року
ОСОБА_2 було звільнено з займаємої
посади у зв'язку зі скороченням штату
працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

В той же день позивачу була передана
трудова книжка, про що свідчить його
власноручний підпис на акті
прийому-передачі трудової книжки.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 13.11.2013 року, яке залишено
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 24.10.2014 року,
скасовано наказ ПАТ АБ «Укргазбанк»
№262-П від 09.08.2013 року про звільнення
позивача, поновлено його на роботі та
стягнуто з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
14.08. по 13.11.2013 року у розмірі 16838,25 грн.
без врахування податків та
обов'язкових платежів, що підлягають
відрахуванню від заробітної плати, і
моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн.

На підставі вказаного рішення, Наказом
№32-П від 28.01.2014 року ОСОБА_2 з 14.08.2013 року
поновлений на роботі на посаді
заступника начальника відділу
забезпечення діяльності дирекції
юридичного управління Одеської
обласної дирекції та фактично
допущений до роботи з 27.01.2014 року.

04.04.2014 року ОСОБА_2 звільнено з займаної
посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП
України згідно Наказу №133-П з 08.04.2014
року (а.с.19а).

Вказані обставини сторонами фактично
не оспорюються.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову про стягнення середнього
заробітку за час затримки трудової
книжки, суд 1-ої інстанції виходив з
того, що при поновленні на роботу в АБ
«Укргазбанк» на підставі рішення суду,
останнім не була надана трудова книжка
для її оформлення в установленому
порядку.

Твердження ОСОБА_2, що трудова книжка
була передана ним співробітникам
відповідача є неспроможними, оскільки
в порушення вимог ч.1 ст.57, ст.59, ч.1 ст.60
ЦПК України належними і допустимими
доказами останнім не доведено.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову в частині стягнення моральної
шкоди, суд прийшов до висновку про те,
що ці вимоги є безпідставні, тому що
Банком при звільненні ОСОБА_2 не
порушувались норми трудового
законодавства і взагалі не встановлено
вини відповідача з приводу невидачі
йому трудової книжки.

При вирішенні спору по суті, суд
керувався вимогами ст.ст.24, 47, ч.4 ст.235,
ст.237-1 КЗпП України; п.1.3. Інструкції про
порядок ведення трудових книжок на
працівників, затвердженої спільним
наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України та
Міністерства соціального захисту
населення №58 від 29.07.1973 року, а також
відповідними нормами
цивільно-процесуального
законодавства.

Колегія погоджується з висновками суду
і вважає, що вони відповідають
фактичним обставинам справи і нормам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що
трудова книжка позивачем була надана
секретарю за місцем його перебування
для відправлення до департаменту
кадрового менеджменту АБ «Укргазбанк»
до м. Києва, не знайшли свого
підтвердження і спростовуються
листами: №153/822/2014 від 03.02.2014 року та за
№153/1541/2014 від 04.03.2014 року на ім'я ОСОБА_2 з
вимогою про надання трудової книжки до
Департаменту персоналу для зберігання
та внесення відповідних записів. Проте
останній відмовився від отримання
вищеозначених листів під підпис, про що
співробітниками Банку були складені
відповідні акти (а.с.31,33;32,34).

Посилення в скарзі на те, що без надання
трудової книжки працівник не
приймається на роботу і факт допущення
до роботи є саме доказом, що робітником
виконані всі вимоги трудового
законодавства та надані всі необхідні
документи, в даному випадку не можуть
бути взяті колегією до уваги.

ОСОБА_2 поновлювався на роботі на
підставі рішення суду, яке згідно п.4
ст.367 ЦПК України підлягає негайному
виконанню.

Судом встановлено, що 24.01.2014 року
позивач надав співробітнику Банку
вступну та резолютивну частину ухвали
апеляційного суду Одеської області від
24.10.2014 року, якою залишено без змін
рішення суду 1-ої інстанції про
поновлення його на роботі та заяву про
виконання рішення суду (а.с.14-16;30).

На підставі вказаних документів
Наказом №32-П від 28.01.2014 року ОСОБА_2 був
поновлений на роботі з 14.08.2013 року і
фактично допущений до роботи з 27.01.2014
року.

У зв'язку з тим, що позивач не надав
трудову книжку, відповідач не зміг у
повному обсязі виконати рішення суду і
внести в неї відповідні записи.

Судом вказані обставини і надані
сторонами докази досліджувались в
установленому законом порядку і
оцінювались відповідно до вимог ст.212
ЦПК України.

Твердження в апеляційній скарзі про те,
що після ухвалення оскаржуваного
рішення на домашню адресу позивачу
Банком цінним листом була надіслана
трудова книжка, яка начебто перебувала
у роботодавця, що підтверджується
конвертом, на якому містяться печатки
Банку та завіреною поштовим
відділенням копією поштового
повідомлення, отриманого 15.07.2014 року, на
якому зазначено, що це трудова книжка, є
безпідставні.

Згідно з поштовим штампом на конверті
та копії рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення
вбачається, що відправлення
відбувалось з 4 відділення поштового
зв'язку м. Києва.

Між тим, належних допустимих доказів
того, що саме містилось в конверті
позивачем суду не надано.

Представник відповідача в суді
апеляційної інстанції підтвердив, що в
ПАТ АБ «Укргазбанк» існує процедура,
відповідно до якої трудові книжки
звільненим співробітникам
направляються до відповідних
дирекцій/відділень з обов'язковим
складанням опису вкладання цінного
відправлення, підписаного
відповідальним працівником Банку та
скріплений печаткою Банку, де і
вручаються звільненим працівникам за
актом прийому-передачі, на
підтвердження чого послався на копії
квитанцій та опис вкладень, які
міститься в матеріалах справи і
підтверджують цей порядок (а.с.82-88).

Представником Банку також надано копію
договору про надання послуг зв'язку з
доставки пошти від 15.02.2013 року між
Українським державним підприємством
поштового зв'язку «Укрпошта» та АБ
«Укргазбанк», з якого вбачається те, що
відповідач відправляє вихідну
кореспонденцію не через 4 відділення
поштового зв'язку, а через 31 відділення,
що також підтверджується копіями
поштових реєстрів з відмітками 31
відділення та копіями фіскальних
чеків, які містяться в матеріалах
справи (а.с.88-102; 155-156).

Крім того, згідно п. 4.2 Розділу 4
вищевказаної інструкції, пересилання
трудової книжки поштою з доставкою на
адресу працівника допускається тільки
за його письмовою згодою.

Колегія не приймає як допустимий доказ
копію заяви від 25.03.2014 року про
надіслання трудової книжки на домашню
адресу позивача, оскільки не має ніяких
підтверджень щодо надання вказаної
заяви відповідному працівнику Банку
(а.с.7).

Посилення в скарзі на те, що
незаконними діями відповідача
апелянту завдані моральні страждання,
у зв'язку з чим Банк зобов`язаний
відшкодувати йому моральну шкоду
відповідно до ст.237-1 КЗпП України, не
ґрунтуються на вимогах вказаної норми
права, так як в порушення ст.57, ч.1 ст.60
ЦПК України ОСОБА_2 жодним чином не
довів правомірність своїх вимог та
наявність винних дії або бездіяльності
відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія
вважає, що підстав для скасування
рішення суду 1-ої інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 03 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

В.П.Фальчук

А.М.Кварталова