АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 грудня 2014 року
м.Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого
Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук
М.В., Бреславського О.Г.

секретаря Давньої
Я.А.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 16 жовтня 2014 року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» у серпні
2014 року звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позивач вказував, що між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено
договір кредиту 26 червня 2006 року, за
умовами якого публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» надано ОСОБА_2 кредит в
сумі 3500 грн. шляхом відкриття
карткового рахунку та встановлення
кредитного ліміту, строк дії якого
відповідає строку дії картки.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_2
зобов»язання, публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» просило стягнути з
відповідача на його користь кредит в
сумі 1581 грн. 57 коп., проценти в сумі 3933
грн. 17 коп., штраф в сумі 775 грн. 74 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 16 жовтня 2014 року
позов задоволено, постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк».

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 16 жовтня 2014 року
змінити, посилаючись на

№22ц-1610 2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Слободян Г.М.

Категорія:19/27
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

неповне з»ясування судом обставин, що
мають значення для справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що право
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
повернення кредиту та сплати процентів
за договором між публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 26
червня 2006 року підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 укладено договір кредиту 26
червня 2006 року, за умовами якого
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк»
надано ОСОБА_2 кредит в сумі 3500 грн.
шляхом відкриття карткового рахунку та
встановлення кредитного ліміту, строк
дії якого відповідає строку дії картки.

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору ж умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що
договір між публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 26
червня 2006 року складається з заяви
позичальника разом з Умова надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою і
тарифами.

З огляду на положення п.3.1 Умов і правил
надання банківських послуг частиною
договору про надання банківських
послуг є пам»ятка клієнта.

Так на підставі п.3.1 Умов і правил
надання банківських послуг для надання
послуг банк відкриває клієнту
картковий рахунок, видає клієнту
картку, їх вид і строк дії визначений у
заяві і в пам'ятці клієнта.

Встановлено порушення ОСОБА_2 умов
договору між публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 26
червня 2006 року, не виконання
зобов»язння із здійснення
обов»язкового щомісячного платежу
протягом з вересня 2009 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина
перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у частині першій статті 509 ЦК
України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Пунктом 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг передбачено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку не одна із сторін не
попередить другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично поновлюється на такий же
строк.

Згідно із заявою позичальника ОСОБА_2
зобов»язаний повернути кредит
щомісячними платежами в розмірі 7% від
суми заборгованості.

За змістом до п.6 пам»ятки клієнта
розмір обов»язкового щомісячного
платежу становить 7% від заборгованості
(але не менше 50 грн. і не більше залишку
заборгованості).

Відповідно до 5.3 Умов і правил надання
банківських послуг строки та порядок
погашення кредиту (кредитний ліміт,
кредитна лінія) за платіжними картками
з встановленим мінімальним
обов»язковим платежем зазначений в
пам»ятці клієнта, яка є невід»емною
частиною договору.

На підставі п.5.4 Умов і правил надання
банківських послуг визначено строк
погашення по кредиту (кредитний ліміт,
кредитна лінія) за платіжними картками
без встановлення мінімального
обов»язкового платежу, зокрема, строк
погашення процентів за кредитом -
щомісячно за попередній місяць, строк
погашення кредиті - не пізніше
останнього дня місяця, зазначеного на
платіжній картці.

З огляду на зазначене сторони
встановили як строк дії договору
протягом 12 місяців з моменту
підписання, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячними платежами.

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Згідно із п.4.2 постанови Пленум Вищого
господарського суду України №10 від 29
травня 2013 року «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» у зобов»язальних
правовідносинах, в яких визначено
строк виконання зобов»язання, перебіг
позовної давності починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
відповідне зобов»язання мало бути
виконане.

Якщо договором чи іншим правочином
визначено різні строки виконання
окремих зобов»язань, що з нього
виникають (наприклад, у зв»язку з
поетапним виконанням робіт або з
розстроченням оплати), позовна
давність обчислюється окремо стосовно
кожного з таких строків. Позовна
давність за позовами, пов»язаними з
простроченням почасових платежів
(проценти за користування кредитом,
оренда плата тощо), обчислюється окремо
за кожним простроченим платежем.

Згідно до положень ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов»язковим для всіх суб»єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України.

Відповідно до постанови судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року №
6-126цс13 у порядку перегляду ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 червня 2013 року, п.7 ч.11 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Крім того, у правовій позиції
Верховного Суду України, викладеній в
постанові від 06 листопада 2013 року в
справі № 6-116цс13 зазначено, що
відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у
таких випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

Оскільки умовами договору між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 укладено договір кредиту 26
червня 2006 року передбачені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
наведеного договору погашення кредиту
повинно здійснюватись позичальником
частинами кожного місяця, а процентів -
кожного календарного місяця,
наступного за звітним, у рахунок якого
вносяться кошти, то початок перебігу
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Отже, у даному разі початок перебігу
позовної давності має обчислюватися зі
спливом строку виконання, а саме
вересень 2009 року.

Позов публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» було подано до суду у
серпні 2014 року, тобто після спливу
встановленого строку позовної
давності.

За правилами, встановленими частинами 3
та 4 ст.267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз'яснено в п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня
2009 року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

З матеріалів справи видно, що
відповідачем ОСОБА_2 не заявлено про
застосування позовної давності.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що право публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на стягнення з ОСОБА_2
грошових коштів підлягає захисту.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

У такому разі підлягають сплаті кредит
в сумі 1581 грн. 57 коп., відсотки за
користування кредитом в сумі 3933 грн. 17
коп., штраф в сумі 775 грн. 74 коп., що
складається з фіксованої складової 500
грн. та процентної складової 275 грн. 74
коп. (5% від суми заборгованості 5514 грн. 74
коп.), відповідно до приєднаного до
матеріалів справи розрахунку.

Не заслуговують на увагу заперечення
відповідача ОСОБА_2 щодо розрахунку
відсотків за користування кредитом,
оскільки вони не відповідають вимогам,
встановленим п.5.5.1 Правил користування
платіжною карткою та тарифами,
відповідно яких за несвоєчасне
виконання боргових обов»язків
(користування простроченим кредитом і
овердрафтом) боржник сплачує відсотки
за підвищеною відсотковою ставкою або
додатково комісію, розміри яких
встановлені тарифами банку.

Водночас ОСОБА_2 ухилився від доведення
обставин, на які посилався у своїх
запереченнях.

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд
сприяє всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи: роз»яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов»язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Під час апеляційного розгляду
роз»яснено відповідачу ОСОБА_2 право
призначення експертизи.

З огляду на наведене рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 16 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: