Справа № 130/2294/14-ц Провадження №
22-ц/772/3300/2014Головуючий в суді першої
інстанції Шепель К. А.Категорія
59Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В. А.
суддів:Колоса С.С., Якименко М.М.,при
секретаріПантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення судових
витрат, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6 про стягнення судових витрат,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 13 жовтня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

31 липня 2014 року ОСОБА_6 звернулася в суд
із зазначеним позовом до ОСОБА_7,
посилаючись на те, що рішенням
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 2 жовтня 2013 року
частково задоволено її зустрічний
позов до ОСОБА_7 про визнання права
власності на частину будинку,
земельної ділянки та виділ в натурі
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. Зазначала, що під
час розгляду справи вона понесла
судові витрати за проведення судової
експертизи - 1800 грн., за правову
допомогу - 10000 грн., які просила стягнути
з відповідача, а також стягнути
витрати по оплаті судового збору у цій
справі у сумі 243 грн. 60 коп. 9 вересня 2014
року позивач подала заяву про
збільшення позовних вимог у якій
збільшила вимоги по оплаті за надання
їй правової допомоги до 12 000 грн.

ОСОБА_7 звернувся із зустрічним
позовом, у якому зазначив, що під час
розгляду справи ним також понесені
судові витрати в розмірі 10 000 грн. за
оплату правової допомоги, тому просив
суд їх стягнути з ОСОБА_6 на свою
користь.

Рішенням Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 13 жовтня 2014
року позовні вимоги сторін задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
витрати на правову допомогу в розмірі 9
976 грн. 80 коп., витрат на правову
допомогу, за проведення експертизи в
розмірі 1 496 грн. 50 коп., витрати по
сплаті судового збору в розмірі 202 грн.
50 коп., а всього 11 676 грн. 10 коп. В решті
позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
витрати на правову допомогу в розмірі 2
500 грн. та витрати по сплаті судового
збору в розмірі 60 грн. 90 коп., а всього 2
560 грн. 90 коп. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати, а
провадження у справі закрити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Відповідно частинам 1 та 2 статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду законним і
обґрунтованим визнати не можна,
оскільки суд не виконав всі вимоги
цивільного судочинства та допустив
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Встановлено і не заперечується
сторонами у справі, що рішенням
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 2 жовтня 2013 року
(справа № 2/130/3/2013) частково задоволенні
первісні позовні вимоги ОСОБА_7 до
ОСОБА_6 та ОСОБА_8, за участю третьої
особи відділу громадянства, імміграції
та реєстрації фізичних осіб
Жмеринського РВ УМВС про усунення
перешкод в користуванні, володінні та
користуванні власністю шляхом зняття з
реєстрації та виселення, а також
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третьої особи без самостійних вимог -
ОСОБА_9 про визнання права власності на
частку будинку, земельної ділянки та
виділ в натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності.

Визнано за сторонами право спільної
сумісної власності на ? частину будинку
АДРЕСА_1, дана частина будинку
розподілена по ? кожному, зобов'язано
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не чинити перешкоди
ОСОБА_7 у володінні, користуванні та
розпорядженні належною йому частиною
будинку. В задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_6 відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові
витрати в сумі 214 грн. 60 коп. та на
користь держави судовий збір в
розмірі 1040 грн. 95 коп.

Рішення суду набуло законної сили 14
листопада 2013 року.

Відкриваючи провадження у цій справі
та вирішуючи спір суд, як це вбачається
із матеріалів справи, вважав, що ця
справ підлягає розгляду у позовному
провадженні як окремий від вирішеної
2 жовтня 2013 року справи спір.
Задовольняючи частково позовні вимоги
обох сторін, суд першої інстанції, як це
вбачається із змісту рішення суду,
виходив з того, що під час розгляду
вказаної цивільної справи № 2/130/3/2013
сторони не подавали докази та не давали
пояснення з приводу понесених ними
судових витрат, про які вони заявляють
у своїх вимогах, а тому їх вимоги
підлягають задоволенню, відповідно до
положень статті 79 ЦПК України та
частини 1 статті 88 цього Кодексу, в
частині доведених судових витрат
кожною із сторін, відповідно
пропорційності задоволених вимог.

Проте з такими висновки суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки до таких висновків суд дійшов
через неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Так, види судових витрат (до яких
віднесено витрати на правову допомогу
та

витрати, пов'язані із проведенням
судових експертиз статті 84, 86 ЦПК

України) визначені у статті 79 цього
Кодексу, а їх розподіл здійснюється

судом відповідно до вимог статті 88
цього ж Кодексу.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
питання про розподіл судових витрат,
про що зазначається у його
резолютивній частині. У разі
невирішення питання про судові витрати
суду, що ухвалив рішення, за заявою
осіб, які беруть участь у справі, чи з
власної ініціативи надано право (пункт
4 частини 1 статті 220 ЦПК України)
ухвалити додаткове рішення.

Як встановлено судом справа щодо суті
цивільного захисту кожного із сторін
внаслідок порушених прав та інтересів
кожного вирішена 2 жовтня 2013 року
(а.с.4-7) і виходячи із зазначених вище
норм процесуального права питання про
судові витрати мали вирішуватись саме
у цьому провадженні, а не за окремим
позовом поданим в порядку позовного
провадження.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або спорювання, а
відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК
України, яка регулює право особи на
звернення до суду за захистом, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом вказаних положень
законодавства, звернення особи до суду
за захистом має бути зумовлене
порушенням, невизнанням або
оспорюванням її права, свободи чи
інтересу. У протилежному випадку, за
відсутності такого порушення, судовий
захист законодавством не передбачений
.

Отже, спір який виник між сторонами
щодо права власності, розпорядження
власністю, права проживання та інше,
судом вже вирішений. Питання про
судові витрати понесені сторонами при
розгляді цього спору повинні були
вирішуватись саме у цій справі. Несення
витрат кожною із сторін у справі не
можна визнати порушенням чи
невизнанням права, які підлягають
захисту окремо від того спору за
наявності якого ці судові витрати
понесені.

Виходячи із зазначеного не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства справа з вимогою про
розподіл судових витрат між сторонами
у справі провадження у якій закінчено
ухваленням рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
205 ЦПК України якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства, суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі.

Провадження у цій справі було відкрито
за вимогою про стягнення судових
витрат, яка не підлягає правовому
захисту в іншому провадженні, ніж
провадження, в якому повинно було
розглядатися таке питання (пункт 6
частини 1 статті 214, пункт 4 частини 1
статті 215 ЦПК України), що є фактом,
безпідставного відкриття провадження,
яке відповідно підлягає закриттю
(пункт 1 частини 1 статті 205 ЦПК України).

Відповідно частині 1 статті 310 ЦПК
України рішення суду підлягає
скасуванню в апеляційному порядку із
закриттям провадження у справі або
залишенням заяви без розгляду з
підстав, визначених статтями 205 і 207
цього Кодексу.

Ураховуючи зазначене вище рішення суду
підлягає скасуванню із закриттям
провадження у цій справі.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК
України судові витрати понесені кожним
із сторін у цій справі слід залишити за
кожним із них.

На підставі викладеного, керуючись ст.
303, п.3 ч.1 ст. 307, пунктом 4 частини 1 ст. 309,
ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 13 жовтня 2014
року у цій справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7 про стягнення судових витрат
та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6 про стягнення судових витрат -
закрити.

Судові витрати понесені кожним із
сторін залишити за ними.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
на протязі двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:
/підпис/ В.А.
Іващук

/підпис/
С.С. Колос

/підпис/
М.М. Якименко

Згідно з
оригіналом

Суддя
В.А. Іващук