АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Шумейко О.І.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб:
представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ
«Просто-Страхування» Богуш М.Є.

відповідача
ОСОБА_4

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

третьої
особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до
публічного акціонерного товариства
«Просто-Страхування», ОСОБА_4, третя
особа: ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди;

за апеляційною скаргою ОСОБА_7

на рішення Оболонського
районного суду м.Києва від 04 листопада
2014 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 04.11.2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_7 до ПАТ
«Просто-Страхування», ОСОБА_4, третя
особа: ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_4 витрати, пов'язані з
проведенням судової експертизи у сумі
6650 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог. Посилався на незаконність
ухваленого рішення, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Помилковим, на думку апелянта, є
висновок суду першої інстанції про
відсутність доказів порушення правил
дорожнього руху саме відповідачем
ОСОБА_4, оскільки його вина
підтверджується матеріалами ДТП та
постановою Апеляційного суду міста
Києва від 24.03.2014 року. ОСОБА_7 зазначив,
що ОСОБА_4 є винною особою в пошкодженні
його автомобіля, а справа відносно
ОСОБА_6, який керував його автомобілем
під час ДТП, закрита за відсутності в
його діях події та складу
правопорушення передбаченого ст.124
КУпАП.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_2 та третя
особа ОСОБА_6 підтримали апеляційну
скаргу в повному обсязі, посилаючись на
доводи, викладені в ній. Відповідач
ОСОБА_4, його представник ОСОБА_5,
представник ПАТ «Просто-Страхування»
Богуш М.Є. заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. Позивач ОСОБА_7 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся
відповідно до вимог закону.

Неявка позивача в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 04
листопада 2010 року о 19 год. 25 хв. в м.
Києві по пр. Героїв Сталінграда сталась
ДТП, зіткнулись два автомобілі, а саме
автомобіль «Мазда», д.н.з. НОМЕР_1, що
належить на праві власності позивачу
ОСОБА_7 та яким керував ОСОБА_6 та
автомобіль «Деу», д.н.з. НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_4, що призвело до
пошкодження зазначених транспортних
засобів.

Працівником ДАІ було складено
протокол відносно ОСОБА_6, в протоколі
зазначалось, що ОСОБА_6 керуючи
автомобілем «Mazda», д.н.з.НОМЕР_1. при
включенні сигналу світлофора, що
дозволяє рух на регульованому
пішохідному переході, не вибрав
безпечної швидкості, не врахував
дорожню обстановку та при виникненні
небезпеки для руху не вжив заходів для
зменшення швидкості аж до зупинки
транспортного засобу або безпечного
для інших учасників руху об'їзду
перешкоди, в результаті чого скоїв
зіткнення з автомобілем «DAEWOO», д.н.з.
НОМЕР_2. під керуванням ОСОБА_4, що
призвело до пошкоджень вказаних
транспортних засобів. Такі обставини
викладені у протоколах від 04 листопада
2010 року та 11 травня 2011 року. Крім того,
відповідно до протоколів про вчинення
адміністративного правопорушення
водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 12.1, 12.3,
16.5 Правил дорожнього руху.

Справа про притягнення ОСОБА_6 до
адміністративної відповідальності за
вчинення правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП,
розглядалася судами неодноразово.

Постановою Апеляційного суду міста
Києва від 26 березня 2014 року було
скасовано постанову Оболонського
районного суду м. Києва від 13 лютого 2014
року, якою ОСОБА_6 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та було закрито провадження по
справі у зв'язку з закінченням строків
притягнення до адміністративної
відповідальності. Провадження по
справі закрито на підставі п.1 ст. 247
КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_6
події та складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП. Постанова суду апеляційної
інстанції є остаточною, оскарженню не
підлягає.

Відповідно до змісту даної постанови
апеляційним судом встановлено, що
водій ОСОБА_6 рухався на дозволяючий
сигнал світлофору, а водій ОСОБА_4 не
вірно розцінив пішохідні переходи, між
якими знаходився виїзд на проїжджу
частину, як перехрестя доріг; рух
транспорту поперек шести смуг руху, які
ОСОБА_4 намагався перетнути, взагалі не
був передбачений, а тому ОСОБА_4 не мав
права їх перетинати (а.с.138-140).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою. Таким чином, зазначена
постанова свідчить про те, що вказана
ДТП мала місце, було пошкоджено
автомобілі, але в діях водія автомобіля
«Мазда» відсутній склад
правопорушення, передбаченого ст.124
КпАП, а також суд вважав, що відсутня і
подія правопорушення. Оскільки
вказана постанова винесена відносно
ОСОБА_6, вона не може підтверджувати
вину іншого водія - учасника ДТП ОСОБА_4
у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК
України.

Правовий аналіз вищенаведених
положень закону дозволяє дійти
висновку, що матеріальна шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки відшкодовується
особою лише за наявності її вини. І
наявність такої вини позивач повинен
був довести суду і суд зобов'язаний був
встановити наявність або відсутність
вини ОСОБА_4 в пошкодженні автомобіля
позивача саме під час розгляду даної
справи. Суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність вини ОСОБА_4 в
пошкодженні автомобіля позивача (з цих
підстав відмовив у задоволенні позову)
і колегія суддів такий висновок суду
вважає вірним, оскільки він
підтверджується зібраними по справі
доказами.

Так, протокол про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_4 не
складався, до адміністративної
відповідальності він не притягувався.

В рамках справи про притягнення
ОСОБА_6 до адміністративної
відповідальності автотехнічна
експертиза судом не призначалась та не
проводилась. В матеріалах справи
знаходилась копія експертного
висновку № 1/01 від 25.01.2011 року
(проведеного за зверненням ОСОБА_4.) яку
суд не взяв до уваги, оскільки не було
надано оригіналу даного експертного
висновку. Але, згідно висновків
зазначеного експертного дослідження
встановлено наступне: …«« не считается
перехрестком место примыкания к дороге
выезда з примыкающей территории» место
исследуэмого ДТП перехрестком не
являэтся»; «Водитель автомобіля «DAEWOO
Lanos 1,6», гос.№ НОМЕР_2 ОСОБА_4 имел право
двигаться в любом направлении, при
виезде с примикающей территории, в том
числе пересекать пр-к Героев
Сталинграда перпендикулярно.» (а.с. 79-87
т.1). Крім того, відповідно до висновків
зазначеного дослідження, саме в діях
водія ОСОБА_6 спеціалісти вбачали
наявність порушення п.п. 12.1,12.3, 18.2 ПДР і
при цьому брали до уваги фотокартки з
місця ДТП, схему ДТП, пояснення водіїв
та показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12

За заявою позивача та
відповідача ОСОБА_4 ухвалою суду у
справі було призначено судову
автотехнічну та автотоварознавчу
експертизи.

За висновком судової автотехнічної
експертизи, складеним 28 липня 2014 року
Незалежним інститутом судових
експертиз, за № 8124, дії водія
автомобіля «DAEWOO», д.н.з. НОМЕР_2. ОСОБА_4
відповідали технічним вимогам Правил
дорожнього руху, а відтак в його діях
не вбачається невідповідностей
вимогам Правил дорожнього руху, які б з
технічної точки зору перебували у
причинному зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою -
зіткненням автомобілів «Mazda»,  д.н.з.
НОМЕР_1, та «DAEWOO», д.н.з. НОМЕР_2. Дії водія
автомобіля «Mazda». д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_6
не відповідали технічним вимогам ПДР, а
саме в його діях вбачається
невідповідності вимогам п.п. 12.3 і 18.2
Правил дорожнього руху, які в комплексі
перебувають у причинному зв'язку з
даною дорожньо-транспортною пригодою.
Зазначені невідповідності вимогам п.п.
12.3, 18.2 ПДР водій ОСОБА_6 вчинив своїми
односторонніми діями, на які не
впливали інші учасники руху, в тому
числі водій автомобіля «DAEWOO», д.н.з.
НОМЕР_2, ОСОБА_4 (а.с. 178- 194)

Відповідно до висновків
автотоварознавчої експертизи,
проведеної Незалежним інститутом
судових експертиз, матеріальний збиток
завданий власнику автомобіля марки
«Mazda»,д.н.з. НОМЕР_1, становить 25665,54 грн.
(а.с. 208)

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до наступних висновків: стосовно
відповідача ОСОБА_4 протокол про
вчинення адміністративного
правопорушення не складався, за
висновками судової автотехнічної
експертизи його дії відповідали
технічним вимогам Правил дорожнього
руху. До того ж, висновки суду
апеляційної інстанції, викладені у
постанові від 26 березня 2014 року
стосовно того, що водій ОСОБА_4 не мав
права перетинати проїжджу частину
поперек шести смуг руху, як перехрестя
доріг, не є обов'язковими для суду у
відповідності до вимог ст. 61 ЦПК
України, оскільки вказана постанова
прийнята у справі про адміністративне
правопорушення, вчинене третьою особою
ОСОБА_6, а не відповідачем ОСОБА_4

На час скоєння ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 була
застрахована на підставі полісу ВС №
6696656, виданого ПАТ
«Просто-Страхування».

Відповідач ОСОБА_4 не є особою, винною у
вчиненні ДТП 04 листопада 2010 року за
участю автомобілів «Mazda»,д.н.з. НОМЕР_1,
та «DAEWOO», д.н.з. НОМЕР_2, а тому не є
відповідальним за причинення шкоди
позивачеві, як власнику автомобіля
«Mazda», д.н.з. НОМЕР_1.

Колегія суддів розуміє, що ДТП
відбулась і повинна бути особа (чи
особи) винні в порушенні ПДР та
пошкодженні транспортних засобів. Але,
вирішуючи питання щодо законності
рішення суду першої інстанції,
ухваленого по даній справі колегія
суддів перевіряє питання наявності
вини ОСОБА_4 в порушенні ПДР, а
відповідно і в пошкодженні автомобіля
позивача. І колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність такої вини
відповідача. При цьому, колегія суддів
не має повноважень давати оцінку щодо
законності постанові Апеляційного
суду м. Києва від 24.03.2014 року. Оцінку
даній постанові, як доказу у даній
справі надано судом вище. Дана
постанова не є доказом вини ОСОБА_4 в
порушенні ПДР та в заподіянні шкоди
позивачеві пошкодженням його
автомобіля.

Оскільки відсутня вина ОСОБА_4 в
заподіянні шкоди позивачеві,
відповідно і відсутні підстави для
стягнення зі страхової компанії
страхового відшкодування.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про відмову у
задоволенні позову.

Отже, твердження апелянта про
незаконність ухваленого рішення,
неналежну оцінку доказів, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається недоведеними та не
підтвердженими належними та
допустимими доказами, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують наведеного вище і
підлягають відхиленню.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційних скаргах, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 04 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: