АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3778/2014
інстанції: Кузьміна О.І.
Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 10 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Радченка С.В. Колісниченка
А.Г.При секретарі: З участю
адвоката:Грицак А.М. ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 11
листопада 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
«Південний» про визнання незаконним й
скасування наказу, поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що з 05 липня 2004 року був
прийнятий на посаду начальника
програмно-технічного відділу філії ВАТ
АБ «Південий», який в подальшому було
перейменовано на ПАТ АБ «Південний»
(далі - Банк). 30 вересня 2014 року його було
ознайомлено з наказом по особовому
складу Банку №627-к-ро від 26 вересня 2014
року «Про звільнення за недовірою
внаслідок халатного відношення до
своїх обов'язків». Даним наказом його
було звільнено на підставі п.2 ч.1 ст.41
КЗпП України за халатне відношення до
своїх посадових обов'язків відносно
факту здійснення несанкціонованих
грошових переводів в системах Unistream i
Western Union в регіональному відділені
Банка в м. Херсоні за період з 26 серпня
2014 року по 01 вересня 2014 року і
відповідної втрати довіри до
співробітників, що обумовлює
неможливість виконання ними трудових
обов'язків, які безпосередньо
обслуговують грошові кошти. 30 вересня
2014 року його було звільнено та видано
трудову книжку з відповідним записом
про звільнення.

Вважаючи своє звільнення незаконним, а
наказ про звільнення таким, що не
відповідає вимогам трудового
законодавства, ОСОБА_6, з урахуванням
уточнення та збільшення позовних
вимог, просив суд: визнати незаконним
та скасувати наказ Банку №627-к-ро від 26
вересня 2014 року «Про звільнення за
недовірою внаслідок халатного
відношення до своїх обов'язків» в
частині його звільнення; поновити його
на займаній посаді; стягнути з Банку на
його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 30 вересня 2014 року
по 10 листопада 2014 року включно в
розмірі 10 449,30 грн.; відповідно до вимог
ч.5 ст.235 КЗпП України допустити негайне
виконання рішення суду про поновлення
його на роботі на раніше займаній
посаді; стягнути з Банку понесені
судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 11 листопада 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи
рішення суду першої інстанції
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

В письмових запереченнях Банк,
посилаючись на безпідставність
доводів апеляційної скарги та
законність рішення, просить скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
винесення Банком наказу «Про
звільнення за недовірою внаслідок
халатного відношення до своїх
обов'язків» відбулося у відповідності
до норм трудового законодавства і
підстави для його скасування і
поновлення позивача на раніше займаній
посаді відсутні.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України
крім підстав, передбачених статтею 40
цього Кодексу, трудовий договір з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадку винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

У ч.2 п.28 постанови № 9 від 06.11.1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» Пленум Верховного Суду
України роз'яснив, що звільнення з
підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП)
суд може визнати обґрунтованим, якщо
працівник, який безпосередньо
обслуговує грошові або товарні
цінності (зайнятий їх прийманням,
зберіганням, транспортуванням,
розподілом і т.п.) вчинив умисно або
необережно такі дії, які дають власнику
або уповноваженому ним органу підстави
для втрати до нього довір'я (зокрема,
порушення правил проведення
операцій з матеріальними цінностями).
При встановленні у передбаченому
законом порядку факту вчинення
працівниками розкрадання, хабарництва
і інших корисливих правопорушень ці
працівники можуть бути звільнені з
підстав втрати довір'я до них і у тому
випадку, коли зазначені дії не
пов'язані з їх роботою.

Судом встановлено, що згідно наказу по
особовому складу №20-к від 02 липня 2004
року ОСОБА_6 з 05 липня 2004 року прийнято
на роботу на посаду начальника
програмно-технічного відділу Банку
(а.с.4-5, 59).

Відповідно до наказу голови правління
Банку від 26 вересня 2014 року № 627-к-ро
«Про звільнення за недовірою внаслідок
халатного відношення до своїх
обов'язків» позивача було звільнено з
займаної посади з 30 вересня 2014 року за
п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України за втратою
довір'я до нього з боку керівника у
зв'язку з встановленням винних дій
співробітників по причині халатного
відношення до своїх посадових
обов'язків за результатами Акту
службової перевірки від 25 вересня 2014
року відносно факту скоєння
несанкціонованих грошових переводів в
системах Unistream і Western Union в
регіональному відділенні Банку в м.
Херсоні за період з 26 серпня 2014 року по
01 вересня 2014 року (а.с.6).

В акті про проведення службового
розслідування від 25 вересня 2014 року
зазначено, що під час здійснення
розслідування виявлено факти
порушення фінансового законодавства з
боку ОСОБА_6, як начальника
програмно-технічного відділу
регіонального відділення Банку в
м.Херсоні, а саме: допущено порушення
режиму конфіденційності роботи з ПК та
програмним забезпеченням Банку;
порушено умови технічного супроводу
працездатності систем Unistream і Western Union,
інсталяції, настройки і підтримки
зазначених систем грошових переказів
на комп'ютерах регіонального
відділення Банку та відділень,
організаційно йому підлеглих; не
забезпечено повний цикл
обслуговування всіх робочих місць з
усім встановленим на них програмним
забезпеченням; порушено режим
збереження інформації з обмеженим
доступом, що в свою чергу виразилося в
цілодобовій роботі ПК, встановлення та
використання програм віддаленого
доступу на своєму ПК, сприянні передачі
і використанні паролів і логінів інших
співробітників. Зазначені порушення
призвели до понесення Банком значних
грошових збитків. (а.с.30-34).

Даний акт складено відповідно
уповноваженою комісією в складі голови
комісії та її членів і у встановлений
законом спосіб позивачем не оспорений.
Доказів, які б заперечували викладені в
акті факти порушень позивачем своїх
службових обов'язків останній суду не
надав.

05 липня 2004 року та 15 лютого 2012 року
ОСОБА_6 було підписано договори про
зберігання комерційної та банківської
таємниці (а.с.23,24).

23 квітня 2014 року та 23 червня 2014 року між
позивачем та Банком було укладено
договори про нерозголошення
банківської таємниці, комерційної
таємниці та іншої конфіденційної
інформації банку (а.с.25-26,27-28).

16 квітня 2012 року керуючим філією Банку
було затверджено посадову інструкцію
начальника відділу
програмно-технічного забезпечення
ОСОБА_6 (а.с.18-19). З даною посадовою
інструкцією позивач ознайомлений.

01 вересня 2014 року ОСОБА_6 надав письмові
пояснення голові правління Банку з
приводу виявлених порушень в роботі
систем Unistream і Western Union (а.с.61-62).

Із наявного в матеріалах справи витягу
з кримінального провадження
№0004928 вбачається, що 16 вересня 2014
року до Суворовського РВ надійшла
заява від представника Банку про те, що
в період часу з 26 серпня 2014 року до 27
серпня 2014 року та з 27 серпня 2014 року по 01
вересня 2014 року невстановлені особи,
шляхом неправомірного використання
засобів видаленого доступу до
комп'ютера, який перебував у
регіональному відділенні Банку,
заволоділи грошовими коштами даного
Банку (а.с.50).

Таким чином, встановлено, що позивач, як
начальник відділу
програмно-технічного забезпечення,
який несе відповідальність щодо
організації інформаційної безпеки та
збереження конфідеційної інформації
банку, своїми діями та бездіяльністю
порушив пункти 2.12., 2.15., 2.2. посадової
інструкції щодо виконання розпорядчих
і контрольних функцій у рамках відділу
з метою забезпечення якісного
функціонування програмно-технічних
комплексів Банку та розмежування
доступу до мережевих програмних
засобів, інформації в мережі і
мережевих ресурсів, а також ним не
дотримано положення Правил
інформаційної безпеки для
співробітників банку, затверджених 29
грудня 2012 року, щодо невідкладного
повідомлення начальника управління
безпеки Банку про будь-які порушення в
роботі банківських інформаційних
системах та програмних комплексів.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивач безпосередньо обслуговував
грошові кошти, що виражається в
супроводі технологічних процесів
відправки або видачі грошових коштів
касиром і начальником регіонального
відділення за допомогою систем Unistream і
Western Union і проведені ним порушення своїх
функціональних обов'язків, які
призвели до несанкціонованих
переказів грошових коштів, дають
підстави з боку керівництва Банку для
втрати до нього довір'я, що тягне за
собою звільнення за п.2 ст.41 КЗпП
України.

Посилання апелянта на те, що він не
являється особою, яка безпосередньо
обслуговує грошові кошти, що виключає
можливість його звільнення за п.2 ст.41
КЗпП України, колегія суддів не приймає
до уваги з огляду на наступне.

Зі змісту п.2 ст.41 КЗпП України випливає,
що до працівників, які можуть бути
звільнені за цією підставою,
відносяться, перш за все, особи, які
займають посади або виконують роботи,
безпосередньо пов'язані із
зберіганням, обробкою, продажем,
перевезенням грошових і товарних
цінностей.

Для вирішення питання про те, чи
належить працівник до осіб, які
безпосередньо обслуговують грошові
або товарні цінності, необхідно
детально ознайомитися з колом його
обов'язків, що визначаються
відповідними посадовими інструкціями
та положеннями.

Обов'язок з обслуговування цінностей
може бути передбачений
тарифно-кваліфікаційними довідниками,
посадовими інструкціями та іншими
нормативними актами.

У зв'язку з утратою довір'я можуть бути
звільнені і ті працівники, здійснення
грошових операцій для яких не є їхньою
основною функцією, але з неї
випливають.

Звільнення за утрату довір'я до
працівника на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП
може відбутися при скоєнні ним
виновних дій.

При цьому не має значення, в якій формі
були скоєні незаконні дії: навмисно чи
в формі необережного відношення до
своїх обов'язків.

Працівник передбачав або повинен був
передбачати негативні наслідки своїх
дій.

Утрата довір'я може бути не тільки
результатом скоєння певних дій, а й
такого проступку, який дає підстави
зробити висновок про те, що подальше
залишення такого працівника на роботі
з обслуговуванням грошових і
матеріальних цінностей може призвести
до утрати цих цінностей.

Обов'язок обґрунтування утрати
довір'я до працівника покладається на
власника або уповноважений ним орган,
який повинен навести об'єктивні докази
вини працівника у завданні
матеріальної шкоди або скоєнні
незаконних дій. Недовір'я до працівника
не може обґрунтовуватись лише на
підозрі власника або уповноваженого
ним органу. Підставою для звільнення у
зв'язку з утратою довір'я може бути
також використання працівником
доручених для безпосереднього
обслуговування цінностей в особистих
інтересах.

Для застосування вказаної норми закону
слід встановити винні дії працівника,
який безпосередньо займається
обслуговуванням грошових або
матеріальних цінностей і ці дії дають
підставу для втрати з боку власника або
уповноваженого ним органу довір'я.

Матеріали справи та встановлені судом
обставини в достатній мірі містять в
собі належні докази та відповідну
інформацію, які дають підстави вважати,
що позивач за характером своїх
обов'язків відноситься до осіб,
на яких поширюються положення п.2 ст.41
КЗпП України, і скоїв дії, які
можуть слугувати підставою для втрати
довір'я до позивачки та порушення
питання його звільнення з роботи по п.2
ст.41 КЗпП України.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суддів також не приймаються
до уваги як такі, що не спростовують
висновок суду про відсутність підстав
для поновлення позивача на роботі, не
ґрунтуються на законі та належних
доказах.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 11 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді