№ 205/2419/14 ц
провадження 2/201/2366/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості і витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» 21 березня 2014
року звернулося до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_1. про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та судових витрат. Позивач в своєму
позові посилається на те, що 27 березня
2008 року між ними та відповідачем ОСОБА_1
було укладено кредитний договір і
встановлено відсотки за користуванням
цим кредитом, кредитні кошти
відповідачу було надано, договір почав
виконуватися. Цей же відповідач є
поручителем і зобов'язався погашати
свій борг як кредитонабувача. Договір
не пролонгувався і не змінювався
додатковою угодою. Але в порушення умов
цього договору і закону відповідач
перестав виплачувати відсотки по
договору, утворилася заборгованість, в
добровільному порядку погашення
заборгованості не відбулося. Вважають
вказане незаконним і просили стягнути
з відповідача на користь позивача
заборгованість по кредитному договору
з урахуванням штрафних санкцій, а також
судовий збір, задовольнивши позов у
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явилася, про день та час розгляду
справи повідомлялася належним чином,
про причини неявки суду не повідомила.
Фактично цим, на думку суду, позов
визнала і не заперечувала проти нього.
Суд вважає можливим розгляд справи за
відсутності вказаного відповідача
відповідно до ст. 169 ЦПК України.

З'ясувавши позицію сторін,
оцінивши надані і добуті докази,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими і
підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено,
що відповідно до укладеного між
позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачем ОСОБА_1 договору №
SAMDN3414 від 27 березня 2008 року цьому
відповідачу позивачем надано кредит
виключно у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку у
розмірі 5000 грн. на споживчі потреби
строком на 12 місяців зі сплатою
відсотків за користування кредитом 2280%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення кредиту - 27 березня 2009 року.
На забезпечення вказаного кредитного
договору не було укладено договір
поруки. Строк дії і сам договір
відповідно до умов договору не
пролонгувався і не змінювався
додатковою угодою.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок , а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту (ст. 527
Цивільного кодексу України). Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України). Якщо кожна із сторін у
зобов'язанні має одночасно і права і
обов'язки, вона вважається боржником у
тому, що вона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони, і одночасно
кредитором у тому, що вона має право
вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного
кодексу України). Позичальник
зобов'язується повернути (погасити)
кредитодавцеві кредит, сплатити
проценти згідно умов договору.

Відповідно до умов договору відповідач
зобов'язаний повернути кредит позивачу
у відповідності до графіку, що
наведений у додатку до цього договору,
який є його невід'ємною частиною. В разі
порушення позичальником обов'язку
повернути кредитодавцеві кредиту
відповідності до умов цього договору,
позичальник зобов'язаний сплатити
кредитодавцеві пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період прострочення сплати, від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. У випадку
прострочення повернення сум наданого
кредиту (в тому числі часткового
повернення), та прострочення сплати
процентів за користування кредитом
відповідно до цього договору,
позичальник сплачує кредитодавцю
штраф незалежно від строку
прострочення. Штраф сплачується в
національній валюті України за
офіційним курсом НБУ на день
сплати/стягнення.

Позивач, кредитодавець, відповідно до
умов договору відправив на ім'я
відповідача, позичальника, претензію
про припинення своїх обов'язків через
невиконання відповідачем умов
договору. Претензія відповідачем була
отримана.

В порушення зазначених норм
закону та умов укладеного кредитного
договору відповідач свої зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконав, перестав своєчасно
сплачувати відсотки по кредиту,
утворилася заборгованість. В
добровільному порядку відповідач
відмовляється це робити (сплачувати
кредит і заборгованість по ньому),
виник спір і позивач вимушений був
звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою
задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050
ЦК України наслідками порушення
відповідачем зобов'язання щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення суми кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
відповідачем своїх зобов'язань по
кредитному договору мається
заборгованість. На вимогу позивача
погасити вказану заборгованість в
добровільному порядку, відповідач
відповів відмовою.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на якi
вона посилається як на пiдставу своїх
вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної
статтi передбачено, що доказуванню
пiдлягають обставини, якi мають
значення для ухвалення рiшення у справi
i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi
беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач ОСОБА_1 повинна
довести, що її дiями не було порушено її
права або права позивача. Однак, жодних
доказiв відповідачем до суду не надано.

Відсутність у позичальника необхідних
коштів не є підставою для звільнення
від відповідальності за порушення
зобов'язання у розумінні вимог статті
617 ЦК України. А стаття 625 ЦК України
прямо вказує, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами, оскільки це
прямо передбачено статтею 629 ЦК
України. Посилання позивача в якості
підстави для визнання договорів
недійсними або припиненими є
загальними, невизначеними та
недоведеними. Кредитні договори
складені у повній відповідності до
норм статей 1054, 1055, 1056, 1056 ЦК України, які
регулюють окремий вид цивільних
відносин - кредитних, відносин позики.
Дії ж позичальника з оскарження
кредитного договору та/або договору
поруки, за яким він певний час
виконував зобов'язання, свідчать не
тільки про посягання на моральні
засади суспільства, які передбачають
добросовісне здійснення прав та
виконання взятих на себе обов'язків, а і
про намагання перекласти
відповідальність за свою
неспроможність й далі виконувати умови
кредитних договорів на банк, який
вчасно та належним чином виконав свої
обов'язки за вказаними договорами.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладені договору, таким
чином ніяких порушень з боку банку
немає та позивачеві було про це відомо.
Відповідно до ст. 192 ЦК України законним
платіжним способом, обов'язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, є грошова
одиниця України - гривня. Частиною 2
цієї ж статті передбачено, що іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і порядку,
встановленому законом. Відповідно до
ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути
виражене у грошовій одиниці України.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті. Цивільним кодексом передбачено
можливість визначення зобов'язання в
іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК
України, договір укладений сторонами,
має умови, які повинні виконуватися.
Позивач, зі свого боку погодився з
такими умовами договору, підписавши
кредитний договір особисто.

Договір про надання кредиту укладався
на власний розсуд кредитора і
позичальника та з урахуванням вимог
цивільного, банківського
законодавства та вказаних правил.

Отже, зупинивши свій вибір на ПАТ КБ
«ПриватБанк», відповідач погодилася на
умови про надання кредиту як такі, що їх
влаштовували. Банк не примушував, не
нав'язував своїх послуг відповідачеві
та не вимагав укладення договору. Це
була ініціатива особисто відповідача.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує будь-якi
(крім договірних) домовленості i
зобов'язання стосовно вiдповiдача
відносно кредиту, предмета спору, а
вiдповiдач не довів незаконність дій
позивача. Твердження можливе
вiдповiдача про наявнiсть будь-яких
iнших зобов'язань стосовно позовних
вимог - є припущенням.

Суд приймає до уваги також і ті
обставини, що при укладенні договору
було дотримано всі передбачені законом
істотні умови договору, котрі були
обумовлені згодою сторін, як узгоджені
сторонами, так і прийняті ними. На
момент укладення вказаних договорів
обидві сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасників було вільним та відповідало
їхній внутрішній волі, що підтверджено
власноручними підписами та печатками
сторін; правочин був спрямований на
отримання кредиту та його погашення
згідно умов даного договору.

Щодо валюти виконання зобов'язання та
ціни позову, то це обґрунтовується
наступним. У відповідності до ч. 1 ст. 533
ЦК України - «Грошове зобов'язання має
бути виконане у гривнях». Але з цього
правила є винятки і випадок із
стягнення сум до них і відноситься. В
підтвердження вищевикладеного слід
зазначити, що винятки допускає сам
Цивільний кодекс України. Так ч. З ст. 533
Цивільного кодексу України визначено,
що «використання іноземної валюти, а
також платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом». Згідно з
п. 1.6. Положення про порядок здійснення
банками України вкладних (депозитних)
операцій з фізичними та юридичними
особами, затвердженого постановою № 516
Правління Національного банку України
від 03 грудня 2003 року - «Банк сплачує
вкладнику суму вкладу (депозиту) в
нараховує за ним проценти: у валюті
вкладу (депозиту), якщо грошові кошти
надійшли на вкладний (депозитний)
рахунок в іноземній валюті, або на
умовах та в порядку, передбачених
договором, відповідно до заяви
вкладника - в іншій іноземній чи в
національній валюті». В даному випадку
грошові кошти надані в гривнях, що
підтверджується умовами договору та
відповідними квитанціями про сплату.
Відповідно позивач вимагає стягнути
заборгованість у тій валюті, в якій
відповідач повинен був виконати
зобов'язання, а саме у національній
валюті.

Суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, виходячи з того, що
позивач всі передбачені договором
сторін умови виконав в повному обсязі,
відповідач укладав договір та приймав
кошти і зобов'язувався його виконати у
відповідності до норм чинного
законодавства, тому відповідач мав
можливість виконати умови договору і
повернути кредит позивачу, але без
поважних причин цього не зробив.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями
відповідача, пов'язаними з
невиконанням умов договору, позивачу
було завдано майнової шкоди, які
знаходяться в безпосередньому
причинному зв'язку зі вказаними діями
відповідача.

Не може суд прийняти до уваги можливі
заперечення відповідача проти позову,
оскільки вони спростовуються
вищенаведеним та ні чим об'єктивно не
підтверджується. Вирішення даного
позову та прийняття відповідного
обґрунтованого по ньому
запропонованого відповідачем рішення
неможливе без встановлення фактичних
обставин, вибору норми права та
висновку про права та обов'язки сторін.
Всі ці складові можуть бути з'ясовані
лише в ході доказової діяльності, метою
якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне
і повне з'ясування всіх обставин
справи, встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин. Подавши свої докази,
сторони реалізували своє право на
доказування і одночасно виконали
обов'язок із доказування, оскільки ст. 60
ЦПК закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Слід також зазначити, що
відповідач в разі наявності труднощів
щодо витребування доказів по справі,
відповідно до статті 137 ЦПК, міг би
скористатися своїм процесуальним
правом та звернутися до суду з
відповідним клопотанням про
витребування доказів. Але в даному разі
цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що
неправомірними, злочинними діями
позивача відповідачу було завдано
ушкодження здоров'я, майнової шкоди та
прямих збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями позивача і
підлягають відновленню чи повному
відшкодуванню за рахунок винної особи.
Строк позовної давності не сплинув,
оскільки договір пролонгувався згідно
умов кредитного договору, відповідач
карткою і коштами користувався
триавалий час.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню
повністю.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовну заяву банку
задовольнити та стягнути з відповідача
ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний
банк «ПриватБанк» загальний борг за
договором від 27 березня 2008 року в сумі
18502 грн. 66 коп., з яких: по кредиту сума
заборгованості - 5000 грн.,
заборгованість по відсоткам - 12145 грн. 39
коп. і штрафи: 500 грн. - фіксована частина
і 857 грн. 27 коп. - відсоткова складова, а
також стягнути з відповідача ОСОБА_1 на
користь відповідача ПАТ «Комерційний
банк «ПриватБанк» понесені банком
витрати на судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп..

Таким чином позовні вимоги про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та витрат знайшли своє
підтвердження в ході судового
засідання і підлягають задоволенню в
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 15, 16, 22, 95, 509, 510, 526, 527, 530, 532, 533, 534, 536, 545,
546, 549, 550, 551, 610, 611, 612, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК
України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк»
загальний борг за договором від 27
березня 2008 року в сумі 18502 грн. 66 коп., з
яких: по кредиту сума заборгованості -
5000 грн., заборгованість по відсоткам -
12145 грн. 39 коп. і штрафи: 500 грн. -
фіксована частина і 857 грн. 27 коп. -
відсоткова складова.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк»
понесені банком витрати на судовий
збір в сумі 243 грн. 60 коп..

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -