У х в а л а

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
cудової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Житомирської області від 30 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із позовом, в
обґрунтування якого зазначало, що
відповідно до укладеного договору без
номеру від 28 квітня 2006 року, який
складається із заяви, умов та правил
надання банківських послуг, відповідач
отримав кредит у розмірі 1 тис. 500 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідач умови
кредитного договору належним чином не
виконав, у зв'язку з чим станом на 31
серпня 2013 року у нього виникла
заборгованість у розмірі 26 669 грн. 93
коп., яку банк просив стягнути з ОСОБА_3

Рішенням
Черняхівського районного суду
Житомирської області від 21
серпня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Житомирської області
від 30 вересня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення про
задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 26 669 грн. 93 коп.

Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у
справі рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами установлено, що 28 квітня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачем був укладений кредитний
договір без номеру, який складається із
заяви, умов та правил надання
банківських послуг, відповідно до умов
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 1 тис. 500 грн. на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 3% на місяць з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

У зв'язку з
невиконанням позичальником
зобов'язань за кредитним договором
станом на 31 серпня 2013 року у
відповідача утворилася заборгованість
у розмірі 26 669 грн. 92 коп., яка
складається із: заборгованості за
кредитом у розмірі 9 000 грн. 68 коп.;
заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 15 923
грн. 06 коп.; заборгованості по судовим
штрафам у розмірі 1 746 грн. 18 коп.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що банк
пропустив строк позовної давності, про
застосування якого заявлено
відповідачем.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив з того, що позивач не
пропустив строк позовної давності,
оскільки п. 9.12 умов та правил надання
банківських послуг передбачає
пролонгацію договору у разі, якщо жодна
із сторін не проінформує другу сторону
про припинення дії договору. Крім того,
відповідачеві була видана платіжна
картка НОМЕР_1 зі строком дії до березня
2013року.

Проте повністю погодитися з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або особу, яка
його порушила ( частина перша статті 261
ЦК України ).

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно з вимогами статті 266 ЦК України
зі спливом давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з п. 9.12 умов та правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту його
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує другу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично пролонгується на той
же строк.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього дня такого місяця. Строк
погашення процентів за кредитом
визначено щомісячними платежами, а
строк погашення кредиту в повному
обсязі визначено останнім днем місяця,
вказаного на картці.

Зазначена правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно з
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Відповідно до п. 3.1. умов та правил
надання банківських послуг для надання
послуг банк відкриває клієнту
картрахунок, видає клієнту картки, їх
вид і строк дії передбачений в заяві і в
пам'ятці клієнта, підписанням якого
клієнт і банк укладає договір про
надання банківських послуг. Датою
укладення договору є дата відкриття
рахунку, яка зазначена в розділі
«Відмітки банка» заяви.

Встановлюючи, що платіжна картка
НОМЕР_1 була видана ОСОБА_3 на строк з 28
квітня 2006 року до березня 2013 року,
апеляційний суд не зазначив на
підставі яких пунктів заяви, пам'ятки
клієнта, умов та правил надання
банківських послуг вона була видана
саме на такий строк, тобто на 7 років, не
навів доказів в підтвердження
зазначеного, не перевірив належним
чином доводів ОСОБА_3 про погашення
заборгованості ще в 2007 році.

Зазначені порушення процесуального
закону унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи та є
підставою для скасування рішення з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного
суду Житомирської області
від 30 вересня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель