АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Троц В.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 26 вересня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: Печерський
районний відділ Головного управління
державної міграційної служби України в
м. Києві, Комунальне підприємство по
утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
«Липкижитлосервіс» про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом про
виселення ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1,
та просив суд роз'яснити ОСОБА_4 про
недопустимість антигромадської
поведінки в побуті по відношенню до
ОСОБА_3

Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 26.09.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Апелянт посилається на те, що
судом неправильно застосовані норми
матеріального права та порушено норми
процесуального права, судом неповно
з'ясовані та недоведені обставини, що
мають значення для справи. В
обґрунтування своїх доводів вказує, що
обставини, якими мотивоване рішення, не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що проживання
відповідача у спірній квартирі не
суперечить положенням Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
оскільки остання належить на праві
власності його матері.

Справа № 757/9437/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/14208/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Матійчук
Г.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.З таким
висновком суду першої інстанції
погоджується і колегія суддів.

При розгляді справи в суді першої
інстанції встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить на праві власності
матері відповідача - ОСОБА_8 (а. с. 28), а
позивач зареєстрований в останній як
її рідний брат (а. с. 4). Відповідач
зареєстрований у Солом'янському районі
м. Києва, де має постійне житло для
проживання. Між сторонами по справі
склались неприязні стосунки: позивача
дратує, що ОСОБА_8 часто гостить в
квартирі матері та залишається
ночувати. При цьому ОСОБА_3 вважає, що
відповідач безпідставно користується
його особистими речами та не сплачує
комунальні послуги. Також матеріали
справи свідчать про те, що на підставі
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 25.04.2014 р. позивач був
позбавлений права користування вище
вказаною квартирою, але на час розгляду
справи у суді воно було оскаржено .

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

На підставі викладеного можливо
зробити висновок про те, що одним з
найважливіших прав власника квартири є
можливість використовувати останню
для власного проживання або проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб. Даному
праву кореспондує обов'язок власника
використовувати житло лише за цільовим
призначенням, тобто неможливість
використання житла для промислового
виробництва та інших цілей, не
пов'язаних із проживанням у ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Враховуючи, що право на тимчасове
проживання у спірній квартирі
відповідач отримав у власника (своєї
матері), колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позовних вимог
правильними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
справа з часу подання відповідного
позову розглядалася майже п'ять
місяців, але дана обставина не
потягнула за собою неправильного
вирішення останньої по суті, а тому не
може бути підставою для скасування або
зміни рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта на порушення судом
першої інстанції процесуального
законодавства також не потягнули за
собою неправильного вирішення справи
по суті, а тому висновків суду не
спростовують.

За вказаних обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 26 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий: В.В.
Саліхов

Судді: Т.О.
Невідома

А.А. Пікуль