Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2014 Справа №607/10628/14-ц
Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області

в складі :

головуючого
Ромаза
на В.В.

за участю секретаря
Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» в особі
Тернопільської філії ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання незаконними
дій, визнання кредитного договору
недійсним, зобов»язання анулювати
облікові записи про наявність
заборгованості та видати зарплатну
картку , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» в особі Тернопільської
філії ПАТ КБ «Приватбанк», у якому
просить визнати незаконними дії
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» щодо
відмови в анулюванні незаконно
звернених на нього кредитних
зобов»язань третьої особи і щодо
відмови у наданні публічних
банківських послуг, як такі, що
порушують право позивача
користуватись публічними послугами, що
надає Банк; визнати кредитний договір
від 27.04.2006 року, укладений від імені
ОСОБА_1 невідомою особою із Закритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «Приватбанк» на суму кредиту 10 000
грн. недійсним; зобов»язати публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк» анулювати всі
облікові записи про наявність у ОСОБА_1,
укладеного із Банком Кредитного
договору від 27.04.2006 року і
заборгованість за цим договором
кредиту, видати ОСОБА_1 зарплатну
карточку та в подальшому не обмежувати
у використанні публічних послуг, які
надає Банк.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що у квітні 2006 року він
звернувся до закритого акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» із письмовою заявою про
надання кредиту, однак йому було
відмовлено. В лютому 2013 року, ОСОБА_1, як
працівник державної установи,
звернувся до відповідача з метою
оформлення зарплатної карточки, проте
йому відмовлено з тих підстав, що за
позивачем рахується непогашений
кредит з відсотками та штрафними
санкціями. Зазначив, що кредитного
договору із ПАТ КБ «Приватбанк» він не
укладав, коштів за цим договором не
отримував та будь-яких документів на
підтвердження отриманих коштів не
підписував. Підтвердженням цього, є
рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 17 серпня 2009 року, яке
набрало законної сили та яким
відмовлено у задоволенні позову ЗАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 27 квітня 2006 року. Його не було
ознайомлено з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку, істотних умов договору
погоджено не було. Враховуючи наведені
обставини просить визнати визнати
кредитний договір від 27.04.2006 року,
укладений від імені ОСОБА_1 недійсним з
підстав, передбачених ч.1 ст.215 ЦК
України.

Позивач ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав, та
просить їх задовольнити з підстав
наведених у позовній заяві. ОСОБА_1 в
судовому засіданні зазначив, що заяву
клієнта на відкриття карткового
рахунку він підписував, проте, кошти
йому надані не було.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, проти їх задоволення заперечив,
зазначивши, що ОСОБА_1 не надав жодного
належного та допустимого доказу, з
якого вбачалось, що ПАТ КБ «Приватбанк»
відмовив в наданні будь яких
банківських послуг, в тому числі у
відкритті рахунку з використанням
платіжної карти, а тому його вимогу
щодо цього вважає безпідставною,
оскільки за отриманням відповідної
послуги позивач до банку не звертався,
доказів на підтвердження такого
звернення не надав. Щодо його вимоги
про визнання недійсним кредитного
договору від 27 квітня 2006 року з підстав
не підписання позивачем квитанції РК
4988063 про видачу 22 червня 2006 року з
карткового рахунку №171772 коштів в
сумі 8 244 грн., вважає її безпідставною,
оскільки підставою недійсності
правочину є недодержання його стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, саме в
момент вчинення правочину; кредитний
договір, на відміну від договору
позики, є укладеним не з моменту
передачі грошей, а з моменту досягнення
сторонами в письмовій формі згоди з
усіх істотних умов такого договору.
Передача грошей відбувається на стадії
виконання кредитного договору, відтак
посилання позичальника на неотримання
грошей не може бути підставою для
визнання кредитного договору
недійсним. У позові просить відмовити у
повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши
докази по справі, суд встановив

Відповідно до інформації,
викладеної в листі ПАТ «Приватбанк»
від 21.10.2013 року, адресованої позивачу,
яку ним представлено в судовому
засіданні, спеціалістами ПАТ
«Приватбанк» було проведено службову
перевірку по факту не оформлення
позивачем кредитного договору від
27.04.2006 року, за наслідками якої, доказів
про непричетність ОСОБА_1 до укладення
кредитного договору не встановлено.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 17 серпня 2009 року,
відмовлено у задоволенні позову ЗАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 27 квітня 2006 року.

Як вбачається із
зазначеного судового рішення,
«…позивачем в обґрунтування своїх
вимог надано договір кредиту від 27
квітня 2006 року, укладений між закритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «Приватбанк» та ОСОБА_1, який
складається із заяви позичальника,
умов надання банківських послуг та
правил користування платіжною карткою.
Відповідно до умов вказаного договору,
ОСОБА_1 були надані грошові кошти в сумі
10 000 грн. із сплатою 36% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом, за
користування кредитними коштами, з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки...». «…Як
вбачається із висновку
судово-почеркознавчої експертизи №327
від 03 червня 2009 року, підпис від імені
ОСОБА_1 на розхідній квитанції РК 4988063
Приватбанку м. Тернопіль про видачу 22
червня 2006 року о 09 год.26 хв. з карткового
рахунку №171772 на руки одержувачу 8
244 грн. готівкою, виконано не ОСОБА_1, а
іншою особою. В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 не отримував
коштів, які є предметом вказаного
договору…». Вказане судове рішення
набрало законної сили.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, зазначеним судовим
рішення, а також із пояснень сторін та
наданих доказів, встановлено, що ОСОБА_1
власноручно підписав заяву клієнта на
відкриття йому кредитного рахунку від
27 квітня 2006 року з використанням
кредитної карти №171772, а тому
уклав кредитний договір, проте коштів
по розхідній квитанції РК 4988063
Приватбанку м. Тернопіль від 22 червня
2006 року у розмірі 8 244 грн. не одержував.

В силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою –
третьою, п»ятою та шостою статті 203
цього Кодексу саме в момент вчинення
правочину.

Згідно із ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК
України, договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

На підставі ч.2 ст.640 ЦК України у
разі, якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання майна або вчинення певної
дії.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов»язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що між
сторонами 27 квітня 2006 року у письмовій
формі було укладено кредитний договір
із використанням кредитної картки, а
також обумовленою сумою кредитного
ліміту у розмірі 10 000 гривень, строк дії
якого встановлювався строком дії
кредитної картки, а також сумою
місячних платежів. Також, судом
встановлено, що відповідач перерахував
на кредитну картку №171772 суму, яку
було зазначену у договорі.

При укладенні даного договору
сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України,
згідно якої, договором приєднання є
договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на
те, що погоджується з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку та виразив свою згоду,
що заява разом з Умовами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою і
Тарифами складає між ним та банком
договір про надання банківських
послуг, що підтверджується підписом у
заяві.

Таким чином, суд вважає, що
посилання позивача, як на підставу свої
вимог, на те, що він не отримував коштів,
не підписував та не ознайомлювався з
правилами користування платіжною
картою, тарифами банку та умовами
надння банківських послуг, не
заслуговують на увагу, оскільки
підписуючи заяву на відкриття
карткового рахунку засвідчив, що
погоджується з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку та виразив свою згоду,
що дана заява разом з Умовами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою і
Тарифами складає між ним та банком
договір про надання банківських
послуг, а відтак, досягнув згоди з усіх
істотних умов договору. При цьому, суд
зазначає, що дії щодо знаяття грошей
стосуються його виконання, а не
укладення.

Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що позивачем не
доведено відмову відповідача
анулювати кредитні зобов»язання та
облікові записи про наявність у
позивача заборгованості за договором
банківського кредиту від 27.04.2006 року, а
також відмову у наданні публічних
банківських послуг, порушення його
прав споживача, відмову відповідача
видати йому зарплатну картку, оскільки
такі твердження є голослівними та не
підтверджуються відповідними
доказами, які позивачем суду
представлено не було.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що позов ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»,
товариства з обмеженою
відповідальністю ТОВ «Кредитні
ініціативи» про захист прав споживача
та визнання договору недійсним не
підлягає до задоволення.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 626, 627, 628, 1054, 203, 201, 215 ЦК
України, постановою Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 2009 року №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» суд, –

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» в особі Тернопільської
філії ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання
незаконними дій, визнання кредитного
договору недійсним, зобов»язання
анулювати облікові записи про
наявність заборгованості та видати
зарплатну картку - відмовити.

Рішення набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддяОСОБА_3