УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О.,
Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,
Євтушенко О.І.,Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Носівського районного суду
Чернігівської області від 29 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 24 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, посилаючись на те, що 20
листопада 2007 року між позивачем і
відповідачем укладений кредитний
договір, за яким останній отримав
кредит у розмірі 1 тис. грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач під час
користуванням наданим йому кредитом
порушив умови договору та добровільно
борг не повернув, внаслідок чого
утворилась заборгованість у сумі 24 384
грн 09 коп. Згідно з довідкою, наданою
банком строк дії картки № НОМЕР_1,
виданої ОСОБА_6, був встановлений до
листопада 2011 року.

Рішенням Носівського районного суду
Чернігівської області від 29 травня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 24 липня 2014 року, позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь позивача
24 384 грн 09 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просив
скасувати рішення Носівського
районного суду Чернігівської області
від 29 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 24 липня 2014 року, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Перевіривши доводи, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Так, судами встановлено, що 20 листопада
2007 року між позивачем і відповідачем
укладений кредитний договір, за яким
останній отримав кредит у розмірі 1 тис.
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що відповідачем
порушено взяті на себе зобов'язання
щодо повернення кредитних коштів.

Також колегія суддів апеляційного суду
встановила, що строк погашення кредиту
в повному обсязі визначений останнім
днем місяця, вказаного на платіжній
картці, а згідно з довідкою ПАТ КБ
«ПриватБанк» строк дії картки №
НОМЕР_1, виданої ОСОБА_6 - листопад 2011
року.

До суду з позовом банк звернувся 1
квітня 2014 року, тобто в межах строку
позовної давності.

Однак з такими висновками погодитися
не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є
двостороннім договором, то права й
обов'язки виникають у кожного
контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267
ЦК України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша
статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності
збігається з моментом виникнення в
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому поряду через
суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язання
за кредитним договором позовна
давність за вимогами кредитора про
повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Питання про застосування строку
позовної давності відповідно до статті
256 ЦК України, частин першої та п'ятої
статті 261 ЦК України, частини четвертої
статті 267 ЦК України, з урахуванням
зазначених вище обставин, належним
чином не з'ясовано.

Судами залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою строк
дії картки вказаний на лицевій стороні
карти (місяць і рік), і вона діє до
останнього календарного дня
зазначеного місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі -
останнім днем місяця, указаного на
картці, належним чином не з'ясовано,
коли саме було здійснено останній
платіж та коли закінчується строк дії
картки.

Так, пролонгація договору передбачає
продовження строку дії договору після
виконання сторонами його умов і
переукладання договору на тих самих
умовах, на яких він був укладений.

У матеріалах справи є роздруківка з
програмного комплексу «Приват-48»,
наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо
продовження строку дії картки до
листопада 2011 року, однак судом
апеляційної інстанції не надано оцінки
даному доказу відповідно до вимог ст.
ст. 58, 59 ЦПК України.

Крім того, судами не з'ясовано належним
чином, чи після закінчення строку дії
договору банк не видавав ОСОБА_6
грошові кошти і нову платіжну картку та
чи виконував боржник свої зобов'язання
за договором від 20 листопада 2007 року
належним чином.

Таким чином, судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права, що відповідно до
ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування рішення і передачі справи
на новий розгляд.

Оскільки зазначені порушення були
допущені судом першої інстанції та не
усунені судом апеляційної інстанції,
справу необхідно передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Носівського районного суду
Чернігівської області від 29 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 24 липня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Н.А.
Горелкіна О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко