Справа № 184/2439/14-ц
Номер провадження 2/184/543/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2014м.
ОрджонікідзеОрджонікідзевський
міський суд Дніпропетровської області
у складі:

головуючої судді - Горбенко Н.В.,

при секретарі - Попівніч Н.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Орджонікідзе цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання майна сумісною власністю,
розподіл сумісно нажитого майна,
сплату частини позики та сплату
частини вартості від продажу
автомашини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом і просить визнати
майно автомашини «ВАЗ 2101» та «ВАЗ 2108»
сумісною власністю подружжя, визнати 20
000грн. грошових коштів взятих у банку на
придбання автомашини «ВАЗ 2101» сумісною
власністю подружжя, розподілити
сумісно нажите майно, сплату 1/2 частину
позики в сумі 10 000грн. та сплату 1/2
частини від продажу автомашини в сумі
7800грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що у шлюбі з
відповідачкою він перебував з 26 травня
2006 року. Наприкінці травня 2008р. він
знаходився по справам у м.Одеса. При
зустрічі зі своїм знайомим, той
запропонував йому купити його
автомашину ВАЗ 2101.Коли він побачив
машину, то вона йому сподобалась. Тому
він купив вказану машину за 20 000грн.
Коли він приїхав на машині додому, то
його дружина не запитувала де він взяв
гроші, бо на той час відносини між ними
були не дуже гарними. Для того, щоб
розрахуватися за автомашину, він
вирішив взяти кредит у банку,
сподіваючись на те, що швидко
розрахується, продаючи на ринках
України та Росії овочі та фрукти. Але
цього не сталось. Про його кредит
дружина не здогадувалась. Так як йому
довелося перекредитовуватись у двох
банках, то перед двома банками у нього
з'явився борг у сумі 20000грн. разом з
пенею. Коли з початку 2011 р. машина
зламалась, а на її ремонт треба було
багато грошей, то він її продав на
брухт. Наприкінці 2011 року його дружина
у розмовах з ним неодноразово
порушувала питання про купівлю іншої
машини. У нього грошей не було. Машина
була знайдена для купівлі. 4 грудня 2011
року дружина купила іншу машину за
гроші, які взяла у банку без нього за
15600грн. Для того, щоб компенсувати
купівлю машини з кінця грудня 2011 року,
він почав їздити до Росії і торгувати
горіхами. Усі витрати на бензин,
обслуговування та ремонт машини він
здійснював за свої особисті кошти, а це
майже 8000 гривень. Влітку 2012 року їхні
відносини майже припинились. Дружина
разом зі своїм зятем вигнали машину з
двору у селі по АДРЕСА_2 і туди її вже не
ставили а 15 грудня 2012р. продали. Тому
позивач просить визнати автомашини
«ВАЗ 2101» та «ВАЗ 2108» спільною сумісною
власністю подружжя, а також визнати 20
000грн. грошових коштів взятих у банку на
придбання автомашини «ВАЗ 2101» сумісною
власністю подружжя, зобов'язати
відповідачку сплатити йому 1/2 частину
позики в сумі 10 000грн. та сплатити йому
1/2 частини від продажу автомашини «ВАЗ
2108» в сумі 7800грн.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав та пояснив, що він повністю
підтримує свій позов. В даний час шлюб
між ними розірваний. Додав, що
автомашину «ВАЗ 2108» відповідачка
продала за 21 500грн. Даний позов виник
від того, що відповідачка пред'явила
позов до нього про поділ квартири.
Автомашину «ВАЗ 2101» він купив за
кредит, який взяв у банку в сумі 12 00грн.
Автомобіль «ВАЗ 2108» купила вже
відповідачка за кошти, які зняла з
кредитної картки. Тому він просить
задовольнити його позов.

Відповідачка позов не визнала та
пояснила, що в шлюбі з відповідачем
вони перебувають з 2006 року, однак з 2001
року вони перебували у фактичних
шлюбних відносинах. Шлюб між ними
розірваний в березні 2013 року. Фактично
припинили шлюбні відносини в 2004 році. У
позивача була машина «ВАЗ 2101», однак
вона була поганою. Тому в грудні 2011 року
вона зняла з пенсійної картки гроші в
сумі 5 000грн., доклала ще 10 00грн. своїх
коштів і купила машину «ВАЗ 2108». Вона
оформила доручення на себе, однак
зробила доручення і на позивача з
правом керування вказаною машиною. В
березні 2013 року вона продала належну їй
машину «ВАЗ 2108» за 14 000грн., до цього
зробила в ній ремонт на 400грн. Належну
позивачу машину «ВАЗ2101» позивач здав
на метал навесні 2013 року. Вона
випадково дізналась, що в позивача є
багато кредитів, тому вважає, що
позивач за її рахунок хоче вирішити
свої проблеми.

В поясненнях наданих в судовому
засіданні відповідачкою зазначено, що
рішенням Орджонікідзевського міського
суду від 10.12.2012 року були задоволені її
позовні вимоги до ОСОБА_1 про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу , про
визнання майна таким , що було набуто
під час спільного проживання та про
визнання права власності на частину
нерухомого майна. А саме, встановлено
факт спільного проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2
та ОСОБА_1 з 01 січня 2004 року по день
реєстрації шлюбу - 26 травня 2006 року.
Визнано квартиру АДРЕСА_1 та житловий
будинок АДРЕСА_2 об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 Визнано за нею право власності
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_2.
Рішення суду набрало чинності 18.02.2013
року. У своєму позові позивач
посилається на те, що про його кредити
вона не здогадувалась їй про це не було
відомо. Договору купівлі-продажу
автомашини «ВАЗ 2101» на його чи її ім'я
не надано, доказів про державну
реєстрацію вказаної автомашини не
надано. Розписка про отримання 12 00грн.
не є підтвердженням того, що автомашина
ВАЗ 2101 була куплена, оскільки кошти
отримав ОСОБА_5, а не власник - ОСОБА_6
03.07.2008 року замість укладення договору
купівлі - продажу вона надала ОСОБА_1
тільки довіреність на представництво
її інтересів в органах ДАІ та в усіх
інших установах зі вчиненням
правочинів щодо користування ,
експлуатації та продажу належного їй
автомобілю. Але ані власник автомобілю
, ані ОСОБА_1 не знімали вказаний
автомобіль з обліку в органах ДАІ , не
вчиняли ніяких правочинів і не ставили
на облік на ім'я ОСОБА_1 Коли ОСОБА_1 брав
кредит у банку, а потім сплачував кошти
за кредит, він не отримував її згоду на
вчинення даних дій, оскільки відносини
між ними були поганими. Крім того,
довіреність не свідчить про укладення
договору купівлі-продажу автомобіля та
про його державну реєстрацію.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

В частині 3 ст.61 СК України вказано, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до ст..63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у фактичному шлюбі
з 01.01.2004р, а у зареєстрованому шлюбі з 26
травня 2006 року до 27.03.2013 року.

03.07.2008 року позивач отримав у
користування та розпорядження
автомашину «ВАЗ 2101». В розписці доданої
до матеріалів справи вказано, що за
автомобіль «ВАЗ 2101» власник машини
отримав 12 000грн., як за проданий
автомобіль. Вказаною автомашиною
позивач користувався, однак з
матеріалів справи вбачається, що в
березні 2011 року вказана автомашина
була здана на металолом, про що є
розписка від особи, що приймала машину
на металолом. 04.12.2011 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 отримали у користування та
розпорядження автомашину «ВАЗ 2108», за
що сплатили особі, яка мала право
користуватися та розпоряджатися
машиною 15 800грн. В березні 2013 року
відповідачка продала машину «ВАЗ 2108»
за 14 000грн. за дорученням, але не як свою
власність.

Договору купівлі-продажу автомашини
«ВАЗ 2101» на ім'я позивача чи
відповідача не надано, докази про
державну реєстрацію вказаної
автомашини відсутні. Розписка про
отримання 12 00грн. не є підтвердженням
того, що автомашина ВАЗ 2101 була
придбана, оскільки кошти отримав
ОСОБА_5, а не власник - ОСОБА_6

03.07.2008 року замість укладення договору
купівлі - продажу вона надала ОСОБА_1
тільки довіреність на представництво
її інтересів в органах ДАІ та в усіх
інших установах зі вчиненням
правочинів щодо користування ,
експлуатації та продажу належного їй
автомобілю. Але ані власник автомобілю,
ані ОСОБА_1 не знімали вказаний
автомобіль з обліку в органах ДАІ , не
вчиняли ніяких правочинів і не ставили
на облік на ім'я ОСОБА_1 Коли ОСОБА_1
брав кредит у банку, а потім сплачував
кошти за кредит, він не отримував згоду
відповідачки на вчинення даних дій,
оскільки відносини між ними були
поганими. Крім того, довіреність не
свідчить про укладення договору
купівлі-продажу автомобіля та про його
державну реєстрацію.

В жодному із випадків отримання
сторонами права на розпорядження і
користування автомашинами не було
укладено договорів купівлі-продажу
автомашин, лише було нотаріально
посвідчено довіреність на право
користування та розпорядження
автомашинами. Розписки, що долучені до
матеріалів справи про отримання
грошових коштів за продаж нібито
автомашин, також не були нотаріально
посвідчені, тому достовірно невідомо,
ким саме були написані вказані
розписки. Тому даний факт не дає суду
права вважати, що було здійснено
правочин на купівлю-продаж. Крім того,
посилання позивача, що ним для купівлі
автомашини «ВАЗ 2101» було взято кредит у
банку, не має свого підтвердження,
постільки позивач не надав суду
доказів про існування такого договору
та письмової згоди відповідачки на
укладення кредитного договору.

Крім того в матеріалах справи
відсутній договір про продаж
автомобіля «ВАЗ 2108».Таким чином суд не
має можливості встановити, коли саме
була продана вказана автомашина та за
яку суму, яка б підлягала поділу в
рівних частинах між сторонами.

Ці обставини підтверджуються тим, що
на час розгляду справи судом сторони не
надали суду доказів про наявність в їх
власності спірного майна. Сторони не
просили на підтвердження своїх доводів
та позову викликати свідків, які
продавали та купували вказані
автомобілі за домашніми угодами.
Сторони не заявляли позови про
визнання дійсними правочинів на
підставі розписок про купівлю чи
продаж автомобілів.

Сторони визнають, що вони
користувались і розпоряджались
автомобілями, але не надали суду
доказів, що це майно було у них у
власності.

Окрім того, позивач на питання суду про
те, що на даний час запит суду (а.с.108) до
МРЕВ Нікопольського МВ УМВС про
наявність реєстрації автомобілів на
ім'я позивача залишився без відповіді,
відповів, що він не може довго чекати
такої відповіді і просив суд закінчити
розгляд справи без відповіді на запит.

Керуючись ст. 60-63, 74 СК України, ст.ст.10,
11, 60, 209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання майна сумісною власністю,
розподіл сумісно нажитого майна,
сплату частини позики та сплату
частини вартості від продажу
автомашини.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10-ти днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Орджонікідзевський міський суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
10-днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду викладено
23.10.2014р.

Суддя Орджонікідзевського міського
суду Н. В. Горбенко