У х в а л а

ІМенем УКраїни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення
стягнення на майно, за позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
розірвання кредитного договору, за
касаційною скаргою Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк», на
рішення Царичанського районного суду
Дніпропетровської області від 20 червня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 серпня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом. Зазначало, що 28
серпня 2008 року між ним та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №
DNDМ0GА, згідно якого відповідач 28
серпня 2008 року отримав кредит у розмірі
20 853,90 дол. США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
поверненням 29 серпня 2023 року. На
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» і останній уклали договір
іпотеки від 29 серпня 2008 року №
DNM0GA, згідно з яким ОСОБА_3 надав в
іпотеку нерухоме майно. Майно належить
йому на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу. Обумовлена
сторонами договору іпотеки ціна
іпотеки складає 138 448 грн 57 коп.
Договором іпотеки, укладеним між
відповідачем та позивачем, передбачене
право іпотекодавця на реєстрацію у
предметі іпотеки осіб лише при умові
отримання від іпотекодержателя
письмової згоди на такі дії. Враховуючи
той факт, що іпотекодержатель не
надавав своєї згоди на відповідну
реєстрацію осіб за адресою предмету
іпотеки, вважає, що їх реєстрація у
ньому є порушенням умов договору та ст.
629 ЦК України і зняття таких осіб з
реєстраційного обліку є захистом прав
іпотекодержателя та повинне
відбуватись на підставі рішення суду. У
порушення зазначених норм закону та
умов кредитного договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав, що призвело
до збитків позивача. Тому просило
задовольнити позовні вимоги.

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом про розірвання
кредитного договору. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що 29 серпня 2008 року
між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено
кредитний договір № DNM0GA,
відповідно до якого він отримав кредит
у загальній сумі 20 854,73 дол. США з
фіксованою відсотковою ставкою 15 % до 27
серпня 2023 року. Згідно п. 8. 1 кредитного
договору позичальник зобов'язаний
забезпечити повернення кредитних
коштів та сплату нарахованих відсотків
за користування кредитом щомісяця у
відповідності до графіка повернення
кредиту та сплати відсотків. Починаючи
з травня 2010 року він в силу обставин, а
саме: фінансової кризи в Україні,
різкого зростання курсу долара США,
зниження заробітної плати та подальшої
втрати роботи, припинив виконання
боргових зобов'язань згідно з графіком
погашення коштів, що призвело до
виникнення заборгованості. Для
забезпечення його зобов'язань по
вказаному кредитному договору між ним
та банком 29 серпня 2008 року було
укладено договір іпотеки № DNM0GA,
предмет іпотеки - житловий будинок, в
якому він проживає. Крім цього будинку
іншого нерухомого майна для проживання
він не має. Посилаючись на наведене,
просив задовольнити позов.

Рішенням Царичанського районного суду
Дніпропетровської області від 20 червня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 11 серпня 2014 року, у
задоволенні позовів ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 відмовлено.

Шуліка А.В., яка діє від імені ПАТ КБ
«ПриватБанк», звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані рішення в частині
відмови у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що 28 серпня 2008 року
між банком та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № DNDМ0GА, згідно
якого відповідач 28 серпня 2008 року
отримав кредит у розмірі 20 853,90 дол. США
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 29 серпня
2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» і останній уклали договір
іпотеки від 29 серпня 2008 року №
DNM0GA, згідно з яким ОСОБА_3 надав в
іпотеку нерухоме майно. Майно належить
йому на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу. Обумовлена
сторонами договору іпотеки ціна
іпотеки складає 138 448 грн 57 коп.

ОСОБА_3 зобов'язання належним чином не
виконує, у зв'язку з чим станом на 1
жовтня 2012 року утворилась
заборгованість у розмірі
56108,65 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову у
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
оскільки, позичальник ОСОБА_3 одержав
кредит в іноземній валюті, у
забезпечення його виконання передав в
іпотеку житловий будинок, загальна
площа якого не перевищує 250 кв. м,
вказане нерухоме майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника, іншого житла
у нього не має, то звернення стягнення
на нього не може бути проведене
відповідно до Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті".

Проте з такими висновками повністю
погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Суди вирішуючи вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки не
врахували того, що Законом України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" не
встановлено, що іпотека припиняється,
лише встановлено заборону примусового
стягнення нерухомого житлового майна.

Виходячи із ст. 3 вказаного Закону він
носить тимчасовий характер і втрачає
чинність з дня набрання чинності
законом, який врегульовує питання
особливостей погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону на час
ухвалення рішення є підставою, у разі
задоволення позову за наявності для
цього підстав, для визначення порядку
його виконання, зокрема вказівка на те,
що рішення не підлягає примусовому
виконанню на період чинності вказаного
Закону.

Таким чином, суди дійшли помилкового
висновку про неможливість ухвалення
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки в період дії цього
Закону.

Порушення судами при розгляді справи
норм процесуального права (ст. ст. 10, 60,
179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин у
частині вирішення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки, що мають
значення для її правильного вирішення,
тому рішення судів першої та
апеляційної інстанції в цій частині не
можуть вважатись законними і
обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, тому їх законність судом
касаційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»,
задовольнити частково.

Рішення Царичанського районного суду
Дніпропетровської області від 20 червня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 серпня
2014 року у частині вирішення вимог про
звернення стягнення н предмет іпотеки
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині вказані судові рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук
А.С. Олійник