Провадження № 2/638/1419/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого-судді
Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря:
Долгової К.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

Представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду у м.Харкові
цивільну справу за позовом
представника позивача ОСОБА_1, поданої
в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про
стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду
з позовною заявою в інтересах ОСОБА_3, в
якій просить, з урахуванням уточнень,
стягнути з відповідача суму боргу за
договором позики з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, три процента річних
від простроченої суми, проценти за весь
час користування позиченими грошима та
судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на
те, що 01.06.2007 року ОСОБА_3 позичила
ОСОБА_7 суму 445662,50 грн., що за курсом НБУ
на день укладення договору позики
еквівалентно 88250 дол.США, зі строком
повернення до 01.08.2011 року, про що було
укладено договір позики, посвідчений
нотаріально. У встановлений договором
строк відповідач борг не повернув, на
неодноразові звернення позивача з
вимогою повернути гроші, не реагує.
Враховуючи викладене, з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог
від 19.05.2014 року, просить суд стягнути з
відповідача суму боргу за договором
позики з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення в розмірі 1131298,87 грн., три
процента річних від простроченої суми
у розмірі 85547,32 грн., проценти за весь
час користування позиченими грошима у
розмірі 422640, 80 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити з підстав,
викладених у позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є
формальним позичальником коштів, у
дійсності кошти в позику надавалися її
цивільним чоловіком ОСОБА_6 Також
зазначив, що відповідач частково
сплатив взяті у борг кошти, а саме в
сумі 87120 дол.США, а саме з 01.07.2007 року по
02.06.2008 рік та з 01.10.2008 року по 01.12.2008 року
сплачувалися суми, визначені додатком
до договору, що становлять 34 350 дол.США,
з 01.07.2008 року по 01.09.2008 року ОСОБА_8
платив по 1140 дол.США на місяць, що
становить 3 420 дол.США. З 01.01.2009 року по
01.11.2012 рік відповідач платив по 1050
дол.США, що становить 49 350 дол.США, тобто
залишок суми боргу становить 1 130
дол.США.

В подальшому в судові засідання двічі
поспіль не з'явився, про дату час та
місце розляду справи повідомлявся
своєчасно та належним чином, надіслав
на адресу суду клопотання про
перенесення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю участі у судовому
засіданні відповідача та його
представника (жодного документу на
підтвердження поважності причин
неявки до суду не надіслано). За таких
обставин, з урахуванням відсутності
підстав для відкладення розгляду
справи, визначених ч.1. ст. 169 ЦПК
України, суд вважає, що відповідач та
його представник безпідставно
затягують розгляд справи, мають на меті
ухилитися від розгляду справи у суді в
межах строків, встановлених ч. 1 ст. 157
ЦПК України, визнає причини неявки
відповідача та його представника
неповажними та вважає за можливе
розглянути справу у їхньої відсутності
на підставі наявних у справі доказів (ч.
4 ст. 169 ЦПК України).

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази у їх сукупності, вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК
України суд розглядає справу не інакше,
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 01.06.2007 року між
ОСОБА_7 -позичальником та ОСОБА_3 -
позикодавцем, було укладено договір
безпроцентної позики грошей,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу за реєстровим №1981, згідно умов
якого позикодавець передав у власність
позичальникові грошові кошти у розмірі
445 662 гривень 50 коп., що еквівалентно 88 250
дол.США по курсу НБУ на день підписання
цього договору.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК
України).

Стаття 1046 ЦК України визначає договір
позики як договір, за яким одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно п.2 Договору позики, сторони
підтвердили факт передачі суми позики,
яка відбулася до оформлення цього
договору.

Договір позики укладається в письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми (ч.1 ст. 1047 ЦК
України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст.629 ЦК України).

Пунктом 6 Договору позики передбачено,
що одностороння відмова від
зобов'язання чи одностороння заміна
умов цього договору не допускається.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається, а зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій саме сумі,
що були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Тобто, якщо за договором позики
передано грошові кошти, то
повертаються також грошові кошти у
такій самій сумі.

Відповідно до п.п.3 Договору сторони
договору домовилися, що строк
повернення позики - не пізніше 01 серпня
2011 року.

Представник відповідача стверджував,
що ОСОБА_7 повернув частину коштів у
сумі 49 350 дол.США. Але достовірних
(належних) доказів, які б
підтверджували повернення грошових
коштів у будь-якій сумі представником
відповідача не надані.

Пунктом 9 Договору встановлено, що
відповідальність сторін
встановлюється згідно чинного
законодавства.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або неналежне виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) (ст.
610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений строк.

19.05.2014 року представником позивача була
подана заява про збільшення позовних
вимог, яка прийнята судом, згідно якої
позивач просив стягнути суму боргу за
договором позики за курсом НБУ, станом
на 16.05.2014р. - 1036937,50 грн.

В судовому засіданні було встановлено,
що неповернутою залишилася сума за
договором позики у розмірі 1037378,75 грн.,
що еквівалентна 88250 дол.США.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Тому враховуючи вищевикладене, сума
боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7
за договором позики становить 1036937,50
грн.

Тривале невиконання відповідачем
свого зобов'язання щодо своєчасного
повернення позики призвело до
збільшення суми боргу, з урахуванням 3%
річних від простроченої суми.
Прострочення починається з 02.08.2011 року.

Розрахунок 3% відсотків річних
розраховується за формулою: сума
санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума
заборгованості, Д - кількість днів
прострочення.

Три відсотки річних від простроченої
суми за період з 02.08.2011 року по 19.05.2014
року становить 87139,81 гривень.

Відповідно до заяви про збільшення
позовних вимог, позивач просив
стягнути 3 % річних від простроченої
суми - 85547,32 грн., яку суд, керуючись
положеннями ст. 11 ЦПК України,
задовольняє саме у цьому розмірі.

За таких обставин, з урахуванням
досліджених у судовому засіданні
доказів суд дійшов висновку, що
заявлені позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині стягнення з
відповідача суми боргу без урахування
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення платежу та 3% річних
від простроченої суми за весь час
прострочення.

В іншій частині позовних вимог суд
вважає необхідним в задоволенні позову
відмовити з таких підстав.

Оскільки індекс інфляції (індекс
споживчих цін) - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купує населення для невиробничого
споживання, а ціни в Україні
встановлюються в національній валюті -
гривні, то норми щодо сплати боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції поширюються лише на випадки
прострочення виконання грошового
зобов'язання, яке визначене договором у
гривні. Оскільки за договором позики
грошове зобов'язання визначене у
іноземній валюті, тому вимога позивача
про стягнення з відповідача суми боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення
платежу задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюється договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Оскільки судом встановлено, що у самому
договорі сторони домовилися про
безпроцентний характер позики (п.3.2
Договору), вказаний договір позики є
безпроцентним, а тому підстави для
стягнення з відповідача процентів за
договором позики відсутні.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 525, 526, 610, 611, 625, 626, 629, 638,
1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 209,
212, 214-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 (зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) суму боргу за договором
позики від 01.06.2007 року реєстр. №1981 у
розмірі 1036937 (один мільйон тридцять
шість тисяч дев'ятсот тридцять сім)
гривень 50 копійок та три процента
річних від простроченої суми за весь
час прострочення в сумі 85547 (вісімдесят
п'ять тисяч п'ятсот сорок сім) гривень 32
копійки

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі
шістсот п'ятдесят чотири) гривні 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Дзержинський районний суд м.Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Головуючий: суддя
Д.В.Цвірюк