Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/5470/14
Головуючий у 1 інстанції Степаненко
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Василівського районного суду
Запорізької області від 31 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» про
захист прав споживача та стягнення
коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду, з позовом, який в процесі розгляду
справи уточнювала, до ПАТ КБ
«Приватбанк» про захист прав споживача
та стягнення коштів.

В обґрунтування позову
позивачка зазначала, що 05 лютого 2014
року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» був
укладений депозитний договір №
SAMDN4218 «Стандарт», згідно до якого,
вона передала банку власні кошти для
розміщення на депозитному рахунку №
НОМЕР_1 у розмірі 8060,93 доларів США.

Згідно п. 10 Депозитного договору №
SAMDN4218 від 05 лютого 2014 року 21
березня 2014 року позивачка звернулась у
Василівське відділення Запорізького
РУ ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про
дострокове розірвання депозитного
договору № SAMDN4218 від 05.02.2014 року.

21 березня 2014 року вона була повідомлена
працівником Василівського відділення
Запорізького РУ ПАТ КБ «Приватбанк»
про зняття нарахованих процентів за
період з 05.02.2014 по 21.03.2014 року згідно до
п. 12 Депозитного договору № SAMDN4218
від 05.02.2014 року, що підтверджує чек,
підписаний нею в відділені Банку.

У порушення п. 12 Депозитного договору №
SAMDN4218 від 05.02.2014 року Банк , не
надававши їй на підпис ніяких
платіжних документів на списання з її
депозитного рахунку № НОМЕР_1 комісії
за дострокове розірвання депозитного
договору, вирахував з неї за дострокове
розірвання договору крім раніше
нарахованих процентів суму комісії за
послугу з розірвання договору.

Згідно п.11 Депозитного договору Банк не
має права утримувати комісію за
дострокове розірвання Договору, так як
станом на 21.03.2014 року грошові кошти
знаходяться на депозитному рахунку №
НОМЕР_1 - 50 днів, а максимальний термін,
коли Банк має право вимагати уплати
комісії, становить 14 днів з дати
початку дії депозитного договору.

28 березня 2014 року грошові кошти з
депозитного рахунку № НОМЕР_1
Депозитного договору № SAMDN4218 від
05.02.2014 року були перераховані на
карточку НОМЕР_2 не в повному обсязі.
Сума перерахованих грошових коштів
становила - 7507,07 доларів США, в підсумку,
недорахована сума склала 564,27 долари
США.

На підставі викладеного позивачка
просила суд стягнути з ПАТ КБ
«Приватбанк» на її користь грошові
кошти у розмірі 7308,70 грн., що є
еквівалентом 564,27 доларам США згідно
курсу НБУ на 30.10.2014 року - 1295,2482 грн. за 100
доларів США, а також ЇЇ витрати на
правову допомогу в сумі 500 грн. Судовий
збір просить стягнути з відповідача на
користь держави.

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 31 жовтня 2014
року відмовлено в задоволенні позову.

Сплату судового збору віднесено за
рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
пояснення учасників апеляційного
розгляду, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню за таких підстав.

За змістом вимог ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням ,що
ґрунтується на
всебічному,повному,об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Суд оцінює
належність,допустимість,достовірність
кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв»язок доказів
у їх сукупності.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин ,на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і
заперечень,підтверджених тими
доказами,які були досліджені в
судовому засіданні.

За змістом вимог ст. 214ч.1 ЦПК під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

Оскаржуване рішення не
відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи позивачці ОСОБА_3 у
задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача
недовиплаченої їй суми 7
308гр.70коп,еквівалентної 564,27 доларів
США за офіційним курсом НБУ станом на
30.10.2014року, суд першої інстанції
виходив із того,що відповідачем було
правомірно при достроковому
розірванні депозитного договору за
ініціативою позивачки вирахувано за
обслуговування депозиту 7% від суми
вкладу в сумі 564,27 доларів США ,оскільки
раніше укладений нею з банком
гривневий депозитний договір від
01.08.2013року нею був достроково
розірваний без стягнення з неї суми за
дострокове розірвання.

З таким висновком суду судова
колегія не погоджується, виходячи із
наступного.

Згідно до вимог ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Згідно до вимог ст.1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в
якому вкладником є фізична особа, є
публічним договором (стаття 633 цього
Кодексу).

До відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунку (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Згідно до вимог ч.4 ст.1068 ЦК України
клієнт зобов»язаний сплатити плату за
виконання банком операцій за рахунком
клієнта,якщо це встановлено договором.

Згідно до вимог ст.1071 ЦК України
банк може списати грошові кошти з
рахунка клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
законом чи договором між банком і
клієнтом.

З матеріалів справи вбачається
,що 05 лютого 2014 року між сторонами у
даній справі був укладений депозитний
договір Стандарт № SAMDN4218 строком
на 6 місяців,за яким на особистий
рахунок № НОМЕР_1 позивачки ОСОБА_3
05.02.2014. було зараховано 8060,93 доларів
США.(а.с.5-6).

21 березня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
відповідача з заявою про дострокове
розірвання депозитного договору(а.с.73).

28 березня 2014 року грошові кошти з
депозитного рахунку№ НОМЕР_1
депозитного договору № SAMDN4218
були перераховані на картку позивачки
№ НОМЕР_2 в сумі 7507,07 доларів США з
перерозрахунком процентів за
дострокове розірвання договору. Крім
того сума 564,27 доларів США знята з
рахунку « за розірвання вкладу з
ініціативи клієнта до спливу 3-х
місяців з дати оформлення
вкладу»(а.с.33).

Згідно до п.12 депозитного
Договору Стандарт № SAMDN4218
,укладеного 05.02.2014 року між позивачкою
ОСОБА_3 і відповідачем ПАТ КБ
«Приватбанк», якщо клієнт банку
вимагає розірвати договір,а 6 місяців з
дати його оформлення або продовження
мінімального строку не
спливли,клієнту повертається сума
вкладу. За неповні 6 місяців проценти
сплачуються за ставкою вкладу «до
вимоги » за фактичну кількість днів,що
пройшли з дати оформлення вкладу або з
дати продовження мінімального
строку-,до дня розірвання договору.
Якщо клієнт за ці неповні 6 місяців
отримав проценти,що нараховані за
повною ставкою,то зайво виплачені
проценти вираховуються із суми вкладу.

Такі ж самі умови дострокового
розірвання вкладу «Стандарт»
передбачені п.2.2.2.1 Умов та правил
надання банківських послуг в
ПриватБанку ,затверджених наказом №
СП-2010-256 від 06.03.2010р.,який врегульовує
питання щодо депозитного вкладу
«Стандарт» ,зокрема, строку вкладу ,
порядку нарахування процентів,
дострокового розірвання договору та
інші, проте не містить у собі
можливість вирахування будь-яких сум
із суми депозиту «Стандарт» при
закритті депозитного рахунку за
ініціативою клієнта,за виключенням
лише випадків розірвання депозитного
вкладу з ініціативи клієнта до спливу
14 календарних днів з дати оформлення
вкладу.

За п 2.2.1.24 Умов при розірванні
вкладу з ініціативи клієнта до спливу 14
календарних днів з дати оформлення
вкладу,Банк утримує комісію за
оформлення документів при закритті
депозитного рахунку згідно діючим
тарифам банку,проте з матеріалів
справи вбачається те,що з заявою про
дострокове розірвання депозитного
договору ОСОБА_3 звернулась до
відповідача 21 березня 2014 року після
спливу 44 днів з дати оформлення
вкладу,тому підстав для утримання з
неї процентів за дострокове розірвання
договору або комісії за оформлення
документів відсутні.

Таким чином судова колегія вважає,що
немає підстав для утримання із суми
депозиту позивачки 7% за розірвання
договору ,оскільки такі умови відсутні
як в укладеному сторонами Депозитному
договорі Стандарт № SAMDN4218 від
05.02.2014 року, так і в розділі «Вклад
«Стандарт» Умов та правил надання
банківських послуг в ПриватБанку
,затверджених наказом № СП-2010-256 від
06.03.2010р.

Посилання відповідача на тариф 7%
утримання від суми вкладу за
розірвання вкладу є
безпідставним,оскільки зазначений
тариф за Умовами застосовується для
депозитів,переоформлених після спливу
30 днів з дня оформлення вкладу, а не за
розірвання вкладу, і є загальним
положенням,проте розділ 2.2.2.1 Умов є
спеціальним щодо вкладу
«Стандарт»,який врегульовує умови
дострокового розірвання цього виду
вкладу, а тому і повинен бути
застосований у даних правовідносинах.

Не можуть бути взятими до уваги
посилання банку на ту обставину,що за
попереднім депозитним договором у
національній валюті з позивачки не
були вирахувані проценти за дострокове
розірвання договору,оскільки договір
Стандарт № SAMDN4218 ,укладений 05.02.2014
року між позивачкою ОСОБА_3 і
відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк», є не
переоформленням раніше існуючого
договору, а є новим укладеним
договором з самостійними умовами,які
не передбачають списання банком 7% від
суми депозиту при достроковому
розірванні договору з ініціативи
клієнта.

Оскільки на відрахування 7% у
вигляді 564,27 доларів США з суми депозиту
позивачки 8116,58 доларів США вона не
надавала розпорядження, і такі
самостійні дії не передбачені умовами
укладеного сторонами депозитного
договору і Умовами та правилами
надання банківських послуг за вкладом
«Стандарт» в ПриватБанку
,затвердженими наказом № СП-2010-256 від
06.03.2010р.,а також суперечать вимогам ст.
1071 ЦК України, судова колегія приходить
до висновку про те,що зазначена сума в
еквіваленті до національної валюти ,а
саме 7308гр.70коп.(за курсом НБУ на
30.10.2014р.- 1295гр.25коп. за 100 доларів США)
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивачки.

Не взявши до уваги зазначені
обставини справи,не надавши належної
оцінки доказам у справі і не
застосувавши закон,який підлягає
застосуванню - ст.1071 ЦК України,суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про те,що позовні вимоги є
недоведеними, а дії відповідача із
зняття суми з вкладу позивачки є
правомірними, постановив незаконне і
необґрунтоване рішення,яким відмовив
у задоволенні позову і яке підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про задоволення позову.

Разом із тим судова колегія
вважає,що посилання позивачки на ст.1212
ЦК України є
безпідставним,оскільки між сторонами
склались договірні правовідносини і у
даному спорі ст.1212 ЦК України, що
врегульовує не договірні
правовідносини з питань повернення
безпідставно набутого майна, не
підлягає застосуванню, проте
неправильне посилання позивачки на
зазначену норму права не впливає на
висновки судової колегії по суті
спору,оскільки фактично позов
пред»явлений на підставі укладеного
сторонами договору.

На підставі вимог ст.88 ЦПК України з
відповідача належить стягнути на
користь позивачки понесені витрати у
справі на правову допомогу(а.с.96), а
також на користь держави судовий збір .

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 31 жовтня 2014
року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на користь ОСОБА_3 7 308гр.70
коп.(сім тисяч триста вісім гривень), а
також витрати на правову допомогу в
сумі 500гр.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на користь держави
судовий збір в сумі 243 гр.60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: