Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
Справа № 279/6395/14-ц
Провадження № 2/279/1696/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2014 року
Коростенський
міськрайонний суд

Житомирської області

в складі : головуючого судді
Лешко С.М.

з секретарем
Подвисоцькою Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з даним
позовом, який мотивувала тим, що 15
лютого 2012 року вона надала в борг
ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2500
доларів США з терміном повернення до
серпня 2012 року. Передача коштів
відбувалась за місцем проживання
позивача, що підтверджується
власноручною розпискою відповідача.
Однак, кошти в повному обсязі до даного
часу відповідач не повернув, що стало
підставою для звернення з позовом до
суду.

Просила стягнути з відповідача борг в
сумі 13437,50 грн. та понесені судові
витрати.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали в повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві, просили
його задовольнити.

Відповідач та його представник позов
не визнали. Позивач пояснив, що в лютому
2012 року у них на роботі була крадіжка
металобрухту. Цей металобрухт він, не
будучи обізнаним про злочинні наміри,
завантажував в автомобіль за
розпорядженням свого керівника,
чоловіка позивачки. В подальшому
позивачка запропонувала йому сплатити
2500 доларів США для владнання вказаної
ситуації, а коли він повідомив, що у
нього відсутні такі кошти, вона
запропонувала йому надати їх у борг.
Вона ввела його в оману і він написав
розписку, однак грошей не отримував і
навіть в руках їх не держав. Частину
коштів в сумі 1500 доларів США він
повернув позивачці.

Вислухавши пояснення, вивчивши
матеріали справи у їх сукупності і
давши їм оцінку, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
заявленого позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

За приписами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Законодавець у ч.2 ст.1047 ЦК України
визначив, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що договір позики
між сторонами був укладений у
письмовій формі (а.с.4). Із вказаної
розписки слідує, що ОСОБА_2 позичив у
ОСОБА_3 грошові кошти в іноземній
валюті, 2500 доларів, які вона передала
йому за місцем її помешкання і
зобов'язався повернути вказану позику
до серпня 2012 року.

З цього слідує, що вказаний договір був
укладений 15.02.2012 року, з моменту
передачі відповідачу грошей, як то
визначено ст. 1046 ЦК України.

Форма і зміст договору позики
відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України.

Ще одним доказом існування договору
позики між сторонами, суд визнає його
часткове виконання відповідачем, який
повернув позивачці 1500 доларів США в
рахунок виконання договору.

Посилання відповідача на те, що він був
ошуканий позивачкою, свого
підтвердження в суді не знайшли.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що
до правоохоронних органів з приводу
неправомірних дій ОСОБА_1, які, на його
думку, виразились у вимаганні і
заподіянні майнової шкоди у великих
розмірах шляхом обману або
зловживанням довірою, він не звертався.

Та обставина, що чоловік позивачки
притягувався до кримінальної
відповідальності за ст. 191 ч.1 КК України
і поніс покарання у виді штрафу не є
підставою для відмови у задоволенні
позову і не може свідчити про
відсутність договору позики між
сторонами по справі.

Посилання представника відповідача на
неможливість прийняття рішення по
справі, в той час, коли не вирішено
питання про сплату позивачкою судового
збору за подання до суду заяви про
забезпечення позову, судом
відкидається. Дійсно при поданні до
суду заяви про забезпечення позову
ОСОБА_1 не сплатила судовий збір, однак
ухвалою суду від 26.09.2014 року вказана
заява була повернута заявнику без
розгляду, що у відповідності до ст. 7 ч.1
п.2 Закону України «Про судовий збір» є
підставою для повернення судового
збору.

Судові витрати, понесені позивачем,
підлягають стягненню з відповідача у
відповідності до вимог ст.88 ЦПК України
в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.212-215, 218 ЦПК України,
ст.ст.1046-1047 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
13437,50 гривень боргу за договором позики
та понесені судові витрати в сумі 543,60
гривні.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Житомирської області
через Коростенський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Коростенського

міськрайонного суду

С.М.Лешко