Справа № 545/4240/14-ц
Провадження № 2/545/1851/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді Потетій А.Г.,

при секретарі Левчук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Тростянецької сільської ради
Полтавського району Полтавської
області, ОСОБА_3, треті особи:
Українська універсальна біржа ,
Реєстраційна служба Полтавського
районного управління юстиції про
визнання права власності , -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду із
позовом про визнання права власності
посилаючись на те, що відповідно до
договору купівлі-продажу №Н-345 від
05.03.1999 року згідно біржових торгів на
Українській універсальній біржі
ОСОБА_1, яка діяла за себе та за
неповнолітню дочку ОСОБА_2, та ОСОБА_4,
придбали жилий будинок та земельну
ділянку площею 0,28 га з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
будівель та споруд, ведення особистого
селянського господарства в АДРЕСА_1. На
вказаній земельній ділянці на
теперішній час знаходяться: житловий
будинок літ. «А-1», «а» у складі коридору
(1-1) площею 4,4 кв.м., санвузла (1-2) площею 2,8
кв.м., передпокою (1-3) площею 17,0 кв.м.,
кімнати (1-4) площею 16,9 кв.м., кухні (1-5)
площею 8,7 кв.м.; погріб літ. «г», сарай
літ. «б», сарай літ. «Б», вбиральня літ.
«б1», сарай літ. «Б1», літня кухня літ.
«Г», ворота №1, огорожа №3, колодязь
питний №4.

Після укладення вказаного договору
їхня родина проживала за вказаною
адресою, вони здійснювали право
користування та володіння вказаним
жилим будинком та земельною ділянкою у
повному обсязі, сплачували всі
комунальні послуги, здійснювали
поточний ремонт.

Через юридичну необізнаність вони не
зареєстрували вказаний договір
купівлі-продажу №Н-345 від 05.03.1999 року в
бюро технічної інвентаризації.

Вказаний договір купівлі-продажу
укладено 05.03.1999 року, тобто під час дії
Цивільного кодексу Української РСР 1963
року, статтею 227 якого передбачено
нотаріальне посвідчення договору
купівлі-продажу жилого будинку, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу).

Отже, згідно наведених вище норм,
вважають, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
набули право власності на жилий
будинок та земельну ділянку площею 0,28
га з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, будівель та споруд,
ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_1. На день
укладення вказаного договору вони
керувалися нормами, що були чинні на
той час, а саме: ст. 47 ЦК Української РСР
(нотаріальне посвідчення угод
обов'язково лише у випадках,
встановлених законом) та ч.2 ст. 15 ЗУ
«Про товарну біржу» (зареєстровані на
біржі угоди не підлягають
нотаріальному посвідченню).

Також зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
раптово помер. Свідоцтво про смерть
видане Центральним відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції, про що
складений відповідний актовий запис
№2908. Заповіту за життя померлий не
склав. ОСОБА_4 постійно проживав та був
зареєстрований в АДРЕСА_1, що
підтверджується відповідною довідкою.
Спадкова справа не заводилася.

Вважають, що відповідно до ст. 1218 ЦК
України після смерті ОСОБА_4 до складу
спадщини входить 1/3 частина житлового
будинку та 1/3 частина земельної ділянки
площею 0,28 га в АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, - у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1 на день смерті свого сина
постійно проживала та була
зареєстрована за вищевказаною адресою.
Згідно ч. 3 ст. 1168 ЦК України вона
прийняла належну їй спадщину, як особа
що постійно проживала зі спадкодавцем.

Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до
договору купівлі-продажу №Н-345 від
05.03.1999 року повинно належати 1/3
житлового будинку та 1/3 частину
земельної ділянки площею 0,28 га в
АДРЕСА_1. Крім цього, відповідно до ч.1
ст. 1261 та ч. 3 ст. 1168 ЦК України ОСОБА_1 має
належати право власності на 1/3 вказаних
житлового будинку та 1/3 частини
земельної ділянки у порядку
спадкування після смерті сина - ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

А отже, вважають, що ОСОБА_1 має належати
2/3 частки вказаного житлового будинку,
господарських будівель та споруд і 2/3
частки вказаної земельної ділянки;
ОСОБА_2 має належати 1/3 частки вказаного
житлового будинку, господарських
будівель та споруд і 1/3 частки вказаної
земельної ділянки в АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки МСЕК №0282861, серія
7-66 ТЕ від 07.05.2009 року ОСОБА_2 є інвалідом
другої групи, безстроково. Відповідно
до п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», -
від сплати судового збору звільняються
інваліди I та II груп. У зв'язку з цим при
поданні позову судовий збір було
сплачено лише ОСОБА_1 відповідно до ст. 4
,ч.2., п.1.1. ЗУ «Про судовий збір».

В судове засідання позивачі та їх
представник не з»явилися, надавши суду
заяви з проханням розглянути дану
справу у їх відсутність, позовні вимоги
підтримали.

Представник : відповідача -
Тростянецької сільської ради
Полтавського району Полтавської
області, треті особи: Українська
універсальна біржа в судове засідання
не з'явились надавши суду заяву з
проханням справу слухати у їх
відсутність, та не висловили
заперечень проти позову.

Представник третьої особи:
Реєстраційна служба Полтавського
районного управління юстиції до суду
не з'явився надавши до суду заяву з
проханням виключити їх з числа третіх
осіб, оскільки вони не є юридичною
особою.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з»явився, хоча
заздалегідь повідомлявся належним
чином про день та час розгляду справи
в пресі про що маються докази в
матеріалах справи.

Тому, суд вважає за можливе
розгляд даної справи по суті у
відсутності відповідача по наявним
матеріалам справи в заочному порядку
відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази, якими
обґрунтовується позов, вважає, що
позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до
договору купівлі-продажу №Н-345 від
05.03.1999 року згідно біржових торгів на
Українській універсальній біржі
ОСОБА_1, яка діяла за себе та за
неповнолітню дочку ОСОБА_2, та ОСОБА_4,
придбали жилий будинок та земельну
ділянку площею 0,28 га з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
будівель та споруд, ведення особистого
селянського господарства в АДРЕСА_1. На
вказаній земельній ділянці на
теперішній час знаходяться: житловий
будинок літ. «А-1», «а» у складі коридору
(1-1) площею 4,4 кв.м., санвузла (1-2) площею 2,8
кв.м., передпокою (1-3) площею 17,0 кв.м.,
кімнати (1-4) площею 16,9 кв.м., кухні (1-5)
площею 8,7 кв.м.; погріб літ. «г», сарай
літ. «б», сарай літ. «Б», вбиральня літ.
«б1», сарай літ. «Б1», літня кухня літ.
«Г», ворота №1, огорожа №3, колодязь
питний №4.

Після укладення вказаного договору
родина позивачів проживала за вказаною
адресою, вони здійснювали право
користування та володіння вказаним
жилим будинком та земельною ділянкою у
повному обсязі, сплачували всі
комунальні послуги, здійснювали
поточний ремонт.

Через юридичну необізнаність позивачі
не зареєстрували вказаний договір
купівлі-продажу №Н-345 від 05.03.1999 року в
бюро технічної інвентаризації.

Вказаний договір купівлі-продажу
укладено 05.03.1999 року, тобто під час дії
Цивільного кодексу Української РСР 1963
року, статтею 227 якого передбачено
нотаріальне посвідчення договору
купівлі-продажу жилого будинку, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 раптово помер.
Свідоцтво про смерть видане
Центральним відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції, про що
складений відповідний актовий запис
№2908. Заповіту за життя померлий не
склав. ОСОБА_4 постійно проживав та був
зареєстрований в АДРЕСА_1, що
підтверджується відповідною довідкою.
Спадкова справа не заводилася.

Після смерті ОСОБА_4 до складу спадщини
входить 1/3 частина житлового будинку та
1/3 частина земельної ділянки площею 0,28
га в АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 на день смерті свого сина
постійно проживала та була
зареєстрована за вищевказаною адресою.
Згідно ч. 3 ст. 1168 ЦК України вона
прийняла належну їй спадщину, як особа
що постійно проживала зі спадкодавцем.

Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до
договору купівлі-продажу №Н-345 від
05.03.1999 року повинно належати 1/3
житлового будинку та 1/3 частину
земельної ділянки площею 0,28 га в
АДРЕСА_1. Крім цього, відповідно до ч.1
ст. 1261 та ч. 3 ст. 1168 ЦК України ОСОБА_1 має
належати право власності на 1/3 вказаних
житлового будинку та 1/3 частини
земельної ділянки у порядку
спадкування після смерті сина - ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

А отже, ОСОБА_1 має належати 2/3 частки
вказаного житлового будинку,
господарських будівель та споруд і 2/3
частки вказаної земельної ділянки;
ОСОБА_2 має належати 1/3 частки вказаного
житлового будинку, господарських
будівель та споруд і 1/3 частки вказаної
земельної ділянки в АДРЕСА_1.

Частиною другої статті 15 Закону
України «Про товарну біржу» , яка діяла
на момент укладення договору,
вказувалося, що зареєстровані на біржі
угоди не підлягають нотаріальному
посвідченню.

Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР,
нотаріальне посвідчення угод
обов'язково лише у випадках,
встановлених законом. Суд за позовом
сторони, яка виконала усі умови угоди,
може визнати таку угоду дійсною.

Відповідно до ч.1 ст. 128 ЦК Української
РСР, - право власності у набувача майна
за договором виникає з моменту
передачі речі, якщо інше не
передбачено законом або договором. До
передачі речей прирівнюється і
передача зокрема розпорядчого
документа на речі.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР,
за договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.
Окрім того, Пленум Верховного суду
України у своїй постанові від 28.04.2978
року №3 «Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними (із
змінами, внесеними постановами Пленуму
Верховного Суду України від 25.12.1992 року
№13 та від 25.05.1998 року №15) роз'яснив, з
яких підстав угода може бути визнана
судом недійсною. Відповідно до п. 4 цієї
постанови, з підстав недодержання
нотаріальної форми визнавалися
недійсними тільки угоди, які
відповідно до чинного законодавства
підлягали обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема, договори
довічного утримання; застави;
купівлі-продажу, в тому числі при
придбанні на біржових торгах, міни або
дарування жилого будинку (квартири) чи
його (її) частини.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснено, що відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності є
непорушним.

У відповідності до частини другої
статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
28.04.1978 №3 «Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними»
якщо угода, що потребує нотаріального
посвідчення виконана повністю або
частково однією з сторін, а друга
сторона ухиляється від її
нотаріального посвідчення, суд за
вимогою сторони, яка виконала угоду, її
правонаступників, прокурора вправі
визнати угоду дійсною.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу
України право власності на нерухоме
майно виникає з моменту посвідчення
договору, або з моменту набрання
законної сили рішенням суду про
визнання договору дійсним, якщо
договір відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту такої реєстрації. У
відповідності з ч.2 ст. 47 ЦК Української
РСР від 18.07.1963 року, якщо одна із сторін
повністю або частково виконала угоду,
яка підлягає нотаріальному
засвідченню, а друга сторона
ухиляється від нотаріального
засвідчення угоди, суд вправі на вимогу
сторони яка виконала угоду, визнати її
дійсною.

Згідно зі ст. 220 ЦК України, якщо сторони
домовились щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення. суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

У відповідності до ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів, право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 335 ЦК України, право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання
законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Отже, згідно наведених вище норм,
вважають, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
набули право власності на жилий
будинок та земельну ділянку площею 0,28
га з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, будівель та споруд,
ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_1. На день
укладення вказаного договору вони
керувалися нормами, що були чинні на
той час, а саме: ст. 47 ЦК Української РСР
(нотаріальне посвідчення угод
обов'язково лише у випадках,
встановлених законом) та ч.2 ст. 15 ЗУ
«Про товарну біржу» (зареєстровані на
біржі угоди не підлягають
нотаріальному посвідченню).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, - до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
можуть виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства. Кожна особа
має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

З огляду на викладене суд вважає
позов таким , що підлягає до
задоволення.

Керуючись ст. 27, 31, 169, 213- 215, 218, 224-226
ЦПК України, ст. 11, 15-16, 328, 335, 346, 355-357, 370,
1268,1270 ЦК України, суд, -

В И
Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
задовольнити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу №Н-345, укладений 05.03.1999
року на Українській універсальній
біржі між ОСОБА_5, з однієї сторони, та
ОСОБА_1, яка діяла за себе та
неповнолітню дочку ОСОБА_2 та ОСОБА_4, з
іншої сторони, жилого будинку та
земельної ділянки площею 0,28 га з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
будівель та споруд, ведення особистого
селянського господарства в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3
частки житлового будинку,
господарських будівель та споруд в
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частки житлового будинку,
господарських будівель та споруд в
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3
частки земельної ділянки площею 0,28 га з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
будівель та споруд, ведення особистого
селянського господарства, яка
знаходиться в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частки земельної ділянки площею 0,28 га з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
будівель та споруд, ведення особистого
селянського господарства, яка
знаходиться в АДРЕСА_1.

Судові витрати покласти на
позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Полтавський районний суд на
протязі десяти днів з моменту
проголошення, а учасниками, що не були
присутні при його проголошенні у той же
строк з моменту отримання копії
рішення.

Рішення надруковано суддею в
нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Головуючий:
А.Г.Потетій

Суддя: А. Г. Потетій