У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука
М.І.,Мостової Г.І., Олійник
А.С.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє в
інтересах публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк», на рішення
Костопільського районного суду
Рівненської області від 03 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 21 серпня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Приватбанк» (далі
по тексту - ПАТ «КБ «Приватбанк»)
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що 15 квітня 2005 року між ПАТ «КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений
кредитний договір, згідно якого
останній отримав 1 980,10 грн зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 40,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом строком до
12 квітня 2007 року.

Станом на 29 січня 2014 року за ОСОБА_6
наявна заборгованість в розмірі 41 378,38
грн з урахуванням пені, штрафу та
процентів за користування кредитом.

Оскільки боржник належним чином не
виконував свої зобов'язання по оплаті
передбачених кредитним договором
платежів, позивач звернувся до суду з
вказаним позовом.

Рішенням Костопільського районного
суду Рівненської області від 03
червня 2014 року, яке залишено без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 21 серпня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Шуліка А.В., яка діє
в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк»
просить скасувати вказані вище рішення
суду першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованості за
кредитним договором, суд першої
інстанції виходив із того, що банк
звернувся до суду за захистом свого
порушеного права з пропуском строку
позовної давності, що відповідно до
вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою
для відмови у задоволенні позову.

Згідно з вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають цим
вимогам.

Судом встановлено, що 15 квітня 2005 року
між ПАТ «КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений
кредитний договір, відповідно до умов
якого банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти
в розмірі 1 980,00 грн строком до 12 квітня
2007 року зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 40,08 % на
рік.

ОСОБА_6 своїх зобов'язань за договором
не виконав, у зв'язку з чим виникла
заборгованість за кредитом станом на 29
січня 2014 року в розмірі 41 378,38 грн.

ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулось до
суду з вимогами про стягнення
кредитної заборгованості 11 лютого 2014
року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
( ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З аналізу вище вказаних норм закону
випливає, що підставою для
застосування строку позовної давності
є заява сторони під час розгляду
справи.

Як вбачається з матеріалів справи
заява ОСОБА_6 про застосування
наслідків спливу позовної давності
відсутня.

Безпідставним є посилання суду першої
та апеляційної інстанції на те, що
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується судом незалежно від
наявності заяви сторони у спорі,
оскільки пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Дана правова позиція не узгоджується з
висновками, які викладені в постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року № 126-цс13.

За таких обставин, суди дійшли
помилкового висновку, щодо відмови в
задоволенні позовних вимог, у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду за
захистом порушеного права, оскільки
ОСОБА_6 не звертався до суду з заявою
про застосування наслідків спливу
позовної давності.

За таких обставин, ухвалені судові
рішення в цій частині підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ст.
338 ЦПК України, з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє в інтересах
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
задовольнити частково.

Заочне рішення Костопільського
районного суду Рівненської області від
03 червня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 21 серпня
2014 року, скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. КузнєцовСудді: Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С.
Олійник