Справа № 487/9322/14-ц
Провадження № 2/487/3138/14
Заводський районний суд міста
РІШЕННЯ

Іменем України

22.12.2014 Заводський районний суд міста
Миколаєва у складі: головуючого судді
Кузьменка В.В., із секретарем судового
засідання Кондрашовим Г.Г., розглянувши
за участі представника позивача
ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника відповідачів ОСОБА_5 у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду в місті Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням,

встановив:

23.09.2014 ОСОБА_6 В особі представника
ОСОБА_2 звернувся до Заводського
районного суду міста Миколаєва із
вказаним позовом, яким просив визнати
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
місті Миколаєві у зв'язку з не
проживанням в ній більше шести місяців
без поважних причин.

В обґрунтування вимог позивач послався
на те, що відповідачі є колишніми
членами його родини, зареєстровані в
квартирі, проте тривалий час в ній не
проживають, чим завдають суттєвих
складнощів в утриманні нерухомого
майна та особистому житті.

В судовому засіданні позивач, його
представник вимоги позову підтримали
із підстав, що викладені в ньому,
наполягаючи на повному задоволенні
вимог.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх
представник в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечували,
пояснили, що не проживають у спірній
квартирі протягом тривалого часу не з
власної ініціативи, а через дії
позивача, який неодноразово змінював
замки на вхідній двері квартири,
зловживаючи алкогольними напоями
створював проблеми у існуванні сім'ї в
цілому, неодноразово вчиняв сварки,
іноді бійки, що змусило їх проживати за
іншою адресою.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні
була відсутня через перебування в
Ізраїлі на постійному місці роботи,
надіслала на адресу суду заяву
неможливість особистої явки в судове
засідання, просила розглянути справу у
її відсутність, проти задоволення
позову заперечувала.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши
письмові матеріали справи, допитавши
свідків, оцінивши все в сукупності, суд
дійшов наступного.

З установленого в ході судового
розгляду вбачається, що з 29.03.1986 позивач
ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 перебували
у зареєстрованому шлюбі, протягом
якого народились діти -
співвідповідачі у справі: ІНФОРМАЦІЯ_4
року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4,
яким була надана в користування
квартира АДРЕСА_1.

Конституція України у статті 47
проголошує, що кожен має право на житло.
Держава гарантує не тільки свободу
його придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Реалізація встановлених
конституційних гарантій, поряд з
іншими, відображається в гарантії
збереження житла в державному та
комунальну житлову фонді за тимчасово
відсутніми громадянами протягом шести
місяців (стаття 71 ЖК УРСР). Не
проживання у жилому приміщенні понад
встановлений строк без поважних
причин, дають підстави для визнання цих
осіб в судовому порядку такими, що
втратили права користування ним
(стаття 72 ЖК УРСР)

Відповідно до пункту 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
деякі питання, що виникли у практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" від 12.04.1985 №2, у справах щодо
визнання наймача або члена його сім'ї
таким, що втратив право на користування
жилим приміщенням, необхідно з'ясувати
причини його відсутності понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні;
в осіб, які потребують догляду;
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Законодавство не містить переліку
підстав, які вважаються поважними
причинами відсутності за місцем
мешкання понад шість місяців і за
наявності яких особа не може бути
визнана такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням.
Поважність причин відсутності особи за
місцем мешкання, визначаються судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи.

В рамках справи, що розглядається, суд
констатує, що відсутність відповідачів
за місцем мешкання понад встановлений
законом строк є наслідком дій позивача,
як члена їх сім'ї щодо них, тобто є
поважним.

Так, згідно довідки ф.3 №4090, що видана
ЖКП Миколаївської міської ради "Бриз"
22.09.2014, відповідач ОСОБА_3 з 17.09.1991
зареєстрована у АДРЕСА_3 в якості
основного квартиронаймача. Відповідач
ОСОБА_4 зареєстрований за вказаною
адресою з 20.07.2008. Про точний час
реєстрації відповідача ОСОБА_7 у
вказаній квартирі матеріали справи не
містять.

З 1996 року позивач працював у Російській
Федерації, остаточно повернувшись до
міста Миколаєва в 2008 році,
зареєструвавшись у вказаній квартирі
25.07.2008, згідно вказаної довідки.

Протягом усього часу сумісного
проживання сторін позивач
систематично зловживав алкогольними
напоями, від схильності до вживання
яких проходив лікування в
Миколаївському обласному
наркологічному диспансері, куди був
доставлений відповідачами ОСОБА_7,
ОСОБА_4 Окрім того, неодноразово
конфлікти в сім'ї завершувались
побиттям дружини - відповідача у справі
ОСОБА_3, що змусило останню у 2009 році
покинути проживання з відповідачем в
квартирі АДРЕСА_1 та переїхати
проживати в квартиру АДРЕСА_4, де на той
час проживала її хвора мати, яка
потребувала постійного догляду.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_4 при цьому
лишились проживати із батьком у
спірній квартирі АДРЕСА_2, через
неможливість проживання в АДРЕСА_4, де в
той час перебувала їх хвора бабуся.

Спільне життя дітей з позивачем було
неможливим через дії останнього, що
виразились у самовільній зміні ним
замків вхідної двері квартири, не
наданні дублікатів ключів від них,
зловживанні алкогольними напоями тощо.
Вказані обставини було з'ясовано,
зокрема з показань свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, які знають родину
ОСОБА_4 тривалий час, а ОСОБА_8 є
мешканкою сусідньої квартири та
спостерігала описані події
безпосередньо.

Окрім того, факт зміни замків в
квартирі позивачем не заперечувався
останнім, який вказав що змінював їх
близько трьох разів і жодного разу не
надавав дублікату ключів іншим
мешканцям. Як і не заперечувався факт
перебування на лікуванні
Миколаївському обласному
наркологічному диспансері через
зловживання спиртними напоями.

При цьому доводи позивача, зокрема в
частині пояснень свідка ОСОБА_11 суд
оцінює критично, оскільки вони не
узгоджуються із іншими встановленими
обставинами справи, а надто
поясненнями самого позивача.

Суд, окрім іншого, звертає увагу на те,
що пояснення позивача в частині того,
що останнім самостійно здійснювалось
утримання квартири є сумнівними,
оскільки із копій розрахункових
книжок, інших документів вбачається, що
утримання квартири, включаючи, в тому
числі укладення договору
реструктуризації заборгованості
здійснювала відповідач ОСОБА_3, навіть
не проживаючи в спірній квартирі, а дії
щодо утримання квартири почали
здійснюватися позивачем нещодавно.

Вказане у своїй сукупності свідчить
про безпідставність заявлених вимог,
що має наслідком відмову у задоволенні
позову.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 208 - 218 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7
про визнання осіб такими, що втратили
право користування жилим приміщенням
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.
Апеляційна скарга подається до
апеляційного суду Миколаївської
області через Заводський районний суд
міста Миколаєва.

СУДДЯ підпис
В.В.КУЗЬМЕНКО

(згідно з оригіналом)

Суддя Заводського районного

суду міста Миколаєва В.В. Кузьменко