Номер провадження: 22-ц/785/9467/14
Головуючий у першій інстанції Івченко
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11 вересня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Порше
Лізинг Україна», приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню,

встановила:

23 жовтня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Порше
Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше
Лізінг Україна»), приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, мотивуючи свої вимоги тим,
що 22 березня 2011 року між ОСОБА_5, в
якості Лізингоодержувача, та ТОВ
«Порше Лізинг Україна», в якості
Лізингодавця, було укладено Договір
про фінансовий лізинг №00002819 (далі -
Договір лізингу).

Відповідно до умов вказаного Договору
лізингу ТОВ «Порше Лізинг Україна»
зобов'язалося передати у розпорядження
ОСОБА_3 об'єкт лізингу: транспортний
засіб типу VW модель CADDY KOMBI, рік випуску
2011, шасі № НОМЕР_1 (надалі за текстом -
Об'єкт лізингу), а ОСОБА_3 зобов'язався
прийняти Об'єкт лізингу і сплатити суму
коштів за Договором лізингу, шляхом
здійснення платежів відповідно до
Договору і згідно із Графіком покриття
витрат та виплати лізингових платежів,
що становить невід'ємну частину
Договору лізингу, на загальну суму, що
становить еквівалент у гривні 26 500.00
доларів CШA, не враховуючи авансового
платежу на суму, що становить
еквівалент 6625.00 доларів CШA.

20 червня 2013 року співробітниками ДАІ
було затримано та вилучено Об'єкт
лізингу, після чого позивачеві стало
відомо, що 03 грудня 2012 року Об'єкт
лізингу було оголошено в розшук
відділом ДВС Солом'янського районного
управління юстиції в м. Києві при
примусовому виконанні виконавчого
напису №2954, виданого 15 листопада 2012
року про повернення автомобіля на
користь Лізингодавця - ТОВ «Порше
Лізинг Україна».

У позовній заяві позивач стверджував,
що не тільки не отримував жодної вимоги
про сплату заборгованості та
повернення Об'єкта лізингу, а також
жодного документу щодо вчинення
виконавчого напису від відповідача,
але й продовжував здійснювати
щомісячні платежі:

20.11.2012 року - 9292. 66 грн.,

12.12.2012 року - 4646.33 грн.,

06.02.2013 року - 4646.33 грн.,

20.03.2013 року - 4646.33 грн.,

22.05.2013 року - 4646.33 грн.

У відділі ДВС позивачем отримано копію
виконавчого документу, з якого
випливає, що 15 листопада 2012 року
приватним нотаріусом Київського
нотаріального округу ОСОБА_4 було
вчинено виконавчий напис,
зареєстрований в реєстрі за №2954, про
повернення лізингоодержувачем ОСОБА_5
на корить лізингодавця ТОВ «Порше
Лізинг Україна» Об'єкту фінансового
лізингу, вартістю 127471,84 грн., що був
переданий в користування на підставі
Договору про фінансовий лізинг №00002819
від 22.03.2011 року та підлягає поверненню
за невиплачені лізингові платежі.

Як зазначив позивач, даний виконавчий
напис вчинено із порушеннями вимог
Закону України «Про нотаріат» та
Постанови КМУ від 29.06.1999 року №1172 «Про
затвердження переліку документів, за
яким стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів». Дії відповідача щодо
припинення договору та примусового
вилучення Об'єкта лізингу позивач
вважає протиправними, виходячи з того,
що він не отримував ані письмової
вимоги про сплату простроченого
платежу, ані попередження про
припинення договору та повернення
Об'єкта лізингу, як це передбачено п.8.2.1.
та 12.9. Договору лізингу №00002819 від
22.03.2011 року.

Крім того, позивач стверджував, що у
виконавчому написі нотаріуса невірно
зазначена його адреса, а саме не
зазначено номера квартири.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив визнати недійсним та
скасувати виконавчий напис №2954 від
15.11.2012 року, вчинений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
повернути Об'єкт лізингу.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, у своїх
запереченнях просив у задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі за безпідставністю.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 11 вересня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування вищевказаного
рішення та ухвалення нового, яким його
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на те, що рішення
суду ухвалено із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
яка на даний час змінила прізвище на
ОСОБА_4, не з'явилась та надала суду лист
про розгляд справи в її відсутність
через велике навантаження (а.с.132).

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
порушив умови Договору лізингу, у
зв'язку з чим був належним чином
повідомлений про розірвання цього
Договору. Виконавши свої зобов'язання
та діючи в межах діючого законодавства,
відповідач на законних підставах
звернувся до нотаріуса із заявою про
вчинення виконавчого напису. Оскільки
разом із заявою відповідачем нотаріусу
були подані усі необхідні документи,
які свідчать про безспірність
заборгованості, нотаріусом з
дотриманням вимог чинного
законодавства України було вчинено
виконавчий напис.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступне.

Ті обставини, що 22 березня 2011 року між
ОСОБА_5, в якості Лізингоодержувача, та
ТОВ «Порше Лізинг Україна», в якості
Лізингодавця, було укладено Договір
про фінансовий лізинг №00002819,
відповідно до умов якого ТОВ «Порше
Лізинг Україна» зобов'язалося передати
у розпорядження ОСОБА_3 Об'єкт лізингу,
а ОСОБА_3 зобов'язався прийняти Об'єкт
лізингу і сплатити суму коштів за
Договором, шляхом здійснення платежів
відповідно до Договору та згідно із
Графіком покриття витрат та виплати
лізингових платежів, що становить
невід'ємну частину Договору, на
загальну суму, що становить еквівалент
у гривні 26 500.00 доларів CШA, не враховуючи
авансового платежу на суму, що
становить еквівалент 6625.00 доларів CШA,
підтверджуються матеріалами справи та
визнані сторонами, а тому у
відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
не підлягають доказуванню.

В даному випадку спірним є питання
стосовно того, чи здійснено виконавчий
напис №2954 від 15.11.2012 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 у
відповідності до діючого
законодавства України та чи є підстави
для визнання його таким, що не підлягає
виконанню.

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_3 неналежним чином
виконував свої обов'язки за Договором
лізингу, у зв'язку з чим за вказаним
Договором утворилась заборгованість
позивача ОСОБА_3 перед відповідачем -
ТОВ «Порше Лізинг Україна».

У зв'язку з цими обставинами,
відповідач неодноразово направляв на
адресу позивача листи, якими
інформував останнього про наявну
заборгованість. Так, 02.08.2012 року
позивачу була направлена вимога про
сплату заборгованості та повернення
Об'єкта лізингу та повідомлено про
розірвання Договору про фінансовий
лізинг № 00002819 від 22.03.2011 року, що
підтверджується копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення,
виплату поштового переказу з відміткою
про вручення відповідачеві 11.09.2012 року
(а.с.63-65).

Таким чином, враховуючи, що позивач був
належним чином повідомлений про
розірвання Договору лізингу,
відповідач на законних підставах
звернувся до нотаріуса із заявою про
вчинення виконавчого напису. При цьому,
відповідачем разом із заявою нотаріусу
були подані усі необхідні документи,
які свідчать про безспірність
заборгованості.

З цих підстав 15.11.2012 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 у
відповідності до діючого
законодавства України було вчинено
виконавчий напис №2954 про повернення
Об'єкта лізингу за невиплачені
лізингові платежі, зареєстрований в
реєстрі за №2954.

При цьому суд обґрунтовано виходив із
положень ч.ч.2,3 ст.7 Закону України «Про
фінансовий лізинг», згідно яких
лізингодавець має право відмовитися
від договору лізингу та вимагати
повернення предмета лізингу від
лізингоодержувача у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо лізингоодержувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
у повному обсязі та прострочення
сплати становить більше 30 днів. Відмова
від договору лізингу є вчиненою з
моменту, коли інша сторона довідалася
або могла довідатися про таку відмову,
а тому дійшов обгрунтованого висновку
про те, що станом на день вчинення
виконавчого напису Договір
фінансового лізингу №00002819 від 22.03.2011
року був розірваний, в свою чергу
правовідносини та зобов'язання по
даному договору були припинені.

Суд першої інстанції також правомірно
виходив із вимог, передбачених ст.87
Закону України «Про нотаріат» та ч. 1 ст.
282 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 03.03.20® року за № 283/8882, що була
чинною на момент вчинення виконавчого
напису нотаріуса, для стягнення
грошових сум або витребування від
боржника майна нотаріуси вчиняють
виконавчі написи на документах, що
встановлюють заборгованість.
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.06.1999 року №1172 затверджено Перелік
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до положень ст.88 Закону
України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями не більше одного року.

Що стосується доводів апелянта про те,
що суд не перевірив наявність його
заборгованості перед лізингодавцем, то
вони є необґрунтованими, оскільки
відповідачем нотаріусу була надана
заява про вчинення виконавчого напису
та додані необхідні документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості, а саме: оригінал
Договору про фінансовий лізинг,
засвідчена лізингодавцем копія
рахунку, направленого
лізингоодержувачу з відміткою про
несплату платежів після вручення
письмового повідомлення, банківські
виписки щодо заборгованості, оригінали
листів-повідомлень про сплату
заборгованості, оригінал Вимоги про
повернення Об'єкта лізингу та
рекомендовані повідомлення.

Також безпідставними є посилання
апелянта на те, що у виконавчому написі
нотаріуса неправильно зазначено його
адресу, так як у заяві про вчинення
виконавчого напису, та у Договорі про
фінансовий лізинг зазначені всі
необхідні дані щодо Боржника, а саме:
прізвище, ім'я, по-батькові, адреса
реєстрації останнього,
ідентифікаційний номер.

Незазначення номера квартири боржника
у виконавчому написі також не може бути
підставою для визнання його таким, що
не підлягає виконанню, оскільки
зазначені обставини ніяким чином не
впливають на права чи обов'язки
позивача ОСОБА_3

З підстав викладеного, суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
виконавчий напис вчинений належним
чином, а тому не підлягає визнанню
таким, що не підлягає виконанню.

Та обставина, що позивач ОСОБА_3
дізнався про наявність виконавчого
напису при вилученні Об'єкта лізингу
співробітниками ДАІ, та з постанови
державної виконавчої служби, також не
може бути підставою для визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, оскільки у
відповідності до п. 13.1. та 13.7. Договору
про фінансовий лізинг відповідач ТОВ
«Порше Лізинг Україна» мав безумовне
право на вилучення Об'єкта лізингу на
підставі виконавчого напису нотаріуса
у разі несплати позивачем одного або
наступного лізингового внеску у
повному обсязі або частково, і строк
виконання зобов'язання зі сплати
перевищує тридцять календарних днів.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко