печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2014 року
м. Київ

Печерський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді - Підпалого В.В.,

при секретарі - Дідик М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції
України про спростування
недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 (надалі по тексту -
Позивач, ОСОБА_1), звернувся до суду із
вимогами до Міністерства юстиції
України (надалі по тексту - Відповідач)
про спростування недостовірної
інформації. В своєму позові позивач
просить визнати факт поширення
відповідачем недостовірної інформації
в акті від 30.04.2013 року про відсутність
його на робочому місці - «30.04.2013 року
ОСОБА_1 без поважних причин та дозволу
керівництва покинув робоче місце о 16
год. 45 хв. та станом на час складання
Акту відсутній», зобов'язати
відповідача у той же спосіб, в який було
поширено недостовірну інформацію,
спростувати недостовірну інформацію, а
саме «30.04.2013 року ОСОБА_1 без поважних
причин та де керівництва покинув
робоче місце о 16 год. 45 хв. та станом на
час складання Акту відсутній», й
стягнути з відповідача на його користь
компенсацію за відрив від звичайних
занять (пропорційно від розміру
мінімальної заробітної плати),
пов'язану з явкою до суду у даній справі
по день прийняття рішення (ч. 2 ст. 85 ЦПК
України) та судові витрати, пов'язані з
відправленням поштової кореспонденції
до суду.

В судовому засіданні Позивач підтримав
позовні вимоги, просив їх задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача позов не визнав, та просив
у позові відмовити посилаючись на його
необґрунтованість.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
докази по справі, суд дійшов до
наступного висновку.

Так, Позивач зазначив, що з 21.11.2011 року
по 15.01.2014 року він працював на посаді
головного спеціаліста
Контрольно-ревізійного управління, а з
25.01.2012 року - Управління внутрішнього
аудиту Міністерства юстиції України, й
посадові особи відповідача - колишні
керівники підрозділу ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
при виконанні своїх обов'язків
допустили поширення відносно нього
неправдивої інформації щодо
відсутності на робочому місці 30.04.2013
року, який був передсвятковим днем, з 16
год. 45 хв. до 17 год. 00 хв.

Зокрема, під час ознайомлення з
матеріалами справи № 826/16299/13-а за
позовом позивача до Міністерства
юстиції України про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії у Київському
апеляційному адміністративному суді
25.06.2014 року позивачу стало відомо про
існування акту від 30.04.2013 про начебто
його відсутність на робочому місці -
«30.04.2013 року ОСОБА_1 без поважних причин
та дозволу керівництва покинув робоче
місце о 16 год. 45 хв. та станом на час
складання Акту відсутній». Зазначені
відомості на думку позивача є
неправдивими та підлягають
спростуванню оскільки будь-яких дій
(доповідні записки, службове
розслідування, зменшення оплати
робочого часу 30.04.2013 тощо) щодо
можливого порушення позивачем
трудової дисципліни цього дня з боку
відповідача здійснено не було,
протягом року з дати складання
відповідачем вищезазначеного акту
ніхто його не доводив та про його
існування позивачу не було відомо,
службового розслідування щодо
можливого факту порушення трудової
дисципліни не призначалося та не
проводилося, що свідчить про
надуманість факту та й складання з
певним умислом на ґрунті неприязних
стосунків, й зазначена відповідачем в
акті від 30.04.2013 року інформація
спростовується Табелем обліку
використання робочого часу за квітень
2013 року Управління внутрішнього
аудиту, згідно з яким 30.04.2013 року
позивачем відпрацьовано повний
робочий день та години роботи,
передбачені трудовим розпорядком,
відмічено буквеним кодом «Р».

Крім того, позивач обґрунтовує свої
вимоги тим, що жодного документального
доказу щодо відсутності його на
робочому місці протягом 15 хвилин 30.04. 2013
року з 16.45 до 17.00 не існує і не може
існувати, оскільки ним відпрацьовано
повний робочий день, а складений акт
посадовими особами відповідача є
неправдивим, тобто містить відомості
про порушення ним трудової дисципліни,
якого не існувало взагалі.

Разом з тим, згідно ст. 15 ЦПК України суд
розглядає в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
з: цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Ст. 201 ЦК України встановлено, що
особистим немайновими благами, які
охороняються цивільним
законодавством, є, в тому числі, честь,
гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст. 275 ЦК України захист
особистого немайнового права
здійснюється у спосіб, встановлений
главою 3 ЦК України, а також іншими
способами відповідно до змісту цього
права, способу його поширення та
наслідків, що їх спричинило це
порушення. Захист особистого
немайнового права може здійснюватися
також іншим способом відповідно до
змісту цього права, способу його
порушення та наслідків, що їх
спричинило це порушення.

Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування інформації.

Тобто, правомірність інформації,
викладеної у Акті про відсутність
позивача на робочому місці не є
інформацією, яка поширюється та
спростовується відповідно до ст. 277 ЦК
України, оскільки такий акт може бути
підставою для прийняття рішення про
накладення на особу дисциплінарного
стягнення.

Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування інформації.

Згідно вищевказаної норми закону, його
об'єктивною стороною передбачено
одночасну наявність таких складових
елементів, як недостовірність
поширеної інформації та її порушення
особистих немайнових прав потерпілої
особи (негативний зміст).

У розумінні згаданих норм, негативною
слід вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному, політичному
житті, і яка, на думку позивача, порушує
його право на повагу до гідності, честі
чи ділової репутації.

Натомість, аналіз Акту про відсутність
позивача на робочому місці 30.04.2013 дає
підстави стверджувати, що вказаний
документ не містить відомостей, які
порушують особисті немайнові права
позивача, його право на повагу до честі
та гідності.

Вказаним актом встановлено факт
відсутності позивача на робочому
місці, й предметом позову є оскарження
дій посадових осіб суб'єкта владні
повноважень, які виявилися у складанні
Акту про відсутність позивача на
робочому місці, який може бути
підставою для прийняття рішення про
накладення на особу дисциплінарного
стягнення.

Зокрема, чинним законодавством
передбачено інший порядок оскарження
даних, які містяться у акті про
відсутність на робочому місці.

Так, відповідно до п. 17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної, юридичної особи» у
порядку цивільного судочинства не
можуть розглядатися позови про
спростування інформації, яка
міститься, зокрема, у рішеннях про
накладення на особу дисциплінарного
стягнення, для яких законом
установлено інший порядок оскарження.

У даному випадку позивач фактично не
погоджується з діями посадових осіб
суб'єкта владних повноважень по
складанню Акту від 30.04.2013 року, який
може бути підставою для прийняття
рішення про накладення на особу
дисциплінарного стягнення, порядок
оскарження яких, з огляду на характер
правовідносин та склад учасників, є
іншим.

Таким чином право позивача на повагу до
гідності та честі та право на
недоторканість ділової репутації
Міністерством юстиції України не
порушено.

Тому, у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Міністерства юстиції України про
спростування недостовірної інформації
слід відмовити.

На підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК
України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Міністерства юстиції України про
спростування недостовірної
інформації, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду м.
Києва через Печерський районний суд м.
Києва. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В.В. Підпалий