АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

18 грудня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі - Бабіч
К.А., Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Служба у справах дітей Дзержинського
району Управління служби у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
визначення місця проживання
неповнолітньої дитини,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах
дітей Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання
неповнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 21.07.2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

позивач ОСОБА_1 в квітні 2013 р.
звернулась до Дзержинського районного
суду м. Харкова з позовом, в якому
просила визначити місце проживання їх
сина ОСОБА_5, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. разом з нею - АДРЕСА_1.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 11.10.2013 р. справу було
передано за підсудністю до
Оболонського районного суду м. Києва.

В січні 2014 р. відповідач ОСОБА_2
звернувся до суду із зустрічним
позовом, в якому просив визначити місце
проживання дитини разом з ним.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 21.07.2014 р. в задоволенні
основного позову було відмовлено, а
зустрічний задоволено та визначено
місце проживання неповнолітнього
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник
позивача - ОСОБА_4 просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню за такими
підставами.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що
після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 їх син
ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
залишився проживати разом з нею. В
грудні 2011 р. ОСОБА_2 забрав сина для
спілкування, але потім відмовився
повертати дитину і канікули син провів
разом з батьком в м. Києві. Після
початку навчання в школі син проживав
разом з нею, але з 06.03.2012 р. сина забрала
сестра відповідача і він до закінчення
навчального року проживав з батьком у
м. Харкові. Після закінчення
навчального року батько забрав сина до
м. Києва і з того часу син проживає
разом з батьком. Позивач вважала, що це
суперечить рішенню Дзержинського
районного суду м. Харкова від 24.11.2006 р., в
якому було визначено місце проживання
дитини разом з нею і такими діями
відповідача порушуються права дитини
і її права як матері, оскільки вона
позбавлена можливості спілкуватися з
сином.

Відповідач ОСОБА_2 в січні 2014 р.
звернувся до суду із зустрічним
позовом, в якому просив визнати місце
проживання сина разом з ним,
посилаючись на те, що в січні 2012 р. син
повідомив йому, що хоче проживати разом
з ним. Друге півріччя начального року
син проживав разом з ним у м. Харкові,
літні канікули вони також провели
разом. З вересня 2012 р. син переїхав
проживати до нього до м. Києва та зараз
навчається в ліцеї №157 в м. Києві. Він
має можливість утримувати свою сім'ю та
сина, приділяє йому належну увагу, а
тому просив визначити місце проживання
сина з ним.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 21.07.2014 р. в задоволенні
основного позову було відмовлено, а
зустрічний задоволено та визначено
місце проживання неповнолітнього
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні основного
позову та задовольняючи зустрічний,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_7 не приділяла належну увагу сину
ОСОБА_5, який після розірвання шлюбу
фактично проживав разом з її батьками.
За бажанням самого ОСОБА_6 з 2012 р. він
почав проживати разом з батьком і на
даний час доцільно залишити його
проживати разом з батьком.

Такий висновок суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим та
відповідає встановленим по справі
обставинам.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
та послався на положення ст. 161 СК
України.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2
постійно проживає та перебуває на
реєстраційному обліку в квартирі за
адресою: АДРЕСА_2, яка йому належить
відповідно до Договору купівлі-продажу
від 22.01.2007 р. З 24.11.2007 р. ОСОБА_8 перебуває
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, від
шлюбу з якою має двох синів: ОСОБА_12,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 р. та
ОСОБА_13, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 р.
ОСОБА_8 є засновником та директором ТОВ
«Адміраль». Як стверджує ОСОБА_2 його
сімейний бюджет становить близько 70 000
грн. на місяць, а тому він в змозі
утримувати сім'ю в складі 5 осіб.

Згідно Висновку органу опіки та
піклування Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації від
19.05.2014 р. було визнано доцільним
визначити місце проживання ОСОБА_6
разом з батьком.

З наявних в справі матеріалів видно, що
за час проживання ОСОБА_6 з батьком, між
ними та іншими членами родини склались
доброзичливі довірливі відносини, що
свідчить про нормальний психологічний
клімат в родині. Судом першої інстанції
було опитано ОСОБА_6, який однозначно
виразив свою думку щодо бажання
проживати в родині батька.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2
забороняє їй бачитись із сином і вона
повністю усунута від виховання дитини
та спілкування з нею, є
необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1
відомі місце проживання дитини, номер
мобільного телефону і вона не
позбавлена можливості в майбутньому за
такої потреби звернутися до органу
опіки та піклування щодо встановлення
їй графіку спілкування з сином та
участі у його вихованні. Також ОСОБА_1
визнала в судовому засіданні, що вона
та її батьки мали можливість
спілкуватися з дитиною в 2012 р. ще до
переїзду дитини до м. Києва.

Доказів про те, що ОСОБА_6 заляканий
батьком та боїться висловити свою
думку, матеріали справи не містять.
Клопотання про допит дитини в
присутності психолога ОСОБА_1 та її
представник не заявляли.

Всі надані позивачем до справи
довідки, характеристики та результати
психологічного дослідження датовані
2010 р., тобто ще за 2 роки до того, як
дитина вирішили проживати з батьком.
На даний час ОСОБА_6 успішно
навчається, відвідує творчі гуртки та
спортивну секцію.

Посилання апелянта на те, що Висновок
органу опіки та піклування Оболонської
районної в м. Києві державної
адміністрації від 19.05.2014 р. не можна
вважати належним доказом по справі,
оскільки не було проведено обстеження
умов проживання матері дитини та не
проводили бесіду з нею, також є
безпідставними. Підставою для
визначення доцільності місця
проживання дитини разом з батьком
стало його звернення до органу, а
вирішальне значення мала думка дитини.

Також колегія суддів бере до уваги той
факт, що з березня 2012 р. дитина почала
проживати з родиною батька, а з вересня
2012 р. переїхала до м. Києва та
приступила до навчання з 01.09.2012 р. ліцеї
№157 м. Києва, з чим ОСОБА_1 фактично
погодилась, оскільки з позовом до суду
звернулась лише у квітні 2013 р.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, перевірено їх
доказами, правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 21.07.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів в касаційному порядку.

Головуючий

Судді

№ справи: 756/1787/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/12145/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Скрипник О.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.