УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О.,
Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,
Євтушенко О.І., Іваненко
Ю.Г.,розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом
Свято-Миколаївської церкви до ОСОБА_6,
треті особи: Панфильська сільська рада
Яготинського району Київської області,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 19 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Свято-Миколаївська
церква звернулася до суду з позовом, у
якому зазначила, що 26 грудня 1996 року
церква отримала державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою площею 0, 2501 га по АДРЕСА_1.
Власником суміжної земельної ділянки є
ОСОБА_6, яка самовільно переставила
паркан на 1,5 м протяжністю близько 60 м,
чим порушила межі земельної ділянки.

Рішенням Яготинського районного суду
Київської області від 25 червня 2014 року
позов Свято-Миколаївської церкви
залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 19 серпня 2014 року рішення
Яготинського районного суду Київської
області від 25 червня 2014 року позов
Свято-Миколаївської церкви задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_6 усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом переміщення
паркану на спільній межі між точками 3-4,
ламаною лінією з найбільшим
відхиленням 0,78 м, від точки 4 у вигляді
прямої лінії до точки 5, в якій
відхилення складає 2,39 м. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просила
скасувати рішення апеляційного суду
Київської області від 19 серпня 2014 року,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню на таких підставах.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що на підставі рішення
Панфильської сільської Ради народних
депутатів від 06 листопада 1996 року № 21
Свято-Миколаївська церква отримала
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою
площею 0,2501 га за адресою: АДРЕСА_2.
Державний акт зареєстровано у Книзі
записів державних актів на право
постійного користування землею за № 53.
У зв'язку з упорядкуванням нумерації
будинків по АДРЕСА_1 церкві присвоєно
номер 71.

Власниками суміжних земельних ділянок
є ОСОБА_6, якій на праві приватної
власності належать земельні ділянки,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_2,
площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, та 0,2034
га для ведення особистого селянського
господарства (державні акти на право
власності на земельні ділянки
зареєстровано у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності 17 лютого 2011 року), а також
ОСОБА_7, якому на праві приватної
власності належать земельні ділянки,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_3,
площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, та 0,1037
га для ведення особистого селянського
господарства (державні акти на право
власності на земельні ділянки
зареєстровано у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності 21 квітня 2010 року).

Також установлено, що державні акти на
право власності на земельні ділянки на
ім`я ОСОБА_6 виготовлялись у зв'язку з
тим, що на підставі договору дарування
від 12 серпня 2008 року ОСОБА_9 безоплатно
передав у власність ОСОБА_6 земельну
ділянку розміром 0,4535 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 (згідно з державним
актом на ім`я ОСОБА_9 АДРЕСА_1 у зв'язку з
упорядкуванням нумерації будинку
НОМЕР_3 присвоєно № НОМЕР_2), надану для
будівництва та обслуговування жилого
будинку - 0,2500 га, та для ведення
особистого селянського господарства -
0,2035 га.

Вказана земельна ділянка розміром 0,4535
га належала ОСОБА_9 на праві власності
на підставі зареєстрованого у Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю 8 червня
1998 року державного акта на право
приватної власності на землю.

Як вбачається з акта встановлення і
погодження меж землекористування в
технічній документації зі складання
державних актів на право приватної
власності на землю, межі належної
ОСОБА_9 земельної ділянки погоджені
настоятелем Свято-Миколаївської
церкви ОСОБА_10 і на місцевості
проходять по існуючій огорожі та
встановленим межовим знакам.

Як вбачається з довідки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_11 від 4 червня 2014
року, при розробці технічної
документації із землеустрою за
замовленням ОСОБА_6 щодо оформлення
права власності на земельну ділянку
були проведені роботи з відновлення
меж земельної ділянки на підставі
договору дарування та копії державного
акта на право приватної власності на
землю попереднього власника. Під час
відновлення меж установлено, що площа
та розміри земельної ділянки
відповідають площі та розмірам згідно
з державним актом попереднього
власника та проходять по існуючій
огорожі.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 8
серпня 2012 року по справі № 1028/450/12
фактичні межі земельної ділянки, яка
знаходиться по АДРЕСА_2 та належить
Свято-Миколаївській церкві, з межами,
зазначеними в державному акті,
частково не співпадають. Однак
оскільки на належну ОСОБА_6 земельну
ділянку відсутні будь-які документи, не
можливо дати відповідь на питання, чи
співпадають межі земельної ділянки в
натурі, із межами, позначеними на
державному акті.

Спільна межа між ділянками АДРЕСА_1
зміщена в бік ділянки НОМЕР_1: між
точками 3-4 ламаною лінією з найбільшим
відхиленням 0,78 м; від точки 4
починається зміщення межі в бік
земельної ділянки НОМЕР_1 у вигляді
прямої лінії, яке в точці 5 складає
відхилення на відстань 2,39 м.

Відхилення межі між сусідніми
ділянками № НОМЕР_1, НОМЕР_2 можливо
усунути, звернувшись до державної або
іншої землевпорядної організації, яка
має ліцензію на проведення
землевпорядних робіт, для відновлення
меж на місцевості.

Як вбачається з висновку судової
земельно-технічної експертизи від 20
березня 2014 року № 9505/13-41 при проведенні
топографо-геодезичних робіт
встановлено, що розміри земельної
ділянки, які зазначені в державному
акті на право постійного користування
землею, та розміри земельних ділянок,
зазначені в належних відповідачу
державних актах на право власності на
земельні ділянки, не відповідають
фактичним розмірам земельних ділянок в
натурі (на місцевості).

Як вбачається з додатка 1 до вказаного
висновку судової земельно-технічної
експертизи, площа земельної ділянки,
яка фактично знаходиться у
користуванні церкви, становить 0,1356 га +
0,0957 га = 0,2313 га, однак згідно з державним
актом на право постійного користування
- розмір земельної ділянки, що
перебуває у постійному користуванні
церкви, становить 0,2501 га. Таким чином,
площа земельної ділянки, що перебуває у
фактичному користуванні церкви, на 0,0188
га менша від зазначеної в державному
акті.

Площа належної відповідачу земельної
ділянки, призначеної для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
згідно з державним актом становить 0,2500
га, однак фактично - 0,2573 га. Площа
належної ОСОБА_6 земельної ділянки,
призначеної для ведення особистого
селянського господарства, згідно з
державним актом становить 0,2034 га, однак
фактично - 0,2035 га. Таким чином, площа
земельної ділянки, що перебуває у
фактичному користуванні ОСОБА_6, на 0,0074
га більша від зазначеної в державних
актах.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов висновку, що доводи
представників позивача щодо того, що
відповідач самовільно переставила
паркан на 1,5 м протяжністю близько 60 м,
чим порушила межі земельної ділянки, не
знайшли свого підтвердження, так як
паркан розмежовує земельні ділянки
лише частково і такий паркан існує з 1991
року, не переставлявся відповідачем,
іншу частину земельних ділянок
розмежовує орієнтовна природна межа -
перепад висот, згідно з актом
встановлення і погодження меж
землекористування. У технічній
документації зі складання державних
актів на право приватної власності на
землю межі належної попередньому
власнику земельної ділянки, яка на час
розгляду справи належить відповідачу,
погоджені настоятелем
Свято-Миколаївської церкви і на
місцевості проходять по існуючій
огорожі та встановленим межовим
знакам.

Колегія суддів апеляційного суду,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, виходила з
того, що згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 8
серпня 2012 року фактичні межі земельної
ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та
належить Свято-Миколаївській церкві, з
межами, зазначеними в державному акті,
частково не співпадають. Спільна межа
між ділянками зміщена в бік ділянки
НОМЕР_1, між точками 3-4 ламаною лінією з
найбільшим відхиленням 0,78 м; від точки 4
починається зміщення межі в бік
земельної ділянки НОМЕР_1 у вигляді
прямої лінії, яке в точці 5 складає
відхилення на відстань 2,39 м.

При проведенні топографо-геодезичних
робіт встановлено, що розміри
земельної ділянки, які зазначені в
державному акті на право постійного
користування землею, та розміри
земельних ділянок, зазначені в
належних ОСОБА_6 державних актах на
право власності на земельні ділянки, не
відповідають фактичним розмірам
земельних ділянок в натурі (на
місцевості).

З додатка 1 до висновку судової
земельно-технічної експертизи від 20
березня 2014 року вбачається, що площа
земельної ділянки, яка фактично
перебуває у користуванні церкви,
становить 0,2313 га, однак згідно з
державним актом на право постійного
користування - розмір земельної
ділянки, що перебуває у постійному
користуванні церкви, становить 0,2501 га.
Таким чином, площа земельної ділянки,
що перебуває у фактичному користуванні
церкви, на 0,0188 га менша від зазначеної в
державному акті.

Площа належної ОСОБА_6 земельної
ділянки, призначеної для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
згідно з державним актом становить 0,2500
га, однак фактично - 0,2573 га. Площа
належної ОСОБА_6 земельної ділянки,
призначеної для ведення особистого
селянського господарства, згідно з
державним актом становить 0,2034 га, однак
фактично - 0,2035 га. Таким чином, площа
земельної ділянки, що перебуває у
фактичному користуванні ОСОБА_6, на 0,0074
га більша від зазначеної в державних
актах.

Отже, колегією суддів апеляційного
суду встановлено, що ОСОБА_6
користується частиною земельної
ділянки, яка належить позивачу, чим
фактично порушує права позивача на
користування його земельною ділянкою.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна виходячи з наступного.

Частина перша статті 15 ЦК України)
закріплює право кожної особи на захист
свого права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Положення
цієї статті базуються на нормах
Конституції України, які закріплюють
обов'язок держави забезпечувати
захист: прав усіх суб'єктів права
власності і господарювання (стаття 13),
захист прав і свобод людини і
громадянина судом (частина перша
статті 55).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Суд апеляційної інстанції на
вищезазначене уваги не звернув, не
врахував того, що паркан розмежовує
земельні ділянки лише частково і такий
паркан існує з 1991 року, не
переставлявся відповідачем, іншу
частину земельних ділянок розмежовує
орієнтовна природна межа - перепад
висот, згідно з актом встановлення і
погодження меж землекористування. У
технічній документації зі складання
державних актів на право приватної
власності на землю межі належної
попередньому власнику земельної
ділянки, яка на час розгляду справи
належить відповідачу, погоджені
настоятелем Свято-Миколаївської
церкви і на місцевості проходять по
існуючій огорожі та встановленим
межовим знакам.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки у застосуванні матеріального
та процесуального закону, у зв'язку з
чим рішення суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню з залишенням в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 19 серпня 2014 року скасувати,
рішення Яготинського районного суду
Київської області від 25 червня 2014 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Н.А.
Горелкіна О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня Ю.Г.Іваненко