УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О.,
Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,
Євтушенко О.І., Іваненко
Ю.Г.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
прокурора м. Луцька в інтересах
малолітнього ОСОБА_6 до Виконавчого
комітету Луцької міської ради,
відділення Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
Луцьке РУ, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
незаконним та скасування рішення
Виконавчого комітету Луцької міської
ради та визнання недійсним договору
іпотеки, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 12 червня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 14 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року прокурор м. Луцька в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_7
звернувся до суду із зазначеною
позовною заявою, посилаючись на те, що
прокуратурою м. Луцька проведено
перевірку дотримання житлових прав
неповнолітнього ОСОБА_6 та встановлено,
що відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 23 серпня 2002 року,
виданого Виконавчим комітетом Луцької
міської ради, квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної сумісної
власності громадянину ОСОБА_7 та членам
його сім'ї ОСОБА_8 та ОСОБА_6 У порушення
вимог чинного законодавства, за
відсутності гарантування збереження
прав неповнолітнього ОСОБА_6 на житло,
Виконавчим комітетом Луцької міської
ради прийнято рішення від 10 квітня 2008
року № 248-7, відповідно до якого ОСОБА_7
дозволено заставити предмет іпотеки та
дозволено передати в заставу предмет
іпотеки від імені малолітнього сина.

Рішенням Луцької міської ради від 27
червня 2008 року № 431-1 надано дозвіл на
виділення 1/3 частки майна (квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) у
спільній сумісній власності
малолітнього ОСОБА_6.

У подальшому 14 липня 2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ
КБ «Надра»), правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ
«КБ «Надра»), та ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
малолітнім ОСОБА_6, від імені якого діяв
ОСОБА_7, укладений договір іпотеки.

Згідно з умовами договору іпотеки на
забезпечення належного виконання
позичальником ОСОБА_7 перед банком умов
кредитного договору від 14 липня 2008 року
№ 17-П/6-В іпотекодавцями передано в
іпотеку належне їм на праві спільної
часткової власності нерухоме майно -
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, вартість якої становить 421 600
грн.

Всупереч чинному законодавству ОСОБА_7
і ОСОБА_8 уклали договір іпотеки з ВАТ
КБ «Надра», предметом якого є житло,
належне на праві спільної сумісної
власності, у тому числі, малолітньому
ОСОБА_6, чим фактично позбавили права
неповнолітнього на житло. Укладений
договір іпотеки суперечить моральним
засадам суспільства, відображеним в
Конституції України та Сімейному
кодексі України. Батьки
неповнолітнього порушили житлові
права своєї дитини, що в подальшому
може призвести до виселення
неповнолітнього з займаного
приміщення та залишення останнього без
житла.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 12 червня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 14 серпня 2014 року, позовні вимоги
прокурора м. Луцька в інтересах
малолітнього ОСОБА_6 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Виконавчого комітету Луцької
міської ради від 10 квітня 2008 року № 248-7
«Про дозвіл на заставу квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1».

Визнано недійсним договір іпотеки від
14 липня 2008 року № 1602, укладений між ВАТ
КБ «Надра» та ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
малолітнім ОСОБА_6, від імені якого діяв
ОСОБА_7 Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра»
просило скасувати судові рішення,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні прозову, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення
судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 23 серпня 2002 року, виданого
Виконавчим комітетом Луцької міської
ради, квартира АДРЕСА_1, належить на
праві спільної сумісної власності
громадянину ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
малолітньому ОСОБА_6.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ «КБ
«Надра», та ОСОБА_9, ОСОБА_8 та
малолітнім ОСОБА_6, від імені якого діяв
ОСОБА_7, укладений договір іпотеки, за
яким на забезпечення належного
виконання позичальником ОСОБА_7 перед
банком умов кредитного договору від 14
липня 2008 року № 17-П/6-В іпотекодавцями
передано в іпотеку належне їм на праві
спільної часткової власності нерухоме
майно - квартиру, що складається з двох
кімнат, загальною площею 50 м2 , яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
вартість якої становить 421 600 грн.

Виконавчим комітетом Луцької міської
ради прийнято рішення від 10 квітня 2008
року № 248-7, відповідно до якого ОСОБА_7
дозволено заставити предмет іпотеки та
дозволено передати в заставу предмет
іпотеки від імені малолітнього сина.
Рішенням Луцької міської ради від 27
червня 2008 року № 431-1 надано дозвіл на
виділення 1/3 частки майна (квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) у
спільній сумісній власності
малолітнього ОСОБА_6.

Суди першої та апеляційної інстанцій
вважали, що вищезазначене рішення
виконкому Луцької міської ради
прийняте з порушенням вимог п. 1.7 Правил
опіки та піклування, затверджених
наказом Державного комітету України у
справах сім'ї та молоді, Міністерства
освіти України, Міністерства охорони
здоров'я України, Міністерства праці та
соціальної політики України від 26
травня 1999 року № 34/166/131/88, якими
передбачено, що органи опіки та
піклування вживають заходів щодо
захисту особистих та майнових прав
неповнолітніх дітей і осіб, які
перебувають під опікою (піклуванням).
Однак винесене рішення не сприяло
збереженню майна дитини.

Задовольняючи позовні вимоги
прокурора, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що укладенням
вищевказаного договору іпотеки батьки
неповнолітнього ОСОБА_6 порушили
житлові права своєї дитини, що в
подальшому може призвести до виселення
неповнолітнього із займаного
приміщення та залишення останнього без
житла. За таких обставин суди
попередніх інстанцій визнали
незаконним і скасували рішення
Виконавчого комітету Луцької міської
ради від 10 квітня 2008 року № 248-7 «Про
дозвіл на заставу квартири», а також
визнали недійсним договір іпотеки від
14 липня 2008 року № 1602, укладений між ВАТ
КБ «Надра» та ОСОБА_9, ОСОБА_8 та
малолітнім ОСОБА_6, від імені якого діяв
ОСОБА_7

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
судові рішення, правильно встановили
характер правовідносин сторін у справі
та застосували норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 12 червня 2014 року
та ухвали апеляційного суду Волинської
області від 14 серпня 2014 року, оскільки
судові рішення законні та
обґрунтовані, а доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судами
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, що призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 12 червня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 14 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Н.А.
Горелкіна О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня Ю.Г.Іваненко