Справа №487/3612/14-ц 19.11.2014 19.11.2014 19.11.2014
Провадження №22-ц/784/3092/14
УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Орельською Н.М.,

за участю: позивачки ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідачки
ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,
відповідачки ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1

На рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 17 жовтня 2014 року у
справі за її позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 про визнання їх такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1 в м. Миколаєві.

Позивачка зазначала, що вона та її
малолітня дочка ОСОБА_8 з 09 липня 2013
року зареєстровані у вказаній квартирі
та постійно в ній проживають. В цьому
жилому приміщенні також зареєстровані
відповідачі. Спірна квартира
неприватизована. Але відповідачі у
вказану квартиру не вселялись,
оскільки постійно проживають у
квартирі АДРЕСА_2

Посилаючись на наведені обставини
та положення ст.ст.71,72 ЖК України
позивачка просила визнати
відповідачів такими, що втратили право
користування спірною квартирою.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено визнати ОСОБА_5 такою, що
втратила право на користування
квартирою АДРЕСА_1 в м. Миколаєві.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
оскаржуване рішення в частині відмови
в позові скасувати та в цій частині
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.
Позивачка посилається на те, що судом
неповно з'ясовані фактичні обставини
справи щодо проживання відповідачів у
спірній квартирі, дана неналежна
оцінка доказам, які вона надала на
підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 11
червня 2013 року виконавчим комітетом
Миколаївської міської ради ОСОБА_3
видано ордер №009175 на право заселення
квартири АДРЕСА_1 загальною площею 30,0
кв. м, житловою площею - 14,5 кв. м, складом
її сім'ї із шести осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_1 та малолітня
онука ОСОБА_9

Відповідно до довідки, виданої
приватним підприємством ЖЕК-10, у
спірній квартирі АДРЕСА_1, з 09 липня 2013
року зареєстровані позивачка,
малолітня ОСОБА_9 та відповідачі.

Пояснення сторін та зміст вказаної
довідки приватного підприємства ЖЕК-10
свідчать, що спірна квартира не
приватизована.

Із матеріалів справи також видно, що
позивачка та відповідач ОСОБА_7
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який розірвано між ними 20 серпня 2013
року. ОСОБА_1 і ОСОБА_7 мають дочку
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наполягаючи на задоволенні позову,
ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідачі
не проживають у спірній квартирі понад
шість місяців, оскільки проживають у
АДРЕСА_2, комунальні послуги не
сплачують.

Заперечуючи проти позову, відповідач
ОСОБА_3 посилалась на те, що вона та
відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 знаходяться
у неприязних стосунках із позивачкою.
Дана обставина підтверджується
змістом листа Заводського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області від 27
березня 2014 року, в якому зазначено, що
звернення ОСОБА_3 про вжиття заходів до
ОСОБА_1 розглянуто і в ході його
розгляду з останньою проведено
профілактичну бесіду щодо
неприпустимості скоєння
правопорушення. В матеріалах справи
наявна копія заяви ОСОБА_1 від 03
березня 2014 року на адресу прокурора
Заводського району м. Миколаєва щодо
перевірки законності реєстрації
відповідачів у спірній квартирі.

Із матеріалів справи також видно, що 25
березня 2014 року відповідачка ОСОБА_3
звернулась до ПАТ «Миколаївобленерго»
про розірвання укладеного із нею
договору на користування електричною
енергією у зв'язку із тимчасовим
вибуттям за межі території України.

Факт тимчасового вибуття із України
ОСОБА_7 підтверджується його заявами
від 17 грудня 2013 року, від 01 квітня 2014
року про перевід позивачці грошових
коштів із Російської Федерації та
копією приходного касового ордеру від
17 грудня 2013 року про отримання
позивачкою грошових коштів від ОСОБА_7

Що стосується акту від 03 квітня 2014 року,
підписаного мешканцями квартир
АДРЕСА_3 м. Миколаєві, і затвердженого
начальником приватного підприємства
«ЖЕК-10», про непроживання відповідачів
у спірній квартирі, то в ньому
зазначено, що відповідачі не
проживають у спірній квартирі у зв'язку
з фактичним проживанням у квартирі №14
у цьому ж будинку. Проте інших належних
доказів на підтвердження даної
обставини позивачка не надала, тоді як
на підставі нотаріально посвідченого
договору дарування від 25 листопада 2013
року квартира АДРЕСА_2 належить на
праві власності ОСОБА_5

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, колегія вважає що їх покази не
можуть бути розцінені як доказ не
проживання відповідачів у спірній
квартирі більше шести місяців без
поважних причин, оскільки вони не є
сусідами по спірній квартирі, а
відвідування ними спірної квартири
носило епізодичний характер.

Між тим, згідно ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР особа
може бути визнана судом такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, якщо не проживає в ньому
понад шість місяців без поважних
причин.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
безпідставність вимог позивачки щодо
визнання ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими,
що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1 в м.
Миколаєві, оскільки вона не довела
належними доказами, що відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не проживають у
цьому жилому приміщенні більше шести
місяців без поважних причин, як це
передбачено ст. ст. 71,72 ЖК України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в частині
задоволення позову ОСОБА_1 щодо
визнання ОСОБА_5 такою, що втратила
право користування спірною квартирою
не перевірялась, оскільки воно в цій
частині не оскаржувалось.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
рішення районного суду, оскільки воно
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: