Справа № 428/363/13- ц
Провадження № 2/428/83/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2014 року
м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд
Луганської області у складі:

головуючого судді
- Посохова І.С.,

при секретарі
- Колядінцевій П.В.,

за участю представника позивача
- ОСОБА_1,

відповідача
- ОСОБА_2,

представника відповідача
- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Першої
Сєвєродонецької державної
нотаріальної контори, Другої
Сєвєродонецької державної
нотаріальної контори, Об'єднання
співвласників багатоквартирних
будинків «Луч», про визнання
незаконними свідоцтв про право на
спадщину за законом, визнання
незаконною та скасування державної
реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького
міського суду із позовною заявою в
інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Першої
Сєвєродонецької державної
нотаріальної контори, Другої
Сєвєродонецької державної
нотаріальної контори, Об'єднання
співвласників багатоквартирних
будинків «Луч», про визнання
незаконними свідоцтв про право на
спадщину за законом, визнання
незаконною та скасування державної
реєстрації.

В обґрунтування уточнених позовних
вимог представник позивача посилався
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько
позивача - ОСОБА_7, що постійно проживав
за адресою: АДРЕСА_1. Після його смерті
відкрилася спадщина, а саме:
двокімнатна квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_4,
як спадкоємець першої черги, прийняв
спадщину свого батька і вступив у
володіння зазначеним спадковим майном.
На час відкриття спадщини позивач
постійно проживав разом зі
спадкодавцем, але у визначений законом
строк не звернувся до державної
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину. Згідно
з положеннями ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.), які
були чинні на час відкриття спадщини,
позивач, як спадкоємець, став власником
спірної квартири, адже він був
зареєстрований і проживав за
вищевказаною адресою з 1973 року. Ніхто
окрім нього в даній квартирі останні 14
років не проживав, а він сплачував всі
комунальні послуги. 28.02.2012 року позивач
виїхав на заробітки до Російської
Федерації. Ключі від квартири він
залишив своїй знайомій ОСОБА_8 для того,
щоб вона наглядала за квартирою і
проводила прибирання. Приблизно на
початку жовтня 2012 року позивачу до РФ
подзвонила ОСОБА_8 і повідомила, що його
племінниця ОСОБА_2 спільно зі своїм
чоловіком ОСОБА_9, співробітниками
міліції, а також з дівчиною, яка
представилася адвокатом племінниці,
обманним шляхом, за допомогою погроз,
відібрали в ОСОБА_8 його ключі від
квартири, змінили дверні замки і
поставили металеві двері. 04 грудня 2012
року позивач приїхав до м.
Сєвєродонецька і спробував з'ясувати у
ОСОБА_2, на якій підставі вона і
вищезгадані громадяни позбавили його
квартири, не пускають його в квартиру і
не віддають його особисті речі і
документи, на що ОСОБА_2 відповіла, що
вона є власником квартири. Як пояснила
позивачу ОСОБА_2 частина його особистих
речей, меблів, побутової техніки
знаходиться у квартирі, а решта в
гаражі ОСОБА_2

Нотаріус державної нотаріальної
контори ОСОБА_10 відмовила позивачу у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
мотивуючи відмову тим, що заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем до 6 місяців з дня смерті
спадкодавця, а також тим, що свідоцтво
про право на спадщину після смерті
ОСОБА_7 видано на ім'я ОСОБА_11 ще у 1999
році. Про те, що рідний брат позивача -
ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
прийняв всю спадщину після смерті їх
батька, а саме всю квартиру, позивач
дізнався у лютому 2012 р. перед його
від'їздом на роботу до Російської
Федерації. Позивач вважає, що у 1999 р. до
нотаріальної контори були надані
підроблені документи, на підставі яких
ОСОБА_11 шахрайським шляхом отримав
свідоцтво про право на спадщину,
фактично позбавивши його долі у
квартирі. У зв'язку з викладеним
представник позивача просить суд
визнати причину пропуску на звернення
до суду поважною та поновити строк на
звернення до суду з позовною заявою,
визнати незаконним свідоцтво про право
на спадщину за законом АВВ № 501990,
реєстровий № 4150 від 10.09.1999 року видане
Першою Сєвєродонецькою державною
нотаріальною конторою, визнати
незаконною та анулювати державну
реєстрацію, вчинену на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом АВВ № 501990, реєстровий № 4150 від
10.09.1999 року виданого Першою
Сєвєродонецькою державною
нотаріальною конторою та
зареєстрованого Сєвєродонецьким БТІ
за № 446 в книзі 45, визнати незаконним
свідоцтво про право на спадщину за
законом видане Другою Сєвєродонецькою
державною нотаріальною конторою
реєстровий № 1186 від 15.11.2012 р., визнати
незаконною та анулювати державну
реєстрацію - витяг про державну
реєстрацію № 36740922 від 14.12.2012 р.,
вчиненої на підставі свідоцтва про
право на спадщину, виданого Другою
Сєвєродонецькою державною
нотаріальною конторою реєстровий № 1186
від 15.11.2012 р.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання
26.09.2014 року не з'явився, в судових
засіданнях, які відбувалися раніше,
пояснив, що він протягом 40 років
проживає за адресою: АДРЕСА_1, та
сплачує платежі за комунальні послуги
за вказаною адресою. До 2012 року він не
знав, що свідоцтво про право власності
на зазначену квартиру оформлено на
його брата, а сам не звертався до
нотаріальної контори, оскільки вважав,
що і так фактично прийняв спадщину.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав уточнені
позовні вимоги, просив суд їх
задовольнити з підстав, які викладені в
уточненій позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_12 в судове
засідання 26.09.2014 року не з'явився, в
судових засіданнях, які відбувалися
раніше, підтримав позовні вимоги та
пояснив, що він є другом позивача та
знає, що позивач все своє життя
проживав за адресою: АДРЕСА_1, і був там
зареєстрований. Тільки в 2012 році він
почав їздити на заробітки до РФ на
тривалий час.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
уточнені позовні вимоги не визнала,
просила у їх задоволенні відмовити з
підстав пропуску позивачем строку
позовної давності, встановленого
Цивільним кодексом України.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог, просила у
їх задоволенні відмовити з підстав
пропуску позивачем строку позовної
давності, встановленого Цивільним
кодексом України.

Представник відповідача ОСББ «Луч»
Мова В.І. в судове засідання 26.09.2014 року
не з'явився, подав до суду заяву, в якій
просив розглядати справу без його
участі. В судових засіданнях, які
відбувалися раніше, пояснив, що йому не
зрозуміло, на яких підставах ОСББ «Луч»
виступає відповідачем в даній справі,
просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача Першої
Сєвєродонецької державної
нотаріальної контори державний
нотаріус ОСОБА_10 в судове засідання
26.09.2014 року не з'явилася, причин неявки
суду не повідомила, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлялася
належним чином. В судових засіданнях,
які відбувалися раніше, пояснила, що
вона видала свідоцтво про право на
спадщину за законом АВВ № 501990,
реєстровий № 4150 від 10.09.1999 року на
підставі наявних у заявника
документів, зокрема на підставі
домової книги, в якій був прописаний
лише ОСОБА_11. Якщо б вона побачила, що у
квартирі зареєстрований ще й ОСОБА_4,
вона б не видала свідоцтво про право на
спадщину тільки на одного ОСОБА_11, а
видала б тільки на 1/2 частину квартири.
На другу частину квартири питання би
залишилось відкритим, доки ОСОБА_4 не
звернувся за видачею свідоцтва. Щоб
завести спадкову справу нотаріус
витребує домову книгу або довідку про
склад сім'і, в даному випадку були
надані й домова книга, й довідка. Вона
вважає, що виконала усі необхідні дії
для видачі свідоцтва про право на
спадщину. Однак, якщо суд встановить, що
позивач був прописаний та фактично
проживав у цій квартирі на момент
відкриття спадщини і після цього, вона
визнає позов і вважає, що свідоцтво
необхідно скасувати.

Представник відповідача Другої
Сєвєродонецької державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_14 пояснила, що в 1998 році
помер її свекор ОСОБА_7, після чого її
чоловік ОСОБА_11 оформив право
власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1. У листопаді 1999 року до неї та
її чоловіка прийшов позивач, який
сказав ОСОБА_7, що він (позивач) буде
жити у зазначеній квартирі та
оплачувати комунальні послуги, проте
всупереч вказаним твердженням позивач
за квартиру не платив протягом 15 років,
хоча проживав у ній.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що він є
чоловіком відповідача ОСОБА_2 та знав
її діда ОСОБА_7 Після смерті ОСОБА_7 він
та ОСОБА_2 проживали у спірній квартирі
близько одного року, з ними у квартирі
також проживав позивач. Після смерті
ОСОБА_11 його донька ОСОБА_2 оформила
право власності в порядку спадкування
на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_15 пояснив, що він
проживає на п'ятому поверсі в будинку
АДРЕСА_1, в той час як спірна квартира
знаходиться на другому поверсі
вказаного будинку. Про право власності
на спірну квартиру, а також про процес
оформлення права на спадщину, до складу
якої входить спірна квартира, йому
нічого не відомо. Після смерті ОСОБА_7 у
спірній квартирі проживав позивач, а
також ОСОБА_2 та ОСОБА_9

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_16 пояснила, що з 1985 року
вона працює паспортистом в ОСББ «Луч».
Після смерті ОСОБА_7 два його сина -
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 приходили до неї та
повідомили, що на одного з них буде
оформлено право власності, а інший буде
фактично проживати у спірній квартирі.
В 2012 році до неї приходив позивач з
вимогою про надання йому довідки про
те, що він зареєстрований у спірній
квартирі.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_17 пояснив, що він є
керівником ОСББ «Луч». До нього
зверталася відповідач ОСОБА_2 із
проханням допомогти розібратися в
ситуації, згідно з якою вона оформила
право власності на спадщину, якою є
спірна квартира, але у вказаній
квартирі проживають невідомі їй люди.
Для перевірки вказаних обставин він
разом із співробітниками міліції та
відповідачем ОСОБА_2 прийшов у спірну
квартиру, де їм відчинила двері
дівчина, яка відразу повідомила, що
вона збирається та йде звідси.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_18 пояснив, що він
брав участь у складенні заяви на ім'я
керівника ОСББ «Луч» від імені
відповідача ОСОБА_2, в якій відповідач
просила перевірити, хто проживає у
спірній квартирі, яка їй належить. Під
час відвідування спірної квартири
двері їм відчинила дівчина, яка
сказала, що зараз забере свої речі та
піде з квартири.

Вислухавши сторони та їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що
згідно з копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1, виданого 13
грудня 2012 року відділом ЗАГС
Тбіліського району управління ЗАГС
Краснодарського краю Російської
Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився
ОСОБА_4, батьками якого були ОСОБА_19 та
ОСОБА_7 (А.с. 6).

Згідно з копією свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_2, виданого 20.12.2012 року
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Сєвєродонецького
міського управління юстиції у
Луганській області, ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сєвєродонецьк, про що
складено відповідний актовий запис №
999 (А.с. 7).

Згідно з копією свідоцтва про право
власності на квартиру, виданого
Сєвєродонецькою міською радою 27 травня
1999 року на підставі рішення Виконкому
№ 978 від 25.05.1999 року, ОСОБА_7 на праві
приватної власності належить квартира
АДРЕСА_1 (А.с. 80, 216).

Згідно з копією свідоцтва про право на
спадщину за законом НОМЕР_5, виданого
10.09.1999 року Першою Сєвєродонецькою
державною нотаріальною конторою
ОСОБА_11, реєстровий № 4150, ОСОБА_11, як
спадкоємець майна померлого ОСОБА_7,
успадкував належну ОСОБА_7 квартиру
АДРЕСА_1 (А.с. 9, 81, 162, 217).

Згідно з копією свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_3, виданого 31.03.2012 року
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Сєвєродонецького
міського управління юстиції у
Луганській області, ОСОБА_11 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сєвєродонецьк, про що
зроблено відповідний актовий запис №
399 (А.с. 158).

Згідно з копією свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 15.11.2012
року Другою Сєвєродонецькою державною
нотаріальною конторою ОСОБА_2,
реєстровий № 1186, ОСОБА_2, як спадкоємець
майна померлого ОСОБА_11, успадкувала
належну ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1 (А.с. 10,
163).

З копії витягу про державну реєстрацію
прав № 36740922 від 14.12.2012 року, виданого КП
«Сєвєродонецьке БТІ» вбачається, що
ОСОБА_2 на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1, в якості підстав
виникнення такого права вказано
свідоцтво про право на спадщину від
15.11.2012 року (А.с. 11).

Як видно з копії листа державного
нотаріуса Першої Сєвєродонецької
державної нотаріальної контори від
12.01.2013 року, позивач звертався до
нотаріальної контори з метою отримання
спадщини після померлого ОСОБА_7, однак
йому державним нотаріусом було
відмовлено в цьому у зв'язку з
пропуском ним шестимісячного строку
звернення з заявою про прийняття
спадщини (А.с. 8).

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР
(18.07.1963 р.) (далі - ЦК 1963 року), в редакції,
яка була чинною на час смерті ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1, для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Не допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 525 ЦК 1963 року часом
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця, а при оголошенні
його померлим - день, зазначений в
статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК 1963 року при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 549 ЦК 1963 року
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном, або якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Суд звертає увагу на те, що з копії
спадкової справи № 491 ІІ-7, а саме з
опису паперів, які знаходяться у
справі, вбачається, що свідоцтво про
право на спадщину за законом від 10
вересня 1999 року було видано, в тому
числі, на підставі довідки про склад
сім'ї № 212, виданої 02.09.1999 року ОСББ
«Луч» ОСОБА_11, в якій в якості особи, яка
проживає та зареєстрована в квартирі
АДРЕСА_1, вказано лише ОСОБА_11 (А.с. 78, 215).

Проте, згідно з копією паспорту
громадянина України серії НОМЕР_4,
виданого 15.07.1999 року Сєвєродонецьким МВ
УМВС України в Луганській області,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3., зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, з 27 грудня 1973 року (А.с.
4, 27).

З копій довідок, виданих ОСББ «Луч»
05.02.2013 року ОСОБА_2 та 05.12.2012 року ОСОБА_4
вбачається, що ОСОБА_4 дійсно проживає в
квартирі АДРЕСА_1 (А.с. 5, 28, 108).

Також, факт проживання позивача ОСОБА_4
в квартирі АДРЕСА_1 після смерті його
батька ОСОБА_7 підтверджується
показаннями свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 та
ОСОБА_9, наданими в судовому засіданні,
та не заперечується сторонами по
справі.

Таким чином, на підставі викладених
обставин та наведених норм Закону, суд
доходить висновку про прийняття
спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7 позивачем ОСОБА_4 шляхом
фактичного вступу протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини у
володіння спадковим майном - квартирою
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Відповідно до абзацу 3 пункту 27
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» у
разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реєстру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Враховуючи викладене та норми ст.ст. 529,
548, 549 ЦК 1963 року, ст. 1301 ЦК України, суд
зазначає, що з дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
батька позивача ОСОБА_7 1/2 частка
квартири АДРЕСА_1 належить позивачу
ОСОБА_4, у зв'язку з чим є незаконними
свідоцтво про право на спадщину за
законом НОМЕР_5, видане 10.09.1999 року
Першою Сєвєродонецькою державною
нотаріальною конторою ОСОБА_11,
реєстровий № 4150; державна реєстрація
права власності, вчинена на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом НОМЕР_5, виданого 10.09.1999 року
Першою Сєвєродонецькою державною
нотаріальною конторою ОСОБА_11,
реєстровий № 4150, та зареєстрованого
Сєвєродонецьким БТІ за № 446 в книзі № 45;
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане 15.11.2012 року Другою
Сєвєродонецькою державною
нотаріальною конторою ОСОБА_2,
реєстровий № 1186; державна реєстрація
права власності, вчинена на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 15.11.2012 року Другою
Сєвєродонецькою державною
нотаріальною конторою ОСОБА_2,
реєстровий № 1186, та зареєстрованого
Сєвєродонецьким БТІ за № 446 в книзі № 68.

Стосовно вимоги представника позивача
про поновлення строку на звернення до
суду з позовом та вимоги відповідача
ОСОБА_2 та її представника про відмову у
задоволенні позову з причин пропущення
позивачем строку на звернення до суду,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Суд зазначає, що згідно з текстом
уточненої позовної заяви позивач
ОСОБА_4 лише у лютому 2012 року дізнався
про прийняття у власність своїм братом
ОСОБА_11 у якості спадщини всієї
квартири АДРЕСА_1.

Твердження про обізнаність позивача
ОСОБА_4 про порушення свого права на
спадщину за законом лише з 2012 року, на
думку суду, підтверджується копією
листа державного нотаріуса Першої
Сєвєродонецької державної
нотаріальної контори від 12.01.2013 року,
згідно з яким позивач звертався до
нотаріальної контори з метою отримання
спадщини після померлого ОСОБА_7, однак
йому державним нотаріусом будо
відмовлено в цьому у зв'язку із
пропуском ним шестимісячного строку
звернення з заявою про прийняття
спадщини, а також у зв'язку з тим, що
свідоцтво про право на спадщину після
смерті ОСОБА_7 видано на ім'я ОСОБА_11 ще
у 1999 році.

Твердження ж відповідача ОСОБА_2 та її
представника про те, що позивач був
обізнаний про прийняття спадщини його
братом ОСОБА_11, оскільки ще у 1999 році
розмовляв з ним про це, а також коли
сплачував за квартиру міг бачити, що у
квитанціях стоїть прізвище та ініціали
його брата, суд вважає припущенням
відповідача та її представника,
оскільки будь-яких інших належних та
допустимих доказів на підтвердження
цього суду надано не було, а, відповідно
до ст. 60 ЦПК України, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд вважає за
можливе визнати поважною причину
пропущення позивачем позовної
давності, оскільки вважає, що порушене
право позивача підлягає захисту.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що факти, викладені позивачем у
позовній заяві в обґрунтування
позовних вимог знайшли своє
підтвердження в ході судового
засідання, є достовірними та
обґрунтованими, підтверджені
письмовими доказами, сумніву у суду не
викликають і вважаються судом
доведеними, та за таких обставин суд
вважає, що позовні вимоги про визнання
незаконними свідоцтв про право на
спадщину за законом, визнання
незаконною та скасування державної
реєстрації підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 525, 529, 548, 549 ЦК
Української РСР (18.07.1963 р.), ст.ст. 257, 261,
267, 1301 ЦК України, абз. 3 п. 27 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування», ч. 2 ст. 26
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, Першої Сєвєродонецької
державної нотаріальної контори, Другої
Сєвєродонецької державної
нотаріальної контори, Об'єднання
співвласників багатоквартирних
будинків «Луч», про визнання
незаконними свідоцтв про право на
спадщину за законом, визнання
незаконною та скасування державної
реєстрації задовольнити.

Визнати поважною причину пропущення
ОСОБА_4 позовної давності.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом НОМЕР_5, видане
10.09.1999 року Першою Сєвєродонецькою
державною нотаріальною конторою
ОСОБА_11, реєстровий № 4150.

Визнати незаконною та скасувати
державну реєстрацію права власності,
вчинену на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом НОМЕР_5,
виданого 10.09.1999 року Першою
Сєвєродонецькою державною
нотаріальною конторою ОСОБА_11,
реєстровий № 4150, та зареєстрованого
Сєвєродонецьким БТІ за № 446 в книзі № 45.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане 15.11.2012
року Другою Сєвєродонецькою державною
нотаріальною конторою ОСОБА_2,
реєстровий № 1186.

Визнати незаконною та скасувати
державну реєстрацію права власності,
вчинену на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
15.11.2012 року Другою Сєвєродонецькою
державною нотаріальною конторою
ОСОБА_2, реєстровий № 1186, та
зареєстрованого Сєвєродонецьким БТІ
за № 446 в книзі № 68.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Харківської області
через Сєвєродонецький міський суд,
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ
І.С. ПОСОХОВ