Справа № 758/7564/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

25 листопада 2014 року Подільський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Власюк М. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та Кредит» до ОСОБА_1 третя особа
Державна реєстраційна служба України
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 01.03.2007 року між ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Банк «Фінанси та Кредит» та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 97-07-ПК.

Вказує, що відповідно до умов
вищезазначеного кредитного договору,
позивач надав відповідачу кредит у
сумі 59 400 доларів США із строком
остаточного повернення до 01.03.2022 року,
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 14,8% річних, які мав
сплачувати відповідно до додатку №1 -
графіку зниження розміру
заборгованості.

Зазначає, що у подальшому 11.05.2007 року
між позивачем та відповідачем було
укладено додаткову угоду №1 до
кредитного договору №97-07-ПК від 01.03.2007
року, відповідно до умов якої
останньому надавались кредитні
ресурси у сумі 74 400,00 доларів США.

Крім того, зазначає, що у забезпечення
виконання зобов'язань за
вищезазначеним кредитним договором,
між позивачем та відповідачем було
укладено іпотечний договір від 06.03.2007
року, посвідчений приватним нотаріусом
Феодосійського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 за реєстровим №398, у який
17.05.2007 року відповідно до додаткової
угоди №1 до кредитного договору №97-07-ПК
від 01.03.2007 року були також внесені
зміни.

Вказує, що предметом іпотеки за
вищезазначеним іпотечним договором є
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 72,0
кв.м. та житловою площею 31,0 кв.м.

Крім того, звертає увагу суду на те, що
відповідно до рішення Краснолуцького
міського суду Луганської області від
03.11.2013 року з відповідача було вирішено
стягнути заборгованість за кредитним
договором у розмірі: 349 736,91 гривень - по
кредитним ресурсам, 14 529,60 гривень - по
сплаті відсотків, 10 747,59 гривень - пені
за прострочення сплати щомісячних
платежів та судові витрати, оскільки
відповідач у порушення умов кредитного
договору, свої зобов'язання не
виконував.

Звертає увагу суду на те, що
вищезазначене рішення від 03.11.2013 року
набрало законної сили, однак
відповідачем виконане не було, у
зв'язку з чим сума заборгованості за
кредитним договором станом на 06.06.2014
року складає 139 290,38 доларів США, що
гривневому еквіваленті по курсу НБУ
11,8258 гривень за 1 доларів США становить 2
941 682,60 грн., з яких: 40 625,32 доларів США -
сума строкової заборгованості по
основному боргу кредиту, що гривневому
еквіваленті по курсу НБУ 11,8258 гривень
за 1 доларів США становить 480 426,91
гривень; 31 609,00 доларів США - сума
простроченої заборгованості по
основному боргу кредиту, що гривневому
еквіваленті по курсу НБУ 11,8258 гривень
за 1 доларів США становить 373 801,71
гривень; 1 098,76 доларів США - сума
строкової заборгованості по відсоткам,
що гривневому еквіваленті по курсу НБУ
11,8258 гривень за 1 доларів США становить
12 993,72 гривні; 65 957,30 доларів США - сума
простроченої заборгованості по
відсоткам, що гривневому еквіваленті
по курсу НБУ 11,8258 гривень за 1 доларів
США становить 779 997,84 гривень; 2 941 682,60
гривень - пеня за прострочення
заборгованості по основному боргу
кредиту, відсоткам.

У зв'язку з вищевикладеним, він
змушений був звернутись до суду з цим
позовом та просить з метою погашення
частини заборгованості відповідача
перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за
кредитним договором № 97-07-ПК від 01.03.2007
року пропорційно вартості предмета
іпотеки звернути стягнення на предмет
іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 72,0 кв.м. та житловою
площею 31,0 кв.м., що належить на праві
приватної власності ОСОБА_1, шляхом
визнання права власності на зазначене
майно за Публічним акціонерним
товариством «Банк «Фінанси та Кредит»
за ціною, визначеною на підставі оцінки
майна суб'єктом оціночної діяльності
на момент проведення державної
реєстрації права власності на
зазначене майно, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

У судове засідання 25.11.2014 року
представник позивача Іванов А.О. не
з'явився, як вбачається з матеріалів
справи, про час та місце судового
розгляду був повідомлений належним
чином, однак подав до суду заяву, у якій
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, проти заочного розгляду спору
не заперечував та просив його
задоволити за обставин, викладених в
ньому, тому суд приходить до висновку,
що вищезазначений позов можливо
розглядати у відсутності представника
позивача на підставі доказів,
долучених до матеріалів справи та з
урахуванням вимог чинного
законодавства України.

Відповідач у судове засідання повторно
не з'явився, як вбачається з матеріалів
справи, про час і місце розгляду був
повідомлений належним чином, причини
неявки до суду не повідомив, тому суд з
урахуванням положень п.5 ст.74, ст.224 ЦПК
України та думки представника
позивача, який не заперечував проти
заочного розгляду справи, вважає за
можливе слухати справу у його
відсутності на підставі доказів,
долучених до матеріалів справи.

Представник третьої особи Державної
реєстраційної служби України у судове
засідання не з'явився, як вбачається з
матеріалів справи, про час і місце
розгляду був повідомлений належним
чином, однак подав до суду заяву у якій
просив справу розглянути без його
участі, на підставі доказів, долучених
до матеріалів справи та з урахуванням
вимог чинного законодавства України,
тому суд приходить до висновку, що
вищезазначений позов можливо
розглядати у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних і юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін виникає спір.

За приписами п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Частиною 2 вказаної норми
цивільного права серед підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків на першому місці
зазначається договір та інші
правочини.

Частиною другою статті 16 ЦК України
передбачено, що одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
судом може бути визнання права, у тому
числі права власності на майно. Суд
також може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
кодексів, законів, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 590 ЦК України встановлено, що
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, відповідач не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним взятих на себе за
договором зобов'язання.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Пунктом 2 ст. 1054 ЦК України передбачено,
що до відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71, якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно п. 1 ст. 1048 параграфа 1 глави 71 ЦК
України, позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 01.03.2007 року між
ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № 97-07-ПК
(а.с.11-14).

Згідно п.2.1., п.3.1. кредитного договору
позивач на підставі письмової заяви
відповідача надав останньому кредит у
сумі 59 400 доларів США, строком до 01.03.2022
року (п.3.2.), сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 14,80%
відсотків річних (п.4.1.).

Відповідно до п.2.3. кредитного договору
кредитні ресурси відповідачем мали
були використані на споживчі цілі.

Відповідно до п.3.2. кредитного договору
відповідач зобов'язався повністю
повернути кредитні кошти до 01.03.2022
року, шляхом зарахування на позичковий
рахунок у термін з «10» числа кожного
місяця у розмірі 342 долара США згідно
графіку зниження розміру
заборгованості, що є додатком №1 до
кредитного договору (а.с.15-18).

Відповідно до п. 4.3. кредитного договору
відповідач зобов'язався до «10» числа
кожного місяця, шляхом зарахування на
рахунок процентів, сплачувати проценти
за користування кредитними ресурсами у
розмірах, визначених у додатку до
кредитного договору №1 - графік
зниження розміру заборгованості

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, 11.05.2007 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду до вищезазначеного кредитного
договору (а.с.19), відповідно до умов якої
останньому надавались кредитні
ресурси у сумі 74 400,00 доларів США,
строком до 01.03.2022 року (а.с.19), що разом з
додатком №1 (а.с.20-26) склали єдиний
договір.

Відповідно до вищезазначеної
додаткової угоди відповідач
зобов'язався повністю повернути
кредитні кошти, шляхом зарахування
щомісяця на позичковий рахунок до 10
числа кожного місяця у розмірі 433,60
долари США згідно графіку (а.с.20-26).

Крім того, відповідно до п.6.1.
кредитного договору за прострочення
повернення кредитних ресурсів та/або
сплати процентів відповідач був
зобов'язаний сплачувати позивачу пеню
з розрахунку 1% від простроченої суми за
кожен день прострочки. Зазначена пеня
сплачується у випадках порушення
відповідачем строків платежів за
кредитними ресурсами, процентами.

Відповідно до п. 3.4. кредитного договору
позивач має право зупинити видачу
кредитних ресурсів, відмовити
відповідачу у продовженні строку дії
цього договору, а також вимагати
дострокового повернення кредитних
ресурсів, сплати нарахованих процентів
по них, неустойки відповідно до умов
цього договору, якщо останній
несвоєчасно або не у повному обсязі
буде здійснювати зарахування грошових
коштів на погашення заборгованості за
кредитом та/або на сплату процентів,
відповідно до пунктів 3.2., 4.3., 4.4. У
випадку вимоги позивача про дострокове
повернення кредитних ресурсів та
сплату процентів відповідач
зобов'язався здійснити повне погашення
заборгованості за цим договором, тобто
повернути отримані кредитні ресурси та
сплатити всі проценти протягом 10
банківських днів з моменту отримання
вимоги позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, з
метою забезпечення виконання
кредитного договору, між позивачем та
відповідачем було укладено іпотечний
договір від 06.03.2007 року, посвідчений
приватним нотаріусом Феодосійського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
за реєстровим №398 (а.с.27-31).

Відповідно до п.1 іпотечного договору,
предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 72,0 кв.м. та житловою
площею 31,0 кв.м.

Крім того, слід зазначити, що у
відповідності із внесенням змін у
кредитний договір щодо розміру
кредитних коштів та особливостей його
сплати, також, були внесені зміни і у
іпотечний договір, що підтверджується
договором від 17.05.2007 року про внесення
змін у іпотечний договір від 06.03.2007
року, реєстровий номер №398 (а.с.32-32А).

Відповідно до п. 2 іпотечного договору,
предметом іпотеки забезпечується
повернення виданих кредитних ресурсів,
виданих за кредитним договором №97-07-ПК
від 01.03.2007 року, сплату відсотків за
користування ресурсами, комісійної
винагороди, неустойки за кредитним та
іпотечним договором, збитки, завданих
прострочкою платежів за кредитним
договором та відшкодування витрат по
зверненню стягнення на предмет застави
в повному обсязі, визначеному на момент
фактичного задоволення вимог.

Крім того, згідно ст. 572 ЦК України, ст. 1
Закону України «Про заставу», ч. 6 ст. З
Закону України «Про іпотеку» кредитор
(іпотекодержатель, заставодержатель)
має право в разі невиконання боржником
(іпотекодавець, заставодавець)
забезпеченого заставою (іпотекою)
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами.

Як вбачається з матеріалів справи,
враховуючи наявні порушення
договірних зобов'язань, керуючись
положеннями кредитного договору та
чинного законодавства України, позивач
звернувся до суду з вимогами про
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором,
у зв'язку з чим відповідно до рішення
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 03.11.2013 року
(а.с.33-35) з відповідача було вирішено
стягнути заборгованість за кредитним
договором у розмірі: 349 736,91 гривень - по
кредитним ресурсам, 14 529,60 гривень - по
сплаті відсотків, 10 747,59 гривень - пені
за прострочення сплати щомісячних
платежів та судові витрати, оскільки
відповідач у порушення умов кредитного
договору, свої зобов'язання не
виконував.

Отже, розмір заборгованості
відповідача за кредитним договором
встановлений вищезазначеним рішенням
суду від 03.11.2013 року, а тому ці обставини
при розгляді даної справи доказуванню
не підлягають.

Судом встановлено, що вищезазначене
рішення Краснолуцького міського суду
Луганської області від 03.11.2013 року
набрало законної сили, однак
відповідачем виконане не було, у
зв'язку з чим, відповідно до розрахунку
заборгованості станом на 06.06.2014 року
складає 139 290,38 доларів США, що
гривневому еквіваленті по курсу НБУ
11,8258 гривень за 1 доларів США становить 2
941 682,60 грн., з яких: 40 625,32 доларів США -
сума строкової заборгованості по
основному боргу кредиту, що гривневому
еквіваленті по курсу НБУ 11,8258 гривень
за 1 доларів США становить 480 426,91
гривень; 31 609,00 доларів США - сума
простроченої заборгованості по
основному боргу кредиту, що гривневому
еквіваленті по курсу НБУ 11,8258 гривень
за 1 доларів США становить 373 801,71
гривень; 1 098,76 доларів США - сума
строкової заборгованості по відсоткам,
що гривневому еквіваленті по курсу НБУ
11,8258 гривень за 1 доларів США становить
12 993,72 гривні; 65 957,30 доларів США - сума
простроченої заборгованості по
відсоткам, що гривневому еквіваленті
по курсу НБУ 11,8258 гривень за 1 доларів
США становить 779 997,84 гривень; 2 941 682,60
гривень - пеня за прострочення
заборгованості по основному боргу
кредиту, відсоткам.

Судом встановлено, що позивач
звернувся до відповідача з вимогою
добровільно звільнити вищезазначену
квартиру від 25.01.2013 року №1-060/208 (а.с.36),
однак останній, отримавши вимогу
особисто 13.02.2013 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.37),
вимоги не виконав.

Згідно ст. 12 Закону України «Про
іпотеку» та ст. 20 Закону України «Про
заставу», у разі порушення
іпотекодавцем (заставодавцем)
обов'язків, встановлених іпотечним
договором (договором застави),
іпотекодержатель (заставодержатель)
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки (застави).

Відповідно до положень ст. 7 Закону
України «Про іпотеку», за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Частина 3 ст.7 Закону України «Про
іпотеку» встановлює, що якщо інше не
передбачено законом або іпотечним
договором, іпотекою також
забезпечуються вимоги
іпотекодержателя щодо відшкодування:

витрат, пов'язаних з пред'явленням
вимоги за основним зобов'язанням і
зверненням стягнення на предмет
іпотеки;

витрат на утримання і збереження
предмета іпотеки;

витрат на страхування предмета
іпотеки;

збитків, завданих порушенням основного
зобов'язання чи умов іпотечного
договору.

Згідно ст. 35 Закону України «Про
іпотеку», у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Згідно із ч.3 ст.36 Закону України «Про
іпотеку», договір про задоволення
вимог іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору,
за своїми правовими наслідками, може
передбачати передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання в порядку, встановленому
статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 37 Закону
України «Про іпотеку»,
іпотекодержатель задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.
Іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності.

Згідно ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», ціна продажу предмета
іпотеки встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

Відповідно до п.8.4.3. іпотечного
договору іпотекодержатель має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
відповідно до чинного законодавства
України у разі, коли в момент настання
терміну виконання іпотекодавцем
зобов'язань, забезпечених Іпотекою за
цим договором, вони не будуть виконані
чи будуть виконані неналежним чином.

Відповідно до п. 8.4.8. іпотечного
договору іпотекодержатель має право
достроково звернути стягнення на
предмет іпотеки у разі неналежного
виконання іпотекодавцем будь-яких умов
основного зобов'язання.

Відповідно до п.п.10, 11 іпотечного
договору звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється на
розсуд іпотекодержателя: або за
рішенням суду, або за виконавчим
написом нотаріуса, або
іпотекодержателем самостійно на
умовах цього договору.

Крім того, слід зазначити, що у п. 42
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 30 березня 2012 року № 5
"Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
роз'яснено, що резолютивна частина
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України "Про іпотеку",
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у
ньому в обов'язковому порядку має
зазначатись: загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.

При цьому рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд може
встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки: або шляхом проведення
прилюдних торгів, або шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України "Про
іпотеку".

Відповідно до процедури продажу,
визначеної у ст. 38 зазначеного Закону,
дії щодо продажу предмета іпотеки та
укладання договору купівлі-продажу
здійснюються іпотекодержателем від
свого імені, на підставі іпотечного
договору, який містить застереження
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки, без необхідності отримання
для цього будь-якого окремого
уповноваження іпотекодавця.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача знайшли своє доведення
в ході судового розгляду, оскільки
відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконав та у нього утворилася
заборгованість за кредитним договором
№97-07-ПК від 01.03.2007 року, тому у рахунок
погашення даної заборгованості у
розмірі пропорційно вартості предмета
іпотеки звернути стягнення на предмет
іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 72,0 кв.м. та житловою
площею 31,0 кв.м., що належить на праві
приватної власності ОСОБА_1 шляхом
визнання права власності на зазначене
майно за Публічним акціонерним
товариством «Банк «Фінанси та Кредит»
за ціною, визначеною на підставі оцінки
майна суб'єктом оціночної діяльності
на момент проведення державної
реєстрації права власності на
зазначене майно, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, а тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК
України, необхідно стягнути з
відповідача на користь позивача
судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок
(а.с.59).

На підставі ст.ст. 33, 35, 36-38 Закону
України «Про іпотеку», ст. ст. 526, 549, 611,
1048, 1049, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.
3, 4, 10, 11, 79-89, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного
товариства Банк «Фінанси та Кредит» до
ОСОБА_1, третя особа Державна
реєстраційна служба України про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- задоволити.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) перед АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» за кредитним договором № 97-07-ПК
від 01.03.2007 року звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 72,0 кв.м. та
житловою площею 31,0 кв.м., що належить на
праві приватної власності ОСОБА_1
(АДРЕСА_2, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) шляхом визнання права
власності на зазначене майно за
Публічним акціонерним товариством
«Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ,
вул. Артема, 60; ).

Визначити спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки, встановити початкову ціну
предмета іпотеки визначеного
іпотечним договором від 06.03.2007 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Феодосійського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 за реєстровим №398,
визначену на підставі оцінки майна
суб'єктом оціночної діяльності на
момент проведення державної
реєстрації права власності на
зазначене майно, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» () судовий збір в розмірі 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва,
шляхом подачі в десятиденний строк з
дня його проголошення апеляційної
скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом шляхом ухвалення та письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С. М. Богінкевич