АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
судді Дніпровського районного суду м.
Києва від 31 жовтня 2014р. про залишення
без розгляду клопотання ОСОБА_1 про
визнання постанови Ленінського
районного суду міста Севастополя по
кримінальній справі відносно ОСОБА_1 в
частині зняття арешту, накладеного на
майно,

встановила:

у жовтні 2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду
із клопотанням про визнання рішення
іноземного суду, що не підлягає
примусовому виконанню, а саме
постанови Ленінського районного суду
міста Севастополя від 15 травня 2014р. по
кримінальній справі відносно нього в
частині відшкодування збитку - зняття
арешту, накладеного на його майно.

Ухвалою судді від 31 жовтня 2014р.
клопотання залишено без розгляду.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати,
постановити нову ухвалу про
задоволення клопотання.

Апелянт посилається на
порушення суддею норм процесуального
права.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта, який
підтримав апеляційну скаргу, пояснення
представника Генеральної прокуратури
України, який просив залишити ухвалу
судді без змін, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Залишаючи клопотання без
розгляду, суддя виходив з того, що
заявник посилається, як на підставу
звернення, на статтю 399 ЦПК України,
хоча питання визнання та виконання в
Україні рішення іноземного суду
врегульовані ст.ст. 390-394 ЦПК України.

Проте, погодитися з такими
висновками судді не можна, оскільки
вони не ґрунтуються на нормах
процесуального права.

Згідно статті 399 ЦПК України
рішення іноземного суду, що не підлягає
примусовому виконанню, визнається в
Україні, якщо його визнання
передбачено міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, або за
принципом взаємності.

Частиною 1 статті 400 ПК України
встановлено, що клопотання про
визнання рішення іноземного суду, що не
підлягає примусовому виконанню,
подається заінтересованою особою до
суду в порядку, встановленому статтями
392-394 цього Кодексу для подання
клопотання про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду, з урахуванням

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/14801/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Антипова Л.О.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.особливостей, визначених цією
главою.

Частиною 1 статті 394 ЦПК України
визначено, що клопотання про надання
дозволу на

- 2 -

примусове виконання рішення
іноземного суду подається у письмовій
формі і повинно містити: 1) ім'я
(найменування) особи, що подає
клопотання, зазначення її місця
проживання (перебування) або
місцезнаходження; 2) ім'я (найменування)
боржника, зазначення його місця
проживання (перебування), його
місцезнаходження чи місцезнаходження
його майна в Україні; 3) мотиви подання
клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 394 ЦПК
України суд, встановивши, що клопотання
і документи, що додаються до нього, не
оформлено відповідно до вимог,
передбачених цією главою, або до
клопотання не додано всі перелічені
документи, залишає його без розгляду та
повертає клопотання разом з
документами, що додано до нього, особі,
що його подала.

Отже, зазначена норма
процесуального права не передбачає
можливості залишити клопотання без
розгляду у разі зазначення заявником
норми процесуального права, яка на
думку судді, не підлягає застосуванню.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що доводи апелянта про
неправильне застосування суддею норм
процесуального права при
постановленні ухвали, що оскаржується,
є правомірними, тому відповідно до ст.
312 ЦПК України ухвала судді підлягає
скасуванню.

Разом з тим, заявник просить
визнати в Україні постанову
Ленінського районного суду міста
Севастополя від 15 травня 2014р.

З наданого тексту постанови
вбачається, що вона прийнята
відповідно до норм КПК Російської
Федерації, а копія постанови завірена
печаткою Ленінського районного суду м.
Севастополя, який створений за
законодавством України (с.с.20).

15 квітня 2014р. прийнято Закон
України «Про забезпечення прав і
свобод громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України» (далі закон), який набрав
чинності 27 квітня 2014р., оскільки був
опублікований у газеті «Голос України»
26 квітня 2014р.

Відповідно до статті 1 закону
тимчасово окупована територія України
є невід'ємною частиною території
України, на яку поширюється дія
Конституції та законів України.

Частинами 1, 2 та 3 статті 9 закону
визначено, що державні органи та органи
місцевого самоврядування, утворені
відповідно до Конституціїта законів
України, їх посадові та службові особи
на тимчасово окупованій території
діють лише на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та
службові особи на тимчасово окупованій
території та їх діяльність вважаються
незаконними, якщо ці органи або особи
створені, обрані чи призначені у
порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ),
виданий органами та/або особами,
передбаченими частиною другою цієї
статті, є недійсним і не створює
правових наслідків.

За таких обставин, Ленінський районний
суд м. Севастополя, який утворений
відповідно до Конституції та законів
України, повинен був діяти відповідно
до Закону України «Про забезпечення
прав і свобод громадян та правовий
режим на тимчасово окупованій
території України».

За змістом ч. 1 ст. 12 закону у зв'язку з
неможливістю здійснювати правосуддя
судами Автономної Республіки Крим та
міста Севастополя на тимчасово
окупованих територіях, змінено
територіальну підсудність судових
справ, підсудних розташованим на
території Автономної Республіки Крим
та міста Севастополя судам, та
забезпечено розгляд кримінальних
проваджень, підсудних місцевим
(районним, міським, районним у містах,
міськрайонним судам), розташованим на
території Автономної Республіки Крим
та міста Севастополя, - одним з районних
судів міста Києва, визначеним
Апеляційним судом міста Києва;
кримінальних проваджень, підсудних
Апеляційному суду Автономної
Республіки Крим та Апеляційному суду
міста Севастополя, - Апеляційним судом
міста Києва. Справи, що перебувають у
провадженні судів, розташованих на
території Автономної Республіки Крим
та міста Севастополя, та розгляд яких
не закінчено, передаються судам
відповідно до встановленої цим Законом
підсудності, протягом десяти робочих
днів з дня набрання ним

- 3 -

чинності або з дня встановлення такої
підсудності.

Отже, Ленінський районний суд м.
Севастополя зобов'язаний був передати
кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 до
Апеляційного суду міста Києва для
визначення підсудності відповідно до
вищезазначеної норми закону, а відтак
постанова, ухвалена цим судом
відповідно до норм КПК Російської
Федерації у зазначеній кримінальній
справі, є недійсною на території
України і не створює правових
наслідків.

Нормами діючого процесуального
законодавства, зокрема розділу VIII
глави 1 та 2 ЦПК України, а також законом
не визначені наслідки звернення до
суду із клопотанням про визнання
рішення суду, яке є недійсним на
території України та не має юридичної
сили, тому застосуванню підлягають
загальні норми процесуального права,
які визначають прийняття та розгляд
позовів і заяв.

Можливість застосування загальних
норм процесуального права при
вирішенні питання про прийняття
клопотання до розгляду випливає і із
роз'яснень, які надані у п. 4 та 10
Постанови № 12 Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
клопотань про визнання й виконання
рішень іноземних судів та арбітражів і
про скасування рішень, постановлених у
порядку міжнародного комерційного
арбітражу на території України» від 24
грудня 1999р.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Проте, нормами процесуального
законодавства, які регулюють розгляд
клопотання про визнання рішення
іноземного суду, що не підлягає
примусовому виконанню, не передбачена
стадія відкриття провадження у справі.

Разом з тим, згідно п. 4 ч. 3 ст. 121
ЦПК України заява повертається у
випадках, коли справа не підсудна цьому
суду.

Враховуючи вищевикладені
обставини, колегія суддів вважає, що
клопотання ОСОБА_1 не підлягає розгляду
у порядку цивільного судочинства і
підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу судді Дніпровського
районного суду м. Києва від 31 жовтня
2014р. скасувати, постановити нову
ухвалу, якою клопотання ОСОБА_1 про
визнання постанови Ленінського
районного суду міста Севастополя по
кримінальній справі відносно ОСОБА_1 в
частині зняття арешту, накладеного на
майно, повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: