Справа № 545/4429/14-ц
Провадження № 2/545/1929/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" грудня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області у складі:

головуючого Кіндяк І.С.

з участю секретар Блажієвській К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до Полтавського
районного суду з позовом до
відповідача про стягнення боргу за
договором позики, в обґрунтування
своїх вимог зазначила, що 28 липня 2013
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була укладена
позика грошових коштів,яка
підтверджується розпискою, що
Відповідач отримав від Позивача 17 920.00
грн. (сімнадцять тисяч дев'ятсот
двадцять грн. 00 коп.) які
зобов'язувалася повернути до 30.09.2013
року, але боржник за договором позики
отримані кошти не повернула.

Позивач просила стягнути з відповідача
борг за договором позики у сумі 24 477.76
грн., яка складається з: 17 920.00 грн. -
основна сума боргу, 1 020,00 грн. - штрафні
санкції, 537.60 грн. - 3% річних, 5 000.00 грн. -
моральна шкода та судові витрати в
розмірі - 244.00 грн.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала в повному обсязі та
просила їх задовольнити, пояснила, що
відповідачка працювала у неї в
магазині продавцем і близько через
місяць була ревізія, в ході якої було
виявлено недостачу , як грошову, так і в
продуктах на загальну суму 17 920.00 грн.
На зазначену суму недостачі
відповідачка в присутності свідків
написала розписку, що отримала в позику
зазначену суму і про повернення грошей
через місяць.

Представник позивача, в судових
дебатах, просив задовольнити основний
борг на суму 17 920.00 грн. та судові
витрати від інших позовних вимог
відмовився.

В судовому засіданні відповідач проти
позову заперечила та просила суд
відмовити в задоволенні позовних
вимог, надавши пояснення аналогічно
викладеному в запереченні на позов та
пояснила, що дійсно працювала в
магазині позивача продавцем , не була
прийнято офіційно а проходила
стажування і приблизно через місяць
була ревізія і було виявлено недостачу
на загальну суму 17 920.00 грн., недостача
була як продуктами так і грошима. В
присутності позивачки та її знайомих і
під їхнім тиском вона написала
розписку, що позичила гроші на вказану
суму, але ніяких грошей їй позивачка не
давала. Окрім цього додатково пояснила,
що в розписці немає її підпису.

Свідок ОСОБА_4, в судовому засіданні
пояснила, що була присутня при ревізії
в магазині коли було виявлено
недостачу і в її присутності
відповідачка написала розписку про
отримання грошей на вказану суму.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача, свідка, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 27 ЦПК України зазначає, що особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони
мають право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України, докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

В судовому засіданні встановлено
і підтверджується матеріалами справи,
а також не заперечувалося сторонами, що
відповідачка перебувала в трудових
відносинах з позивачкою, а саме:
працювала в магазині ОСОБА_1 як
продавець з випробувальним терміном.
При прийому на роботу контракт або
запис в трудовій книжці не робився, так
як позивачка хотіла подивитися, як
працює відповідачка, тобто позивач
ОСОБА_1 взяла відповідачку ОСОБА_2 на
роботу з випробувальним терміном.

Приблизно через місяць роботи в
магазині була проведена ревізія, якою
було виявлено нестачу
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму 17 920.00 грн., що також не
заперечувалося сторонами по справі.

Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України,
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Тобто, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Як на доказ позивач посилається
на розписку від 28 серпня 2013 року за якою
ОСОБА_2 позичила у неї кошти в сумі 17
920.00 грн., та зобов'язалась повернути в
строк до 30.09.2013 р., але при цьому
особисто пояснює,що гроші не
передавалися, а це була гарантія, що
відповідачка поверне недостачу по
магазину. Окрім цього суд враховує
обставину, що в розписці відсутній
підпис позичальника, тому суд критично
оцінює розписку як доказ позики і не
бере її в якості доказу по справі.

Суд вважає, що між позивачем і
відповідачем: відповідно до вимог
ст.1046 Цивільного кодексу України
відсутні зобов'язальні правовідносини
з приводу позики грошей, тобто грошові
зобов'язання, інших доказів про те, що
позивачем надано відповідачу кошти у
борг суду не надано.

За даних обставин, суд, всебічно, повно
та об'єктивно оцінивши всі надані
докази, приходить до висновку, що
позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні
не надано належних доказів, а тому в
задоволенні позовним вимог слід
відмовити за недоведеністю.

Відповідно вимог ст. 215 ЦПК України, суд
при винесенні рішення зобов'язаний
вирішити питання розподілу судових
витрат по справі, згідно ст. 84, 88 ЦПК
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 203, 526, 527, 530, 625, 1046-1049 ЦК України,
ст.ст. 10-13, 79, 84, 88, 212-215, 292 ЦПК України
суд, -

в и р і ш и в :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Полтавський районний суд
Полтавської області в десятиденний
строк з дня його проголошення, а у
разі якщо рішення було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: І. С. Кіндяк