У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Олійник А.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 30 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
Бобринецького районного сектора
Управління Державної міграційної
служби України в Кіровоградській
області про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення, зняття з
реєстрації місця проживання.

Позов обґрунтовував тим, що між ним, як
позикодавцем, та ОСОБА_7, ОСОБА_8, як
позичальниками, 30 квітня 2011 року
укладено нотаріально посвідчений
договір позики, відповідно до якого
відповідачі отримали у позику грошові
кошти в сумі 113 600 грн та зобов'язались
повернути їх щомісячними платежами у
строк до 01 листопада 2011 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
за цим договором 01 квітня 2011 року
укладено нотаріально посвідчений
договір іпотеки, згідно з яким
відповідачі передали в іпотеку
належний їм на праві власності
житловий будинок АДРЕСА_1 у м.
Бобринець, та земельну ділянку площею
0,0968 га, на якій розташований вказаний
житловий будинок.

У зв'язку з тим що відповідачі належним
чином умов договору позики не виконали,
станом на 01 червня 2013 року утворилась
заборгованість у сумі 113 600 грн, тому
просив суд у рахунок погашення
заборгованості за договором позики від
30 квітня 2011 року та в рахунок стягнення
інфляційних за період з 01 листопада 2011
року по 30 квітня 2013 року у розмірі трьох
відсотків річних від простроченої суми
за період з 01 листопада 2011 року по 31
травня 2013 року у сумі 5 396 грн 78 коп., а
всього у сумі 120 700 грн 78 коп. звернути
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок з відповідними
господарсько-побутовими будівлями та
земельну ділянку площею 0, 0968 га,
розташовані по АДРЕСА_1 м.
Бобринець; визначити спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
продажу з прилюдних торгів в межах
процедури виконавчого провадження,
визначити початкову ціну реалізації
нерухомого майна; виселити
відповідачів з житлового будинку
АДРЕСА_1 у м. Бобринець і
зобов'язати Бобринецький сектор
Управління Державної міграційної
служби України в Кіровоградській
області зняти відповідачів з
реєстрації місця проживання у
вказаному житловому будинку.

Ухвалою Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 10 липня 2013
року провадження у справі в частині
позовних вимог до Бобринецького
сектора Управління Державної
міграційної служби України в
Кіровоградській області закрито у
зв'язку з прийняттям відмови позивача
від вимог до вказаного відповідача.

У процесі розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги і просив
звернути стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
договором позики від 30 квітня 2011 року в
сумі 81 801 грн 27 коп., з яких прострочена
заборгованість складає 74 400 грн,
інфляційні за період з січня 2012 року по
лютий 2014 року - 2 380 грн, три відсотки
річних від простроченої суми за період
з 01 січня 2012 року по 31 березня 2014 року в
сумі 5 020 грн 47 коп.

Рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 05 травня
2014 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок АДРЕСА_1 м. Бобринець
Кіровоградської області загальною
площею 77, 5 кв. м, житловою площею 47,8 кв.
м, позначений на плані літерою
«А,а,а1,а2,кр», літня кухня - «Б», погріб -
«Б1», прибудова - «Б2», сарай -«б»,
гараж-літня кухня - «В», сарай - «в»,
басейн - «Г», огорожа - «N1N2N3», водопровід
-«+вк», та земельну ділянку загальною
площею 0,0968 га, кадастровий номер
:50:157:0003, на якій розташований
вказаний будинок, у рахунок погашення
позикової заборгованості ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 перед ОСОБА_6 у загальній сумі 81
801 грн 27 коп., що складається з суми
простроченої заборгованості - 74 400 грн,
індексу інфляції - 2 380 грн, трьох
відсотків річних від простроченої суми
- 5 020 грн 47 коп.

Визначено спосіб звернення стягнення
на предмет іпотеки - шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження.

Передано предмет іпотеки - житловий
будинок АДРЕСА_1 м. Бобринець
Кіровоградської області з земельною
ділянкою загальною площею 0,0968 га,
кадастровий номер :50:157:0003, на якій
розташований вказаний будинок, в
управління ОСОБА_6

Виселено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з будинку №
АДРЕСА_1 у м. Бобринець Кіровоградської
області. Стягнуто з відповідачів, з
кожного, на користь ОСОБА_6 судові
витрати у сумі 603 грн 50 коп.

У задоволенні позову в частині
визначення початкової ціни реалізації
предмета іпотеки на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій, - відмовлено.

Відмовлено у задоволенні позову в
частині зобов'язання Бобринецького
районного сектора Управління
Державної міграційної служби України в
Кіровоградській області зняти
відповідачів з реєстрації місця
проживання - АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 30 липня 2014
року рішення Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 05
травня 2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору; якщо
в зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги (ст. 527
цього Кодексу).

Судами встановлено, що 30 квітня 2011 року
між ОСОБА_6, як позикодавцем, та ОСОБА_7 і
ОСОБА_8, як позичальниками, укладено
нотаріально посвідчений договір
позики, зареєстрований в реєстрі за №
270, відповідно до умов якого ОСОБА_6
надав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у позику грошові
кошти у сумі 113 600 грн, які передано
позичальникам до підписання цього
договору.

На забезпечення виконання зобов'язань
за договором позики від 30 квітня 2011
року у цей же день між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_6 укладено нотаріально
посвідчений договір іпотеки, за
умовами якого ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як
іпотекодавці, передали в заставу
ОСОБА_6, як іпотекодержателю, належний
їм на праві власності житловий будинок
АДРЕСА_1 Кіровоградської області, та
земельну ділянку площею 0,0968 га,
кадастровий номер :50: 157:0003, на якій
розташований житловий будинок, цільове
призначення якої - будівництво та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Пунктом 2.2 договору позики передбачено,
що позичальники повертатимуть
позикодавцеві позичену ними суму
грошей частинами, при цьому остаточний
розрахунок щодо повернення суми позики
має бути здійснено не пізніше 01
листопада 2011 року. Позика підлягає
поверненню щомісячно починаючи з 01
червня 2011 року до 01 жовтня 2011 року
включно в розмірі 5 600 грн, остаточна
сума позики, яка складає 85 600 грн,
повинна бути передана позикодавцеві не
пізніше 01 листопада 2011 року.

Згідно з п. 2.3 договору позики виконання
зобов'язання за договором має
здійснюватися готівкою шляхом
вручення грошей особисто
позикодавцеві, якщо інше не буде
додатково визначено письмовим
розпорядженням позикодавця, яке має
бути нотаріально засвідчено.

Факт одержання повернутої позики
(частини позики) підтверджується
заявою позикодавця (або особи, яка
уповноважена на це позикодавцем),
складеною у письмовій формі (п. 2.4.
договору позики).

Пунктом 6 договору позики передбачено,
що у разі відмови позикодавця від
отримання повернутих йому грошей
позичальники вправі передати їх на
депозит будь-якої нотаріальної контори
(нотаріуса), що буде свідчити про
своєчасне виконання ними умов цього
боргового документа.

На виконання зобов'язань за договором
позики щодо повернення грошових коштів
ОСОБА_7 передав ОСОБА_6 30 травня 2011 року
гроші у сумі 5 600 грн, 30 червня 2011 року - 5
600 грн, 01 серпня 2011 року - 5 600 грн, 31
серпня 2011 року - 5 600 грн, 30 вересня 2011
року - 5 600 грн, та 28 грудня 2011 року - 11 200
грн, всього у сумі 39 200 грн, що
підтверджується розписками, які надані
відповідачами, дійсність яких
позивачем не оспорюється.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції, з яким погодився і суд
апеляційної інстанції, встановивши, що
позивач не уповноважував будь-яких
осіб на отримання грошових коштів від
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на виконання договору
позики від 30 квітня 2011 року, виходив з
того, що відповідачами не доведено
виконання зобов'язання у повному
обсязі відповідно до п. п. 2.3, 2.4, 6
договору позики, а також не надано
доказів того, що виконання прийнято
належним кредитором або уповноваженою
на це особою, дійшов обґрунтованого
висновку про наявність заборгованості
відповідачів за договором позики у
сумі 74 400 грн та про наявність підстав
для стягнення вказаної суми з
урахуванням відповідальності,
передбаченої ст. 625 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- житловий будинок та земельну ділянку -
та виселення, суд першої інстанції,
враховуючи укладений між сторонами
договір іпотеки та встановивши
наявність заборгованості за договором
позики, а також те, що відповідачам
направлялася вимога про усунення
порушень на виконання умов договору
іпотеки, виходив з того, що у разі
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки, вартість предмета
іпотеки узгоджена сторонами у п. 2.3
договору, заяв про призначення
експертизи щодо визначення ринкової
вартості заставного майна не
подавалось, керуючись ст. ст. 7, 33, 38, 39
Закону України «Про іпотеку», дійшов
висновку про часткове задоволення
позову в цій частині.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що не надана оцінка
співмірності суми заборгованості та
вартості іпотечного майна, та,
встановивши, що узгоджена сторонами
вартість предмета іпотеки значно
перевищує суму заборгованості за
договором позики, іпотечним майном є
житловий будинок та земельна ділянка,
на якій він розташований, відповідачі є
пенсіонерами, особами похилого віку,
проживають і зареєстровані в цьому
будинку, іншого житла не мають, умови
договору позики частково виконали,
керуючись ч. 4 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», засадами справедливості,
добросовісності і розумності, дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Відповідно до ч. 4 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» суд вправі відмовити у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

При вирішенні спору суд апеляційної
інстанції не врахував, що п. 2.2 договору
позики передбачено, що остаточна сума
позики повинна бути передана
позикодавцеві не пізніше 01 листопада
2011 року, позивач звернувся до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки у травні 2013 року, та
помилково вважав, що ч. 4 ст. 39 цього
Закону, яка регулює правовідносини, що
виникають при достроковому звернені
стягнення на предмет іпотеки,
поширюється спірні правовідносини.

З огляду на наведене суд апеляційної
інстанції безпідставно відмовив
ОСОБА_6 у задоволенні його позовних
вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції на
підставі наявних у справі доказів
обґрунтував свої висновки та правильно
частково задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
встановивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі
судом апеляційної інстанції рішення
підлягає скасуванню як таке, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
із залишенням у силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 30 липня 2014
року скасувати, залишити в силі рішення
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 05 травня
2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С.
Олійник