Ухвалаіменем україни 17 грудня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Парінової І.К., Дьоміної О.О.,
Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення грошових
коштів за користування приватною
земельною ділянкою, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 15 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
14 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4,
управління змелених ресурсів
виконавчого комітету Одеської міської
ради, мотивуючи вимоги тим, що вони є
сусідами відповідачів, та мешкають по
АДРЕСА_1. ОСОБА_6 мешкає у буд. АДРЕСА_2,
ОСОБА_7 - у буд. АДРЕСА_3,
ОСОБА_8 - у буд. АДРЕСА_4, ОСОБА_9 - у буд.
АДРЕСА_5, ОСОБА_10 - у буд. АДРЕСА_6.
Відповідачі проживають у буд. АДРЕСА_7.
У 2002 році рішенням Приморського
районного суду міста Одеси зобов'язано
управління земельних ресурсів видати
на ім'я ОСОБА_5, державний акт на землю
без згоди власників суміжних земельних
ділянок. На даний час проведена
будівельно-технічна експертиза, з якої
стало відомо, що розміри земельної
ділянки ОСОБА_11, зазначені у державному
акті не відповідають дійсності, що
свідчить про те, що остання захопила
частку їх землі. Посилаючись на
викладене, позивачі просили визнати
недійсним державний акт від 31 грудня 2002
року серії РІ № 3467160 на право власності
на земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_7, виданий на ім'я ОСОБА_5

У листопаді 2009 року ОСОБА_5 звернулася
до суду з зустрічним позовом про
стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з кожного по 200 000 грн
в якості орендної плати за
користування земельною ділянкою
належної їй на праві приватної
власності. Вимоги обґрунтовані тим, що
з 1994 року по 2004 рік відповідачі за
зустрічним позовом декілька разів
зверталися до суду з позовом до неї та
виконавчого комітету Одеської міської
ради з вимогами скасувати рішення про
передачу у власність ОСОБА_5 земельної
ділянки площею 634 кв. м по АДРЕСА_7, які
були залишені без задоволення.
Зазначала, що позов про визнання
державного акта на землю недійсним
свідчить про чергову спробу
привласнити її землі в межах площі 280
кв. м, якими відповідачі користуються
безкоштовно тривалий час. Згідно із
Законом України «Про оренду землі»
використання землі в Україні є платним.
Посилаючись на викладене, просила
позов задовольнити.

У січні 2011 року ОСОБА_5, до позову якої
приєднався ОСОБА_4 подали до суду
уточнення до зустрічного позову, в якій
вказують, що відповідачі протиправно
використовують 280 кв. м належної їм
земельної ділянки. Спірна земельна
ділянка є їх єдиним джерелом доходів,
на якій вони кожного календарного року
отримують два врожаю, зокрема: з 1-го
січня по 15 квітня - врожай квітів
«Геоцінти», з 15 квітня по 15 листопада -
врожай помідор «Мікада». За їх
підрахунками дохід від квітів
«Геоцінти» за рік становить 34 160 грн,
від помідор «Мікада» - 23 520 грн. Крім
того, згідно з Правилами оплати за
водопостачання, землі, що не забудовані
землевласником вважаються поливними,
на які нараховується полив у розмірі 1,10
грн за один кв. м. З урахуванням поливу
збитки за один рік складають 60 000 грн, за
п'ять років - 300 000 грн. За таких обставин,
керуючись ст. ст. 211-212 ЗК України, ст.ст.
1212, 1214 ЦК України, просили стягнути на
свою користь з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 60 000 грн з кожного.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 15 травня 2014 року позов
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
залишено без розгляду.

ОСОБА_4 просив зустрічний позов
задовольнити та стягнути на його
користь особисто та на його користь як
правонаступника ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, з відповідачів по 60 000 грн
з кожного за користування належною
йому земельною ділянкою, площею 280 кв.
м.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 15 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
14 липня 2014 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами (ст. 212 ЦПК України), з
урахуванням встановлених обставин і
вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, керуючись
ст. ст. 211, 212 ЗК України, виходив з того,
що позивачем не доведено, що він має
право на стягнення грошових коштів від
доходу, який мав бути обов'язково
отриманий від вирощених квітів та
овочів, оскільки ним не надано належних
доказів отримання прибутку в попередні
роки та підтвердження розрахунку
вартості квітів та овочів, а тому
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в позові.

Оскільки доводи касаційної скарги
висновків суду першої та апеляційної
інстанцій не спростовують та не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, колегія суддів вважає
за необхідне касаційну скаргу
відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 15 травня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 14 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. Парінова О.О. ДьомінаС.П. Штелик