Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4909/14
Головуючий у 1-й інстанції: Суркова В.П.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука О.П.

При секретарі: Остащенко
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року по
справі за заявою ОСОБА_3,
заінтересована особа - Головне
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області, про встановлення
факту перебування на утриманні
чоловіка,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із заявою про встановлення факту
перебування на утриманні чоловіка,
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Мотивуючи свої вимоги, заявниця
зазначала, що з 31.05.1980 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 і
спільно проживала з ним за адресою:
АДРЕСА_1.

Її чоловік ОСОБА_4 знаходився на
пенсійному обліку в Головному
управлінні Пенсійного фонду України в
Запорізькій області та отримував
пенсію за вислугу років на підставі
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», розмір якої становив 1 335,87 грн.
Крім того, він працював за сумісництвом
у ТОВ «Рома-Інвест» та ТОВ «КНК».

Вона не працювала і була на повному
утриманні чоловіка через стан здоров'я
та здійснення догляду за хворою
матір'ю.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона досягла
пенсійного віку і має право на
призначення пенсії за віком, яка за
розміром буде менше, ніж розмір пенсії
її чоловіка.

Встановлення факту перебування на
утриманні чоловіка заявниці необхідно
для призначення пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, передбаченої ст.
36 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

Посилаючись на зазначені обставини,
ОСОБА_3 просила суд встановити факт її
перебування на утриманні чоловіка -
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року в
задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити заяву.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_3 з 31.05.1980 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4 (а.с. 17).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 16).

Відповідно до довідки Управління
пенсійного забезпечення
військовослужбовців та працівників
силових структур № 3169 від 01.09.2014 року,
ОСОБА_4 по день смерті знаходився на
пенсійному обліку в Головному
управлінні Пенсійного фонду України в
Запорізькій області, отримував пенсію
за вислугу років, яка була йому
призначена згідно Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб». Розмір пенсії станом на 01.02.2010
року становив 1 335,87 грн. (а.с. 15).

ОСОБА_4 працював і у ТОВ «КНК» з 01.10.2006р.
по 03.02.2010р., та у ТОВ «Рома-Інвест» з
01.11.2006р. по 03.02.2010р. за сумісництвом, де
також отримував заробітну плату (а.с. 13,
14).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд
першої інстанції виходив із того, що на
момент смерті свого чоловіка ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, не була непрацездатним
членом сім'ї померлого, та за
обставинами, визначеними в заяві,
заявниця не отримає права на одержання
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника.

Вказаний висновок суду відповідає
наявним матеріалам справи та
ґрунтується на нормах матеріального
права.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК України
може бути встановлено факт перебування
фізичної особи на утриманні померлого,
якщо це має значення для одержання
свідоцтва про право на спадщину,
призначення пенсії чи відшкодування
шкоди.

Згідно ст. 30 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», редакція якої діяла на момент
смерті ОСОБА_4, право на пенсію в разі
втрати годувальника мають
непрацездатні члени сімей загиблих,
померлих або таких, що пропали безвісти
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
перебували на їх утриманні (стаття 31).

Непрацездатними членами сім'ї
вважаються, у тому числі, батьки та
дружина (чоловік), якщо вони досягли
пенсійного віку (чоловіки - 60 років,
жінки - 55 років) або є інвалідами (ч. 4 п.
«б» ст. 30 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» право на
пенсію в разі втрати годувальника
мають непрацездатні члени сім'ї
померлого годувальника, які були на
його утриманні (стаття 38). При цьому
дітям пенсії призначаються незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Частиною 3 пунктом «б» даної норми,
редакція якої діяла на момент смерті
ОСОБА_4, визначено, що непрацездатними
членами сім'ї вважаються батько, мати,
дружина, чоловік, якщо вони є
інвалідами або досягли: чоловіки - 60
років, жінки - 55 років.

Згідно ч. 1 ст. 38 вказаного Закону члени
сім'ї померлого вважаються такими, що
були на його утриманні, якщо вони були
на його повному утриманні або
одержували від нього допомогу, яка була
для них постійним і основним джерелом
засобів до існування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», редакція якої діяла на
день смерті ОСОБА_4, пенсія у зв'язку з
втратою годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються чоловік (дружина), батько,
мати, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, передбаченого
статтею 26 цього Закону.

Статтею 26 цього закону, редакція якої
діяла на лютий 2010р., визначено, що особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення чоловіками 60
років, жінками - 55 років та наявності
страхового стажу не менше п'яти років.

Із наведених норм матеріального права
випливає, що право на отримання пенсії
у зв'язку із втратою годувальника мають
особи, які на день його смерті були
непрацездатними, а факт перебування
фізичної особи на утриманні померлого
встановлюється, якщо він має значення
для призначення пенсії, за умови, що
утримання було повним.

Повне утримання означає відсутність у
члена сім'ї інших джерел доходів, окрім
допомоги померлого. Якщо, крім
допомоги, що надавалася померлим, особа
мала інші джерела доходів, необхідно
надати докази, що допомога
годувальника була постійним і основним
джерелом засобів до існування.

З наданих суду першої інстанції
доказів вбачається, що на момент смерті
ОСОБА_4 заявниці виповнилося 52 роки і
вона не була непрацездатною.

Крім того, заявниця з 28.11.1995р.
зареєстрована як фізична
особа-підприємець, отримує власний
дохід (а.с. 5, 6-7).

Та обставина, що на день смерті
чоловіка заявниця, як вона зазначає
«свого самостійного заробітку
практично не мала» не спростовує
висновків суду, оскільки заявниця була
працездатною особою.

Отже, заявник не була і не могла
вважатись станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року
непрацездатним членом сім'ї ОСОБА_4,
оскільки не була інвалідом та не
досягла пенсійного віку. За таких
обставин, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
правомірного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
заяви.

Судом повно встановлені обставини
справи, оцінені надані заявником
докази, правильно застосовані норми
матеріального права, не допущено
порушень норм процесуального права,
тому колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року
по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: