АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7784/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
В.С. Шавула Доповідач - Дерев'янко
О.Г. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.,

при секретарі: Філіній Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приват Банк»

на рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 23 липня 2014 року

по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приват банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА
:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з вказаним позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 15527,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що між банком та відповідачем
ОСОБА_2 14 квітня 2006 року було укладено
кредитний договір №б/н, за яким остання
отримала кредит на суму 2500,00 грн. зі
сплатою 30,00% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

У відповідності до умов договору
позивач свої зобов'язання виконав в
повному обсязі та видав відповідачу
кредит у розмірі 2500,00 грн, проте
відповідач свої зобов'язання не
виконувала належним чином, в зв'язку з
чим станом на 03 листопада 2013 року
виникла заборгованість за кредитом в
сумі 15527,98 грн, що складається з:
заборгованості з тіла кредиту - 3599,05
грн; 10713,31 грн- заборгованість по
відсоткам за користування кредитом;
500,00 грн- штраф(фіксована частина); 715,62
грн- штраф (процентна складова).

Заочним рішенням суду від 13 лютого 2014
року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» було задоволено (а.с. 35-37).

Не погодившись з заочним розглядом
справи відповідачка подала до суду
заяву про перегляд заочного рішення
(а.с.53-56).

Ухвалою суду від 03 червня 2014 року
заочне рішення суду від 13 лютого 2014
року скасовано, а справа була
призначена до розгляду в загальному
порядку (а.с.75).

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 23 липня 2014 року
в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовлено. (а.с.94-96)

В апеляцiйнiй скарзi позивач ПАТ КБ
"ПриватБанк" ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового, по суті позовних вимог. Судові
витрати віднести на рахунок
відповідача (а.с.99-102).

Вислухавши представника позивача та
представника відповідача, перевiривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегiя суддiв
вважає, що скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних пiдстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14
квітня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк», як позикодавцем та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № б/н, за яким
останній отримав кредит на суму 2500,00
грн. зі сплатою 30,00% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Згідно до тексту заяви, яку
відповідачка підписала, вона
ознайомлена та згідна з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
тарифами банка. Вона також згодна з тим,
що ця заява разом з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою и
тарифами складає між нею та банком
договір про надання банківських
послуг. (а.с.6)

Відповідно до умов зазначеного
договору позивач передав відповідачу
грошові кошти, а остання зобов'язалась
в строки, обумовлені умовами та
правилами надання банківських послуг
повернути отримані кредитні кошти,
своєчасно сплачувати кредит і відсотки
за користування кредитом, комісій та
інших передбачених договором платежів,
сплачуючи щомісячний платіж в
визначений договором строк в розмірі 2,5
% від суми заборгованості. (а.с.6).

Таким чином судом правильно зазначено
в рішенні про те, що правовідносини між
сторонами виникли саме з 14 квітня 2006
року, тобто з часу підписання заяви на
отримання кредиту (а.с.6).

Відповідно до п. 9.1, 9.4 умов та правил
надання банківських послуг, вказано в
яких випадках дія картки припиняється
та з якого часу у кредитора виникає
право на примусове стягнення
заборгованості та в якому порядку.

Відповідно до п.9.4 умов та правил
надання банківських послуг, у випадку
наявності перевитрат платіжного
ліміту по карті та непогашення їх
клієнтом протягом 6 місяців- картка
закривається та її наступне
відновлення можливе лише після повного
погашення заборгованості.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за договором № б/н від
14.04.2006 року та виписки з карткового
рахунку в період з 05.05.2006 року по 03.11.2013
року, ОСОБА_2 починаючи з 30 травня 2008
року щомісячні платежі по картковому
рахунку не здійснювалися, отже,
відповідно до положень укладеного між
сторонами договору та умов та правил
надання банківських послуг, платіжна
картка відповідачки повинна бути
закрита протягом 6 місяців після
настання строку погашення чергового
платежу, тобто з 01 грудня 2008 року (а.с. 5-9,
31-34)

Відповідно до рекомендацій, що
містяться у п. 31 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин" -
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів", суди мають
виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 267 ЦК України - загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Судом першої інстанції встановлено, з 30
травня 2008 року розмір заборгованості
відповідача перед позивачем не
змінювався, що дає підстави вважати про
інформованість позивача про порушення
його прав з боку ОСОБА_2 і тому саме з
цієї дати суд рахував строк позовної
давності для звернення до суду, в той
час як позивач згідно позовної заяви
звернувся із позовом лише 18 листопада
2013 року (а.с. 2-3).

Статтею 267 ЦК України встановлено, що
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі(а.с.86), є підставою для відмови у
позові.

З урахуванням зазначеного, не зважаючи
на встановлення порушення виконання з
боку відповідача умов кредитного
договору, суд першої інстанції
правильно в рішенні зазначив, що
позивачем пропущено строк позовної
давності звернення до суду для захисту
свого порушеного права, у зв'язку з чим
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позовних вимог.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи,
зокрема щодо застосування строку
позовної давності, Закону України «Про
захист прав споживачів» прийняти не
можна в силу їх безпідставності. Інші
доводи не спростовують висновків
місцевого суду, зводяться до
переоцінки доказів і незгоди із
висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.209,218,303,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 23 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Дерев'янко О.Г.

Судді :
Черненкова Л.А.

Петешенкова М.Ю.