У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

24 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого: Ткачука О.С., суддів:
Гримич М.К., Колодійчука В.М.
Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ніконджитбудсервіс» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за проживання в
гуртожитку, за касаційними скаргами
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 14 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю
«Ніконджитбудсервіс» (далі - ТОВ
«Ніконджитбудсервіс») до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 у якому просило стягнути
з відповідачів у солідарному порядку
заборгованість за проживання в
гуртожитку за період з 01 січня 2011 року
по 01 лютого 2014 року в сумі 3 792 грн 50 коп.;
3 % річних - 85 грн 11 коп.; пеню - 158 грн 36
коп. Позовні вимоги мотивувало тим, що
надання в оренду та експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна є основним видом діяльності
товариства. Кімнати № 510, 511 у
гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_1
належать товариству на праві
колективної власності, у них
зареєстровані та проживають
відповідачі, разом із ними без
реєстрації проживає їх неповнолітній
син ОСОБА_6, 1997 року народження.
Зазначало, що договір найму між
товариством та відповідачами не
укладено, оскільки останні ухиляються
від його підписання, хоча фактично між
сторонами склались відносини найму
кімнат у гуртожитку, при цьому не
сплачують плату за проживання у
гуртожитку у повному обсязі відповідно
до розміру оплати за користування
гуртожитком, встановленого
розпорядженнями директора ТОВ
«Ніконджитбудсервіс».

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23 червня 2014 року у
задоволенні позову ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 20 серпня 2014
року скасовано рішення суду першої
інстанції, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ТОВ «Ніконджитбудсервіс» в
солідарному порядку заборгованість з
оплати за користування гуртожитком в
сумі 3 792 грн 50 коп., 3 % річних у сумі 85 грн
11 коп., всього 3 877 грн 61 коп.

У задоволенні вимог про стягнення пені
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_4, ОСОБА_5
просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, справу
направити на новий розгляд до
апеляційного суду, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скаргах доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційні скарги підлягають
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
підстави для стягнення оплати за
проживання за збільшеними тарифами
відсутні, оскільки у письмовій формі
сторонами вони узгоджені не були.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та частково задовольняючи
позов, апеляційний суд послався на те,
що 01 липня 2003 року між ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» та ОСОБА_3 був
укладений договір на користування
площею гуртожитку, відповідно до якого
останній були надані в користування
кімнати № № 510, 511 площею 48,2 кв. м
строком на один рік. Згідно умов
договору відповідачка зобов'язалась
своєчасно вносити плату за проживання
у гуртожитку за встановленими ставками
та відповідно до п. 38 «Примірного
положення про гуртожитки»,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №
208. За таких обставин суд дійшов
висновку про те, що відповідачами
порушено зобов'язання, а тому з
відповідачів підлягає стягненню плата
за проживання в гуртожитку.

Такий висновок суду є правильним,
відповідає фактичним обставинам
справи, наданим сторонам доказам, до
яких вірно застосовано норми права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частинами 1, 2 статті 11 ЦК України
визначено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Судом встановлено, що гуртожиток за
адресою: АДРЕСА_1 має статус
«холостяцького». Відповідачі
проживають у приміщеннях, що
знаходяться у їх відособленому
користуванні.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є колишніми
працівниками ВАТ «Ніконд», до
статутного фонду якого раніше входив
даний гуртожиток, та вселились у
гуртожиток на законних підставах у
зв'язку з роботою на вказаному
підприємстві: відповідачка у 1981 році, а
відповідач - у 1993 році (а. с. 63).

Після припинення трудових відносин з
ВАТ «Ніконд» відповідачі продовжують
проживати у кімнатах №№ 510, 511 цього
гуртожитку та зареєстровані в них.

Розпорядженнями директора ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» від 26 січня 2012
року та від 26 липня 2013 року були змінені
розміри оплати за проживання у
гуртожитку, в зв'язку з чим розмір плати
за проживання відповідачів у кімнатах
№ № 510, 511 з 01 березня 2012 року складає 450
грн за місяць, а з 01 вересня 2013 року - 480
грн за місяць.

Пунктом 38 Примірного положення про
гуртожитки», затвердженого постановою
Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986
року № 208 визначено, що плата за
користування жилою площею в
приміщеннях, що знаходяться в
спільному користуванні кількох осіб,
які не перебувають у сімейних
стосунках, провадиться за
встановленими ставками. Витрати на
комунальні послуги входять до ставки
плати за користування жилою площею і
окремо плата за них не стягується.
Громадяни, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх
відособленому користуванні, вносять
плату за користування жилою площею і
за комунальні послуги по ставках
квартирної плати (тарифах),
установлених для будинків державного
та громадського житлового фонду.

З огляду на вищевикладене апеляційний
суд дійшов вірного висновку про
часткове задоволення позовних вимог
ТОВ «Ніконджитбудсервіс».

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Із матеріалів справи встановлено, що
оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги цих висновків не
спростовують.

При вирішенні позовних вимог ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» судом
апеляційної інстанції правильно
визначено характер правовідносин між
сторонами та застосовано норми
матеріального права, що їх регулюють,
повно і всебічно досліджено матеріали
справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи касаційних скарг не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування
апеляційним судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Перевіривши
доводи касаційних скарг, дослідивши
матеріали справи, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про їх
відхилення та залишення без змін
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 14 серпня 2014
року, оскільки воно є законним та
обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відхилити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 14 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
М.К. Гримич

В.М.
Колодійчук

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська