Справа №485/2166/14-ц 22.12.2014 22.12.2014 22.12.2014
Провадження №22-ц/784/3343/14
Провадження 22 ц- 784/3343/2014
Головуючий у першій інстанції - Квєтка
Доповідач апеляційної інстанції -
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

з секретарем судового засідання Яценко
Л.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

фізичної особи - підприємця ОСОБА_5

на рішення Снігурівського районного
суду Миколаївської області
від 14 листопада 2014 року,

ухваленого за позовом

фізичної особи - підприємця ОСОБА_5

до ОСОБА_3

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_5 пред'явила позов до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
отриманий товар в розмірі 4 138 грн.,
посилаючись на те, що відповідач не
виконує взяті на себе зобов'язання щодо
повернення коштів за товар куплений у
роздріб в належному їй магазині, що
підтверджується виданою останньою
розпискою про повернення боргу.

Рішенням Снігурівського районного
суду Миколаївської області від
14 листопада 2014 року позов
задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_3
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5 636 грн. 10 коп. в рахунок погашення
боргу за отриманий товар. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на незаконність судового
рішення, порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просила ухвалити судове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, правовідносини які
між ними виникли та закон, який їх
регулює.

Висновок суду, з яким погоджується
судова колегія, ґрунтується на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень,
відповідає положенням ст.ст.57-60, 64 ЦПК
України, а також нормам матеріального
права.

Так, за ст.ст.11, 14-15, 22, 203-205 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків (зобов'язань) є договори,
зміст яких не повинен суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; волевиявлення
його учасників має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; він
має бути вчиненим у формі встановленій
законом і спрямованим на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Договір вважається правомірним якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Правомірний (дійсний) договір породжує
для сторін цивільні обов'язки, які
повинні виконуватися належним чином у
межах та на умовах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості і виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні
сприяти одна одній у належному його
виконанні, а у разі виникнення
труднощів у однієї із сторін - всіляко
сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не
виконала його, або виконала з
порушенням умов) повинна нести
негативні наслідки такої поведінки, а
саме, сплатити в межах позовної
давності неустойку і відшкодувати
збитки.

При цьому, сторона не звільняється від
виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до положення ч.1 ст.1053 ЦК
України за домовленістю сторін борг, що
виник із договорів купівлі-продажу,
найму майна або з іншої підстави, може
бути замінений позиковим
зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики
(ст.1047 ЦК України).

Отже, умовами здійснення новації є,
по-перше, двостороння угода
(домовленість), по-друге, дотримання
форми такого правочину (новаційного
договору), тобто у формі, передбаченій
для укладення договору позики
(ч.2 ст. 1053 ЦК України), а по-третє, це
дійсність первинного зобов'язання.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_5 є
суб'єктом господарювання і займається
роздрібною торгівлею в
неспеціалізованих магазинах з
перевагою продовольчого асортименту
(а.с.6,7).

ОСОБА_3 неодноразово купувала у
позивача в магазині товари, але
оскільки грошей у неї не було, вона
зобов'язалася гроші за товар сплатити
пізніше (ці обставини сторони не
заперечували у судовому засіданні).

На підтвердження суми боргу за товар
позивач долучила до матеріалів справи
оригінал розписки від 10 грудня 2013 року,
в якій зазначено, що ОСОБА_3 винна гроші
в сумі 1 778 грн. 65 коп. та зобов'язується
віддати ці гроші в січні місяці (а.с.3).

В подальшому, сума боргу була частково
сплачена та залишок боргу за вказаною
розпискою склав 636 грн. 10 коп. (а.с.3).

Отже, з системно - логічного аналізу
викладених вище обставин, колегія
суддів приходить до висновку, що
розписка була складена за домовленістю
сторін на забезпечення зобов'язання по
оплаті придбаного відповідачем товару.

Таким чином між сторонами виникли
правовідносини з приводу боргу, що
виник із договору купівлі-продажу
товарів в роздріб, який за домовленістю
сторін був замінений позиковим
зобов'язанням, тому ці правовідносини
повинні регулюватися положеннями ст.1053
ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
сторонами дотримані всі умови для
новації боргу, а тому відповідач
зобов'язаний повернути позивачу
грошові кошти за спірною розпискою.

Щодо визначеної районним судом суми
боргу, з якою не погоджується позивач,
то колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дав вірну оцінку цим
обставинам та вірно визначив борг в
розмірі 636 грн. 10 коп. Посилання
позивача на те, що відповідач повинна
сплатити за товар кошти в розмірі
4 138 грн. є безпідставними,
оскільки не знайшли свого
підтвердження належними доказами.
Хоча, у відповідності до вимог ч.1 ст.60
ЦПК України це є обов'язок позивача.

Що ж до тверджень особи, яка подала
апеляційну скаргу, про наявність
процесуальних порушень, допущених
судом при розгляді судом даної справи,
то вони не можуть слугувати скасуванню
оскарженого рішення, оскільки не
знайшли свого підтвердження.

Доводи позивача про те, що районний суд
порушив норми процесуального права і
не врахував пояснення свідка по справі,
чим позбавив можливості надавати
докази по справі, не заслуговують на
увагу, оскільки свідчення свідка не
можуть вважатись допустимим доказом у
даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а
зводяться до переоцінки наданих
доказів, яким суд першої інстанції дав
належну правову оцінку відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
то апеляційна скарга в силу
ч.1 ст.308 ЦПК України підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 відхилити, а рішення
Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 14 листопада
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: