Номер провадження: 22-ц/785/6230/14
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

Драгомерецького М.М.

суддів:
Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26 лютого 2014 року за позовом
Одеської міської ради до ОСОБА_3 про
знесення самовільно зайнятої
земельної ділянки шляхом знесення
самочинно збудованого балкону,

в с т а
н о в и л а:

23 жовтня 2013 року Одеська міська рада
звернулася до суду з вказаним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що при
проведенні реконструкції квартири
НОМЕР_1,НОМЕР_2 у буд. АДРЕСА_1 відповідач
ОСОБА_3, яка розташована на першому
поверху багатоповерхового будинку,
самовільно, без затвердженої у
встановленому законом порядку
проектної документації та дозволу
здійснив будівництво балкону розміром
2,5х3,5 м, площею 8,75 кв.м., на земельній
ділянці, яка належить до комунальної
власності територіальної громади м.
Одеси в особі Одеської міської ради.
Земельна ділянка, на якій знаходиться
самочинно збудований балкон,
відповідачу у користування або
власність Одеською міською радою не
надавалась.

Посилаючись на ці обставини, ст. ст. 319,
376, 391 ЦК України, Одеська міська рада
просила суд зобов'язати відповідача
ОСОБА_3 власними силами і за свій
рахунок звільнити самовільно
захоплену земельну ділянку шляхом
знесення самочинного збудованого
балкону, площею 8,75 кв.м., за адресою:
АДРЕСА_1, кв. НОМЕР_1,НОМЕР_2 (а.с. 3-6).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився.

Рішенням суду першої інстанції позов
задоволено. Суд зобов'язав відповідача
ОСОБА_3 власними силами і за свій
рахунок звільнити самовільно
захоплену земельну ділянку шляхом
знесення самочинного збудованого
балкону, площею 8,75 кв.м., за адресою:
АДРЕСА_1, кв. НОМЕР_1, НОМЕР_2, та стягнув з
відповідача ОСОБА_3 судові витрати в
сумі 114,70 грн. (а.с. 43-44).

В апеляційній скарзі відповідач,
ОСОБА_3, просить рішення суду першої
інстанції скасувати й ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи тим, що суд першої
інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права,
судом не враховано, що він в
встановленому законом порядку провів
реконструкцію належної йому на праві
власності квартири, у тому числі
прибудував балкон, отримав Декларацію
про початок виконання будівельних
робіт від 01 жовтня 2013 року та
Декларацію про готовність об'єкту до
експлуатації від 09 жовтня 2013 року. 23
травня 2014 року Реєстраційна служба
Одеського міського управління юстиції
видала йому свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, у тому
числі на балкон (а.с. 48-50).

Сторони у справі в судове засідання
неодноразово не з'являлися, про розгляд
справи сповіщені належними чином.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у даному випадку їх неявка в
суд не перешкоджає розглядові справи і
не порушує право на доступ до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідача,
ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду та ухвал суду в межах позовних
вимог та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга відповідача задоволенню не
підлягає, оскільки рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм процесуального та матеріального
права.

Судом першої інстанції встановлено, що
при проведенні реконструкції квартири
НОМЕР_1,НОМЕР_2 у буд. АДРЕСА_1 відповідач
ОСОБА_3, яка розташована на першому
поверху багатоповерхового будинку,
самовільно здійснив будівництво
балкону розміром 2,5х3,5 м, площею 8,75 кв.м.,
на земельній ділянці, яка належить до
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси в особі Одеської
міської ради.

Земельна ділянка, на якій знаходиться
самочинно збудований балкон,
відповідачу у користування або
власність Одеською міською радою не
надавалась.

За загальним правилом особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього (ч. 2
ст. 376 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

За наявності спору, право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво, лише у випадках,
передбачених ст. 376 ЦК України, а саме:
за особою, яка здійснили самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК
України); за особою - власником
(користувачем) земельної ділянки, яка
здійснила самочинне будівництво на цій
ділянці, якщо це не порушує права інших
осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні будь-які
документи, які б посвідчували право
відповідача ОСОБА_3 на користування
земельною ділянкою, її цільове
призначення, також не надано доказів
надання вказаної земельної ділянки під
забудову, на який він прибудував до
квартири балкон.

У п. 19 постанови Пленуму Вищого
спеціалізовано суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ № 6 від
30 березня 2012 року "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про правий
режим самочинного будівництва) при
розгляді справ зазначеної категорії
судам слід мати на увазі, що відповідно
до статті 26 Закону № 2780-XII спори з
питань містобудування вирішуються
радами, інспекціями державного
будівельного архітектурного контролю
у межах їх повноважень, а також судом
відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України). У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що позивачем доведено,
що відповідачу ОСОБА_3 не було надана
земельна ділянка під прибудований до
квартири балкон, чим порушуються права
Одеської міської ради. Тому у
відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України
вимоги Одеської міської ради
підлягають судовому захисту.

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Доводи відповідача ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним і
необґрунтованим, оскільки судом не
враховано, що він в встановленому
законом порядку провів реконструкцію
належної йому на праві власності
квартири, у тому числі прибудував
балкон, отримав Декларацію про початок
виконання будівельних робіт від 01
жовтня 2013 року та Декларацію про
готовність об'єкту до експлуатації від
09 жовтня 2013 року. 23 травня 2014 року
Реєстраційна служба Одеського
міського управління юстиції видала
йому свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, у тому числі на балкон,
не приймаються до уваги за таких
підстав.

Відповідно до частин 4, 5 статті 26 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" від 17 лютого 2011 року № 3038-VI,
який набув чинності 12 березня 2011 року,
право на забудову земельної ділянки
реалізується її власником або
користувачем за умови використання
земельної ділянки відповідно до вимог
містобудівної документації.
Проектування та будівництво
об'єктів здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок у
такому порядку: 1) отримання замовником
або проектувальником вихідних даних; 2)
розроблення проектної документації
та проведення у випадках,
передбачених статтею 31 цього Закону, її
експертизи; 3) затвердження проектної
документації; 4) виконання підготовчих
та будівельних робіт; 5) прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів; 6) реєстрація права власності
на об'єкт містобудування.

Частиною 1 статті 39 цього Закону
передбачено, що прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до I-III
категорій складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснювалося на
підставі будівельного паспорта,
здійснюється шляхом реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
на безоплатній основі поданої
замовником декларації про готовність
об'єкта до експлуатації. Форма
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, порядок її подання і
реєстрації визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Дійсно відповідач ОСОБА_3 отримав
Декларацію про початок виконання
будівельних робіт від 01 жовтня 2013 року
та Декларацію про готовність об'єкту до
експлуатації від 09 жовтня 2013 року. 23
травня 2014 року Реєстраційна служба
Одеського міського управління юстиції
видала йому свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, у тому
числі на балкон (а.с. 51-53, 54-58, 59-60).

Згідно з копією технічного паспорту
квартири № НОМЕР_1,НОМЕР_2,
виготовленого 16 травня 2014 року
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 до
квартири прибудована веранда розміром
2,18 х 3,37 м, площею 7,3 кв.м. (а.с. 61-62).

У п. 14, 15 постанови Пленуму № 6 від 30
березня 2012 року "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про правий
режим самочинного будівництва)» Вищий
спеціалізований суд з розгляду
цивільних і кримінальних справ
роз'яснив, що на підставі частини
третьої статті 376 ЦК суд може
задовольнити позов про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно на земельній ділянці, що
не надавалася у власність чи
користування особі, яка збудувала його,
якщо їй у встановленому законом
порядку було передано земельну ділянку
у власність або надано у користування
під уже збудоване нерухоме майно
відповідно до її цільового
призначення, та за умови, що
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також у разі, якщо ці
обставини були предметом розгляду
компетентного державного органу
(частина третя статті 375 ЦК).

При цьому суд має враховувати, що
відсутність заперечень власника проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
самочинне будівництво, чи визнання
такого позову має бути обґрунтовано
відповідними доказами, що
підтверджують право на вчинення таких
процесуальних дій, зокрема, договорами
купівлі продажу земельної ділянки,
оренди, міни.

Виходячи зі змісту частини третьої
статті 376 ЦК, при доведенні визначених
нею умов суд може визнати право
власності на самочинно збудоване майно
також за особою, яка його збудувала,
якщо після закінчення будівництва
земельну ділянку цій особі було
передано у власність або надано у
користування, або з власником
земельної ділянки, на якій розміщено
майно, укладено договір суперфіцію
(частина перша статті 413 ЦК) відповідно
до її цільового призначення.

Вирішуючи справи такої категорії, суд
має виходити з того, що надання
земельної ділянки під уже збудоване
нерухоме майно чи укладення договору
суперфіцію може відбутися як до
пред'явлення позову до суду, так і після
цього.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

На виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
неодноразово, 17 липня 2014 року, 09 жовтня
2014 року та 13 листопада 2014 року,
направляв Одеській міській раді листи
про необхідність явиться в суд
представнику міської ради для
з'ясування доводів апеляційної скарги
відповідача ОСОБА_3 й вирішення
питання про можливість виділу йому
земельної ділянки під збудований
балкон у власність або оренду, а також
роз'яснив відповідачу ОСОБА_3 та його
представнику ОСОБА_5 в судовому
засіданні 17 липня 2014 року наслідки не
вчинення вказаних процесуальних дій.
Однак сторони у справі не скористались
своїми правами.

Таким чином, Одеська міська рада
заперечує проти передачі земельної
ділянки під збудовану прибудову, тому є
законні підстави для задоволення
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами (ч. 2 ст. 303 ЦПК України).

Тому апеляційний суд може перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, з огляду на
докази, які досліджувались судом при
вирішенні спору.

Само по собі оформлення права
власності на балкон (згідно із
технічним паспортом веранду, розміром
2,18 х 3,37 м, площею 7,3 кв.м.), прибудований
до спірної квартири на земельній
ділянці, не відведеній у встановленому
законом порядку для цієї мети, не може
служити підставою для скасування
рішення суду.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 26 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може
бути оскаржена в касаційному порядку
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік