Справа № 344/7249/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2542/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Шалаути Г.І.,

суддів:
Матківського Р.Й., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука
Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про витребування майна з чужого
незаконного володіння за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 03
листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 подала позов до
ОСОБА_3 про витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Позов мотивувала тим, що рішенням
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 24.12.2013 року частково
задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
скасовано рішення Івано-Франківського
міського суду від 06.11.2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до неї про поділ
майна подружжя та ухвалено нове
рішення. Цим рішенням проведено
розподіл майна, що належало їм на праві
спільної сумісної власності. Виділено
на праві власності ОСОБА_3 споруди та
будівельні матеріали, що розташовані
на земельній ділянці для ведення
садівництва, площею 0,0938 га , що
розташована на території Угринівської
сільської ради загальною вартістю 33 308,
58 грн. Визнано за нею право власності на
транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21063,
д.н.з.НОМЕР_2 вартістю 11 413 грн. та
вирішено передати їй у власність
рухоме майно та речі особистого вжитку
на суму 9 845 грн. Стягнуто зі ОСОБА_3 в її
користь 18 094,79 грн. грошової компенсації
за виділену йому частку у спільному
майні.

Оскільки відповідач не визнає її право
на автомобіль та відмовляється
передати його їй, зсилаючись на те, що в
рішенні суду не зазначено про визнання
за нею права власності на автомобіль та
про передачу автомобіля їй, просила
задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 03
листопада 2014 року задоволено позов
ОСОБА_2. Ухвалено витребувати у ОСОБА_3
автомобіль НОМЕР_1, а також свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу та
передати його ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі на зазначене
рішення ОСОБА_3 посилається на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, та на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначив, що в рішенні
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 24.12.2013 року конкретно не
зазначено, що за ОСОБА_2 визнано право
власності на даний автомобіль та не
вказано про передачу їй автомобіля, а
зазначено про передачу їй у власність
рухоме майно, а також речі особистого
вжитку на суму 9 845 грн. Крім того
апеляційним судом не зазначено спосіб
і порядок виконання судового рішення. А
тому вважає неправильними висновки
міського суду про те, що згідно рішення
апеляційного суду власником
автомобіля марки ВАЗ-21063 д.н.з. НОМЕР_2 є
позивач, а він утримує автомобіль без
правових підстав. Апелянт вважає, що
володіє зазначеним автомобілем та
документами на нього правомірно, а
оскаржуване рішення від 03.11.2014 року є
незаконним і по суті змінило зміст
рішення апеляційного суду від 24.12.2013
року.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

У судове засідання ОСОБА_3 не з'явився,
хоча належним чином був повідомлений
про місце і час розгляду справи. Подав
заяву про відкладення розгляду справи
з причин перебування його на лікуванні,
проте будь-яких підтверджуючих доказів
про зазначені обставини до заяви не
долучив, а тому колегія повважала
причину неявки апелянта в судове
засідання не поважною та вважала за
можливе розгляд апеляційної скарги
провести за відсутності апелянта.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4
апеляційної скарги не визнала, просила
її відхилити, зсилаючись на рішення
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 24.12.2013 року про розподіл
майна між сторонами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши їх доказами, колегія
суддів доводи апелянта вважає
необґрунтованими та приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
грудня 2013 року проведено розподіл
майна, що належало на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Виділено на праві власності ОСОБА_3
споруди

та будівельні матеріали, що
розташовані на земельній ділянці для
ведення садівництва, площею 0,0938 га, що
розташована на території Угринівської
сільської ради загальною вартістю 33 308,
58 грн. Визнано за ОСОБА_2 - транспортний
засіб - автомобіль ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_2,
вартістю 11 413 грн. та ухвалено передати
їй у власність рухоме майно, а також
речі особистого вжитку на суму 9 845 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 18
094, 79 грн. грошової компенсації за
частку у спільному майні. (а.с.6-9).
Посилання апелянта на описку - не
зазначення в резолютивній частині
рішення «визнати право власності» за
ОСОБА_2 на автомобіль, а звідси на
правомірне володіння ним, присудженим
відповідачу автомобілем, не заслуговує
на увагу, оскільки в мотивувальній
частині рішення чітко прописано, що
автомобіль ВАЗ 21063 придбаний сторонами
в шлюбі та є спільною сумісною
власністю подружжя та прописано, що
ОСОБА_3 слід виділити на праві
власності - споруди та будівельні
матеріали вартістю 33 308, 58 грн.,
зарахувати кошти за проданий ним
автомобіль «Нісан» вартістю 24 139 грн., а
всього майна на суму 57 447, 58 грн., а
ОСОБА_2 виділити на праві власності -
автомобіль ВАЗ 21063 вартістю 11 413 грн. та
речі особистого вжитку вартістю 9 845
грн., а всього майна вартістю 21 258 грн.
Для рівності часток із ОСОБА_3 в користь
ОСОБА_2 слід стягнути грошову
компенсацію розмірі 18 094, 79 грн. Також в
резолютивній частині чітко прописано,
що ОСОБА_2 передати у власність рухоме
майно. Оскільки з рухомого майна їй
передано лише один автомобіль ВАЗ 21063
вартістю 11 413 грн., то він і є цим рухомим
майном. Зважаючи на те, що цим рішенням
за ОСОБА_2 визнано право власності на
спірний автомобіль, то з часу набрання
рішенням законної сили, право на це
інших осіб, тобто, ОСОБА_3, яке у нього
було до поділу майна, припиняється, а
отже він незаконно утримує майно, яке
йому не належить без належних правових
підстав.

Колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції, а доводи апелянта
розцінює як намагання продовжити строк
неправомірного утримування майна, яке
після набрання рішенням суду законної
сили йому не належить.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, не підлягає сумніву, що
власником автомобіля марки ВАЗ 21063,
д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 11 413 грн., на
підставі судового рішення стала
ОСОБА_2, а отже будучи власником вправі
ставити вимогу про витребування свого
майна з чужого незаконного володіння, а
також технічну документацію на
автомобіль для реєстрації у належному
порядку права власності на рухоме
майно, присуджене їй за рішенням суду.

Відповідач після набрання рішенням
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 24.12.2013 року законної сили (з
часу його проголошення) утримує,
володіє та користується спірним
автомобілем та технічною
документацією на нього без правових
підстав, порушуючи в такий спосіб
законне право ОСОБА_2

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок доказування і
подання доказів. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до змісту ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується і
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, вирішує що з ним робити,
користуючись виключно власними
інтересами, здійснюючи будь-які дії,
які не повинні суперечити закону і не
порушувати прав інших осіб.

Статтею 387 ЦК України визначено, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Власник на свій розсуд обирає спосіб
захисту порушеного права.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, є законним та
справедливим і підстав для його зміни
чи скасування колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 03
листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді:
Г.І. Шалаута

Р.Й. Матківський

Г.П. Мелінишин