У х в а л а

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання усного договору
купівлі-продажу автомобіля недійсним
та стягнення грошових коштів за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Сумської області від
29 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 17 лютого 2007 року ОСОБА_5 видав на
його ім'я довіреність на керування та
продаж автомобіля марки ГАЗ 2752, 2001 року
випуску, належного ОСОБА_6 При цьому він
передав відповідачеві 7 300 доларів США,
про що ним була складена відповідна
письмова розписка. У вересні 2009 року
правоохоронними органами було
виявлено факт підробки та заміни
ідентифікаційного номера кузова
автомобіля. Посилаючись на те, що між
сторонами було укладено усний договір
купівлі-продажу автомобіля, а
відповідач приховав від нього факт
підробки номера кузова цього
автомобіля, позивач просив визнати цей
договір недійсним та на підставі ст. 1212
ЦК України повернути сплачені
відповідачеві грошові кошти у розмірі
72 944 грн. 52 коп.

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 16 липня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 29 вересня 2014 року рішення
місцевого суду скасовано. Позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 безпідставно
отримані кошти у розмірі 72 944 грн. 52 коп.
В іншій частині позову відмовлено.
Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
й залишити рішення суду першої
інстанції в силі.

Отже, судові рішення в частині
вирішення позову про визнання усного
договору купівлі-продажу автомобіля
недійсним не оскаржуються, тому в
касаційному порядку не переглядаються
(ч. 1 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову про
стягнення безпідставно набутих коштів,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивач не довів факт обізнаності
ОСОБА_4 та підробку ідентифікаційного
номера кузова автомобіля на момент
його передачі та отримання грошових
коштів, а також не доведено, що така
підробка номера кузова мала місце саме
на момент передачі автомобіля.

Скасовуючи рішення районного суду та
стягуючи з відповідача безпідставно
отримані кошти, апеляційний суд
виходив із того, що відповідач не має
можливості використовувати автомобіль
та реалізовувати своє право володіння
ним, що відповідно до ст. 1212 ЦК України є
підставою для повернення безпідставно
набутих коштів.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна, оскільки
таких висновків апеляційний суд дійшов
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, не врахувавши
при цьому правові позиції Верховного
Суду України.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 17 лютого 2007 року
ОСОБА_5 видав на ім'я ОСОБА_3 довіреність
на керування та продаж автомобіля
марки ГАЗ 2752, 2001 року випуску, належного
ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_3 передав йому 7
300 доларів США, про що відповідач
написав відповідну письмову розписку.

У вересні 2009 року правоохоронними
органами було виявлено факт підробки
та зміни ідентифікаційного номера
кузова автомобіля й вилучено
транспортний засіб у позивача.

Пред'являючи позов про стягнення
безпідставно набутих коштів, ОСОБА_3
посилався на те, що між сторонами було
укладено усний договір купівлі-продажу
автомобіля і відповідач на момент
передачі цього автомобіля був
обізнаний про підробку
ідентифікаційного номера кузова.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Апеляційний суд дійшов до помилкового
висновку про стягнення з відповідача
безпідставно набутих коштів з огляду
на таке.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: набуття або
збереження майна; набуття або
збереження за рахунок iншої особи;
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК
України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого);
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого;
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України
безпідставно набутим майном є майно,
набуте особою або збережене нею у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК
України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України
звужує застосування інституту
безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зi сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, ст. 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Указаний правовий висновок викладений
у постанові Верховного Суду України
від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів України.

Стягуючи з відповідача грошові кошти
як безпідставно набуті на підставі ст.
1212 ЦК України, суд апеляційної
інстанції наведеного не врахував та у
порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України
не звернув уваги на те, що відповідач
набув майно, автомобіль, за
довіреністю, тобто за існування
достатніх правових підстав та у спосіб,
що не суперечить цивільному
законодавству.

Крім того, апеляційний суд порушив
вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України та
безпідставно вважав, що саме
відповідач повинен спростовувати
твердження позивача про наявність
підстав для задоволення позову, а не
позивач має доводити свої вимоги та
надавати докази на підтвердження тих
обставин, на які він посилається.

Судом першої інстанції достовірно
встановлено, що позивач не довів факт
обізнаності відповідача про підробку
ідентифікаційного номера кузова
автомобіля, як і факт такої підробки
саме на момент передачі автомобіля.
Тобто позивач не довів протиправність
дій відповідача та причинний зв'язок зі
шкодою, у той час як відповідач довів
відсутність своєї вини, зокрема тим, що
спірний автомобіль неодноразово
перевірявся органами МРЕВ м. Глухів та
МРЕВ м. Ромни, реєстрація номера кузова,
шасі та двигуна не викликали жодних
сумнівів у тому числі й на час передачі
автомобіля.

Таким чином, районний суд правильно
встановив усі фактичні обставини
справи, від яких залежить правильне
вирішення спору, вірно визначився із
тим, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин та
яка правова норма підлягає
застосуванню, правильно та
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову про стягнення з відповідача
безпідставно набутих коштів.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 29 вересня 2014 року в частині
вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів скасувати,
рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 16 липня 2014
року в цій частині залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська