у х в а л а

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І.,
Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О.,
Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс»),
посилаючись на неналежне виконання
ОСОБА_3 умов кредитного договору від 16
квітня 2008 року № 72/12-Ф, звернулося до
суду з позовом, у якому просило у
рахунок погашення заборгованості за
вказаним договором у розмірі 116 606,83
доларів США, що є еквівалентом 932 038 грн
40 коп., згідно з офіційним курсом НБУ,
встановленим станом на 23 серпня 2013
року, звернути стягнення на предмет
іпотеки - земельні ділянки,
розташовані по АДРЕСА_1, шляхом продажу
предмета іпотеки з укладанням від
імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, а також надання
всіх повноважень товариству,
необхідних для здійснення такого
продажу.

Рішенням Глибоцького районного
суду Чернівецької області від
29 квітня 2014 року позов задоволено
частково.

У рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 за кредитним договором від 16
квітня 2008 року № 72/12-Ф у розмірі 473 068 грн
46 коп. звернуто стягнення на
нерухоме майно (на підставі договору
іпотеки від 16 квітня 2008 року № 72/12-Ф/ІП-1
в/п), а саме: земельні ділянки площею 0,1403
га, 0,0553 га, 0,1 га та 0,0612 га, розташовані
за адресою: АДРЕСА_1, кадастрові
номера :01:004:0316; :01:004:0228;
:01:005:0200 та :01:005:0201, шляхом
продажу предмета іпотеки на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження та визначенням початкової
ціни продажу відповідно до
ст. 43 Закону України «Про іпотеку» на
момент реалізації.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 18 вересня
2014 року рішення Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 29 квітня 2014 року в частині
способу звернення стягнення на предмет
іпотеки змінено.

Позов ТОВ «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки задоволено.

У рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 за кредитним договором від 16
квітня 2008 року № 72/12-Ф у розмірі 473 068 грн
46 коп. звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме: земельні
ділянки площею 0,1403 га, 0,0553 га, 0,1 га та
0,0612 га, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, кадастрові номера
:01:004:0316; :01:004:0228; :01:005:0200
та :01:005:0201, які належать
ОСОБА_3 на праві власності, шляхом
продажу цього предмета іпотеки ТОВ
«Вердикт Фінанс» з укладанням від
імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем за початковою ціною на рівні,
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності на
стадії оцінки майна, а також надання
всіх повноважень товариству,
необхідних для здійснення такого
продажу, з отриманням кадастрових
номерів земельних ділянок, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки у відповідних
установах, підприємствах або
організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення товариством
всіх передбачених
нормативно-правовими актами дій,
необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ухвалене у справі рішення
апеляційного суду просить скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_3 належним чином не виконує умови
кредитного договору, тому відповідно
до положень Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
реалізації з прилюдних торгів у межах
процедури виконавчого провадження.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції в частині способу звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме
шляхом продажу предмета іпотеки
іпотекодержателем із укладанням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, виходив із того,
що про такий спосіб звернення просив
позивач у позові.

Проте з такими висновками
апеляційного суду повністю погодитись
не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 16 квітня 2008
року між Закритим акціонерним
товариством «Сведбанк Інвест», яке в
подальшому змінило найменування на
Приватне акціонерне товариство
«Сведбанк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), і
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 72/12-Ф, згідно з умовами якого банк
надав останньому кредит у розмірі 40
тис. доларів США зі сплатою 14 % річних на
суму залишку заборгованості за
кредитом, зі строком повернення до 15
квітня 2015 року, а ОСОБА_3 зобов'язався
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування ним.

Цього ж дня із метою забезпечення
виконання вказаного договору між
Закритим акціонерним товариством
«Сведбанк Інвест» та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки № 72/12-Ф/ІП-1,
відповідно до умов якого відповідач
надав в іпотеку банку належний йому
кіоск загальною площею 18,7 кв. м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; та
земельні ділянки площею 0,1403
га, 0,0553 га, 0,1 га та 0,0612 га, кадастрові
номера :01:004:0316; :01:004:0228;
:01:005:0200 та :01:005:0201, які
розташовані по АДРЕСА_1.

02 лютого 2012 року за договором
факторингу № 11 ПАТ «Сведбанк»
відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» права
вимоги за вказаними кредитним та
іпотечним договорами.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ТОВ
«Вердикт Фінанс» посилалось на те, що
ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним
кредитним договором належним чином не
виконував, внаслідок чого станом на 23
серпня 2013 року виникла
загальна заборгованість у сумі 116 606,83
доларів США, що є еквівалентом 932 038 грн
40 коп., яку позивач просив стягнути на
свою користь шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до Закону України «Про
іпотеку» та іпотечного договору.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» визначено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення
на предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Пунктом 4.2 договору іпотеки
визначено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки за вибором
іпотекодержателя може бути здійснено
одним із наступних способів: шляхом
передачі іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання у
порядку, встановленому ст. 37 Закону
України «Про іпотеку» (п. 4.2.1), або
шляхом продажу іпотекодержателем від
свого імені предмета іпотеки будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому ст. 38
Закону України «Про іпотеку» (п. 4.2.2).

За змістом ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель вправі
задовольнити свою вимогу щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом продажу іпотекодержателем
предмета іпотеки будь-якій особі
шляхом укладення договору
купівлі-продажу. Дії щодо продажу
предмета іпотеки та укладання
договору купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору, який
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, що
передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки, без
необхідності отримання для цього
будь-якого окремого уповноваження
іпотекодавця.

Зміст ч. 1 ст. 11 ЦПК України визначає,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд (ч. 2
ст. 11 цього Кодексу).

При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК
України підставами позову, які
відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу
суд не може змінити без згоди позивача,
є обставини, якими останній
обґрунтовує вимоги, а не саме по собі
посилання на певну норму закону.

Звертаючись до суду з позовом,
позивач визначив предмет спору
-звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом продажу предмета
іпотеки з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем. Такий спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки обрано
апеляційним судом.

У той же час, ухвалюючи рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у спосіб, про який просив у позові
позивач, на порушення приписів ст. 303
ЦПК України апеляційний суд не звернув
уваги на те, що п. 4.2.2
іпотечного договору та ч. 5 ст. 38 Закону
України «Про іпотеку» передбачено
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом продажу іпотекодержателем від
свого імені, а не від імені
іпотекодавця, предмета іпотеки
будь-якій особі на підставі договору
купівлі-продажу.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний
суд обрав спосіб звернення стягнення
на предмет іпотеки, який суперечить
умовам іпотечного договору та
приписам Закону України «Про іпотеку».

Крім того, апеляційний суд не
звернув уваги на те, що цільове
призначення предмета іпотеки -
земельної ділянки площею 0,0612 га,
кадастровий номер :01:005:0201, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 - для
ведення особистого селянського
господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону
України «Про іпотеку» реалізація
переданих в іпотеку земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
при зверненні стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на прилюдних
торгах. Покупцями земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
можуть бути особи, визначені Земельним
кодексом України.

Ухвалюючи рішення про звернення
стягнення на земельну ділянку площею
0,0612 га, кадастровий номер :01:005:0201,
шляхом її продажу будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу,
апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув та ухвалив рішення про
звернення стягнення на вказаний
предмет іпотеки у спосіб, який
суперечить ст. 15 Закону
України «Про іпотеку».

Порушення судом при розгляді справи
норм процесуального права (ст.
ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому ухвалене у справі
рішення апеляційного суду не може
вважатись законним і обґрунтованим та
в силу ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 18 вересня
2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. П. Гончар

Судді:
В. І. Амелін

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко