УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко
О.І., Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
витребування майна з чужого володіння,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про витребування майна з чужого
володіння, посилаючись на те, що вона є
власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1
на підставі рішення Московського
районного суду м. Харкова від 01 червня
2010 року. Указаним рішенням суд визнав
недійсним договір дарування від 05
жовтня 2002 року, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 Це рішення суду не було
оскаржене і набрало чинності.

12 лютого 2013 року вона звернулася до
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції
Харківської області із заявою про
державну реєстрацію прав та обтяжень
для проведення державної реєстрації
права власності на Ѕ частини спірної
квартири, на що рішенням даної служби
від 27 лютого 2013 року їй було відмовлено
у заявлених вимогах з тих підстав, що
спірна частина квартири зареєстрована
за ОСОБА_4 на підставі договору
дарування від 13 квітня 2010 року.

ОСОБА_3 вважала, що ОСОБА_6 під час
розгляду судом справи №
2-1746/09, а саме: 13 квітня 2010 року на
підставі договору дарування передала
відповідачу Ѕ частини спірної
квартири.

Оскільки договір дарування між ОСОБА_5
та ОСОБА_6 від 05 жовтня 2002 року був
визнаний судом недійсним, вважала, що
ОСОБА_6 є набувачем, яка набула майно за
недійсним правочином і надалі
відчужила це майно іншій особі -
відповідачу.

Вважала, що є всі правові підстави для
витребування Ѕ частини спірної
квартири із володіння ОСОБА_4 та
скасування державної правової
реєстрації спірної частини квартири за
відповідачем.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 26 лютого 2014 року позов
задоволено.

Витребувано Ѕ частини квартири АДРЕСА_1
із володіння ОСОБА_4

Скасовано державну реєстрацію Ѕ
частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 23 вересня 2014
року зазначене судове рішення
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є
власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1
на підставі рішення Московського
районного суду м. Харкова від 01 червня
2010 року.

Указаним рішенням визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 25 березня 1996 року на
біржі нерухомості та основних фондів
«Україна» в частині зазначення
покупцем ОСОБА_5; визнано недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1 від
05 жовтня 2002 року, укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_6; визнано за ОСОБА_3 право
власності на Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1 в порядку набуття права
власності за договором
купівлі-продажу; визнано за ОСОБА_7
право власності на Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1 в порядку набуття права
власності за договором купівлі-продажу
від 25 березня 1996 року, укладеного на
біржі нерухомості та основних фондів
«Україна». Указане рішення набрало
законної сили.

12 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції
Харківської області із заявою про
державну реєстрацію прав та обтяжень
для проведення державної реєстрації
права власності на частину спірної
квартири, на що рішенням даної служби
від 27 лютого 2013 року їй було відмовлено
у державній реєстрації прав та
обтяжень з тих підстав, що спірна
частина квартири зареєстрована за
ОСОБА_4 на підставі договору дарування
від 13 квітня 2010 року.

Судом також установлено, що ОСОБА_6 під
час розгляду судом справи за позовом
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири до ухвалення Московським
районним судом м. Харкова рішення у
справі від 01 червня 2010 року, а саме: 13
квітня 2010 року на підставі договору
дарування передала відповідачу
безоплатно Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.
Указана частина спірної квартири
зареєстрована за відповідачем на
підставі зазначеного договору
дарування.

Оскільки договір дарування від 05
жовтня 2002 року, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 був визнаний рішенням
Московського районного суду від 01
червня 2010 року недійсним, ОСОБА_6 є
набувачем, яка набула майно за
недійсним правочином і надалі
відчужила таке майно іншій особі -
відповідачу, який зареєстрований та
проживає у зазначений частині спірної
квартири.

Суд вважав доведеним, що права позивача
як власника обмежені та порушені, вона
не може вільно володіти, користуватися
та розпоряджатися частиною спірної
квартири, яка належить їй на праві
власності, оскільки нею незаконно
володіє відповідач, який на підставі
безвідплатного правочину - договору
дарування від 13 квітня 2010 року отримав
частину спірної квартири від ОСОБА_6

Оскільки відповідач є добросовісним
набувачем за безвідплатним правочином,
то позивач, право власності якої
порушено, має право витребувати у
відповідача Ѕ частини спірної квартири
відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України.

Під час встановлення зазначених фактів
судом не були порушені норми
процесуального права, правильно
застосовані норми матеріального права.
Ухвалене судом першої інстанції
рішення є законним і обґрунтованим.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
позові з огляду на те, що ОСОБА_3 стала
власником квартири лише 01 червня 2010
року, а з 13 квітня 2010 року за договором
дарування власником Ѕ частини спірної
квартири є ОСОБА_4, однак ОСОБА_3 не
ставила питання щодо визнання
недійсним вказаного договору
дарування, не врахував, що ОСОБА_3 є
неволодіючим власником та її права
підлягають захисту саме із
застосуванням правового механізму
визначеного ст. 388 ЦК України, а не ст.
ст. 215, 216 ЦК України; висновків суду
першої інстанції з цього приводу на
порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України
не спростував та відмовив в позові
помилково.

Оскільки допущені апеляційним судом
порушення норм матеріального та
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи,
рішення апеляційного підлягає
скасуванню із залишенням в силі
помилково скасованого рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 23 вересня 2014 року
скасувати, рішення Московського
районного суду м. Харкова від 26 лютого
2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Н.А.
Горелкіна

Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель