У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М., суддів:
Висоцької В.С.,
Умнової О.В., Гримич М.К.,
Фаловської
І.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення з житлового будинку, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Луганської області
від 04 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (дала - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 08 травня 2007 року між сторонами
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого відповідач отримала
кредит у розмірі 45 000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 16,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 08 травня 2017 року.
Погашення заборгованості повинно
здійснюватися щомісяця. У зв'язку з
невиконанням ОСОБА_6 кредитних
зобов'язань, у неї утворилась
заборгованість у розмірі 108006,59 грн., в
тому числі: 41 890,26 грн. - заборгованість
за кредитом; 33 759,49 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
2540,70 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 24 434,87 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до договору: 250 грн. -
штраф (фіксована частина), 5131,27 грн. -
штраф (процентна складова). В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором сторони уклали
договір іпотеки, відповідно до умов
якого відповідач надала в іпотеку
банку нерухоме майно, а саме - будинок,
загальною площею 42,90 кв. м, який
розташований по АДРЕСА_1. Враховуючи
викладене, позивач просив звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 03
квітня 2014 року позов задоволено
частково. В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 08 травня 2007 року в розмірі 86 266,51
грн., яка складається з: заборгованості
за кредитом - 41 890,26 грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом -
28 666,80 грн., заборгованості з винагороди
за надання фінансового інструменту -
2540,70 грн., пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором - 13
168,75 грн., звернуто стягнення на предмет
іпотеки - житловий будинок, який
розташований по АДРЕСА_1, зі
встановленням початкової ціни на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності - незалежним
експертом, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки. У
задоволенні решти позову відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 04 червня 2014 року
рішення суду першої інстанції змінено.
Резолютивну частину рішення викладено
в наступній редакції: позов задоволено
частково. Звернуто стягнення на
предмет іпотеки - будинок, загальною
площею 42,90 кв. м, жилою площею 25,30
кв. м, який розташований по
АДРЕСА_1, вартістю 45 000 грн.,
у рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_6 перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» за кредитним договором
від 08 травня 2007 року в розмірі 96 740,47
грн., яка складається із:
заборгованості за кредитом у розмірі 41
890,26 грн., заборгованості по процентам
за користування кредитом у розмірі 33
759,49 грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом у розмірі 2540,70
грн., пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором у розмірі 13
168,75 грн., фіксованої частини штрафу у
розмірі 250 грн., процентної складової
штрафу у розмірі 5131,27 грн., шляхом
продажу його ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав, з отриманням
кадастрового номеру земельної ділянки,
з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки. У
задоволенні позову в частині виселення
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та / або проживають у
житловому будинку (предмет іпотеки),
розташованому по АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку у органі МВС
України, до повноважень якого входять
питання громадянства, іміграції та
реєстрації фізичних осіб, компетенція
якого територіально поширюється на
адресу вказаного будинку, відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та передати справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив того, що внаслідок
неналежного виконання позичальником
умов кредитного договору утворилася
заборгованість, яка підлягає стягненню
з боржника, шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки. Визначаючи розмір
заборгованості, місцевий суд виключив
з її складової штраф (процентну
складову) в розмірі 5131,27 грн. та штраф
(фіксовану частину) в розмірі 250 грн. у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності, зменшив розмір пені в межах
строку позовної давності в один рік.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що позивачем доведено обставини,
на які він посилається як на підставу
своїх вимог.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Вказаним вимогам судові рішення не
відповідають.

Установлено, що 08 травня 2007 року
сторони уклали кредитний договір,
відповідно до умов якого відповідач
отримала кредитні кошти шляхом видачі
готівки через касу на строк з 08 липня 2007
року по 08 травня 2017 року включно у
вигляді непоновлювальної лінії у
розмірі 49500 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 1,34 %
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом. Винагорода
за надання фінансового інструменту у
розмірі суми 0,2 % від суми виданого
кредиту відсотки за дострокове
погашення кредиту та винагороди за
проведення додаткового моніторингу.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором сторони 05
серпня 2007 року уклали договір іпотеки,
відповідно до умов якого відповідач
надала в іпотеку банку нерухоме майно,
а саме: будинок, загальною площею 42,90 кв.
м, який розташований АДРЕСА_1.
Обумовлена сторонами ціна предмета
іпотеки складає 45 000 грн.

Банк свої зобов'язання за договором
виконав, однак позичальник належним
чином умови договору не виконує,
внаслідок чого станом на 01
лютого 2012 року утворилась
заборгованість у розмірі 108006,59 грн., з
яких: заборгованість за кредитом - 41890,26
грн., заборгованість по процентам - 33759,49
грн., заборгованість з винагороди за
надання фінансового інструменту (п. 7.1
кредитного договору) - 2540,70 грн., пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором - 24434,87 грн., штраф - 250 грн.,
штраф (відсоток від суми
заборгованості) - 5131,26 грн. (а.с. 9 - 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду
з позовом про стягнення з ОСОБА_6
заборгованості за кредитним договором
11 квітня 2012 року.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу строку
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи.

За змістом цієї норми (ст. 261 ЦК України)
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Установлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати погашення
заборгованості частинами (щомісячними
платежами) у розмірі 852,34 грн. в період з
21 по 28 число кожного місяця (а.с. 16).

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Разом з тим, відповідно до положень
частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Установлено, що представником
відповідача заявлено клопотання про
застосування позовної давності (а.с. 94).

Проте, вирішуючи спір у справі суди
всупереч вимогам статей 212 - 214 ЦПК
України не врахували, що в матеріалах
справи відсутній додаток до договору
кредиту - графік погашення кредиту від
08 травня 2007 року, що унеможливлює
перевірку судами обґрунтованості
розрахунку загальної суми боргу, а
також не перевірено дотримання
позивачем строку звернення до суду та
права нарахування платежів в
заявленому розмірі із врахуванням
строку позовної давності.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 6
ЦПК України ніхто не може бути
позбавлений права на інформацію про
час і місце розгляду своєї справи.

За змістом частин 1, 2 ст. 74 ЦПК України
судові виклики здійснюються судовими
повістками про виклик. Судові
повідомлення здійснюються судовими
повістками-повідомленнями.

Проте справа в суді апеляційної
інстанції була розглянута за
відсутності відповідача та його
представника за довіреністю, і докази,
які б підтверджували належне
повідомлення їх про судове засідання у
матеріалах справи відсутні.

За викладених обставин суд апеляційної
інстанції, порушивши конституційні
права ОСОБА_6 на участь у судовому
засіданні, та не взявши до уваги вимоги
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо права особи
на справедливий судовий розгляд, не
перевірив, чи отримував відповідач або
його представник повідомлення про
призначення справи до розгляду, чим
позбавив їх можливості обґрунтувати
доводи, викладені у апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, всупереч ст. 6
Конвенції апеляційним судом не було
забезпечено справедливої судової
процедури.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення судом процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 03 квітня 2014 року
та рішення апеляційного суду
Луганської області від 04 червня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. КолодійчукСудді:
В.С. Висоцька М.К. Гримич О.В.
УмноваІ.М. Фаловська