КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/2998/14-ц
Провадження № 2/505/1503/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

15.10.2014 року
м. Котовськ

Котовський міськрайонний суд Одеської
області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Н.В.

при секретарі - Шершун О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за первинним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні власністю та
вселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_1 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловий
приміщенням.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивувала
тим, що їй - ОСОБА_2 на праві приватної
власності належить 1/2 частка житлового
будинку з відповідними господарчими
спорудами та будівлями по АДРЕСА_1, на
підставі договору купівлі-продажу
нерухомого майна за № 383-к від 16 серпня
2001 року, посвідченого Одеською
товарною біржею. На житловій площі,
належній позивачу частки житлового
будинку, крім неї, зареєстрований
ОСОБА_1.

За ствердженнями позивача, ОСОБА_1 з 2004
року не проживає в даному житловому
будинку, не сплачує комунальні платежі,
не отримує кореспонденцію за даною
адресою, особистих речей його в
житловому будинку не має і, взагалі
житловим будинком він не цікавиться.

Перешкод в користуванні жилим
приміщенням, йому позивач не чинила.
Він - ОСОБА_1 добровільно визначив собі
інше місце проживання і спірним жилим
приміщенням не користується понад
десять років без поважних причин.

Крім того, як вказувала ОСОБА_2,
відповідач являється власником
житлового будинку АДРЕСА_2, на підставі
договору довічного утримання від 10
червня 2003 року, посвідченого приватним
нотаріусом Котовського міського
нотаріального округу Одеської області.

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2, у якому просив суд усунути
перешкоди у здійсненні ним права
користування ? частиною житлового
будинку, який розташований у АДРЕСА_1,
шляхом вселення його у зазначену ?
частину житлового будинку.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував
тим, що він має дружину ОСОБА_5 та
малолітніх дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2
року та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. Заначена
частина житлового будинку належить
його бабці - ОСОБА_2. Позивач стверджує,
що весь час він та його родина
проживали у АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 стверджує, що з березня 2014 року
відповідач ОСОБА_2 чинить йому
перешкоди у користування зазначеною
частиною житлового будинку та не
впускає його з родиною до будинку.
Також позивач вказав, що йому та його
родині на даний час не має де жити,
оскільки іншого житла мови не мають.

Ухвалою Котовського міськрайонного
суду від 05.09.2014 року справи за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні власністю та вселення
та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
об'єднані в одне провадження.

На призначену дату позивач за
первинним позовом ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилася, надала до суду
заяву про розгляд справи без її участі
у зв'язку із похилим віком та поганим
самопочуттям. На позовних вимогах
наполягала, просила їх задовольнити.
Проти позову ОСОБА_1 заперечувала,
посилаючись на їх необґрунтованість на
безпідставність. Зазначила, що ОСОБА_1
належить 46/100 частин житлового будинку
у АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 у судове засідання на
призначену дату не з'явився про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, заяв про розгляд справи
без його участі до суду не надавав.
Позивач неодноразово надавав до суду
заяви про перенесення розгляду справи,
що на думку суду свідчить про
зловживання останнім своїм
процесуальним станом.

Надав до суду заперечення на позовну
заяву ОСОБА_2 посилаючись, що він має
всі підстави для користування житловим
приміщенням у ? частині житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1. Також
вказав, що за вказаною адресою він
зареєстрований з 1998 року. Окрім
вказаного у запереченні ОСОБА_3
зазначив, що у частині житлового
будинку у АДРЕСА_2, що належить йому на
праві приватної спільної часткової
власності, проживає сама ОСОБА_2, яка
чинить перешкоди йому та його родині у
користуванні вказаною частиною
будинку.

Суд, у зв'язку з неявкою відповідача по
справі, враховуючи відсутність
відповідних заперечень, ухвалив
слухати справу за відсутності сторін,
що не з'явилися, у порядку заочного
розгляду справи, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України,
суд проводить заочний розгляд справи
на підставі наявних в ній доказів.

Вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши наявні у справі докази,
судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 на підставі договору в№ 383-К від
16.08.2001 року належить ? частина житлового
будинку у АДРЕСА_1.

ОСОБА_1, зареєстрований за адресою
АДРЕСА_1, але за місцем реєстрації
згідно акту підписано сусідами ОСОБА_2:
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, та
завіреного головою квартального
комітету Керечаніною Н.Г. не проживає
за адресою АДРЕСА_1 з 2004 року. Особистих
речей ОСОБА_1 у житловому будинку не
зберігається, ознак, що останній мешкає
за вказаною адресою - не має.

Перепон в користуванні жилим
приміщенням за ствердженням позивача,
ОСОБА_1 ніхто не чинив, кореспонденція
на його ім'я не надходила, особисті речі
відповідача в квартирі відсутні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при
тимчасовій відсутності наймача чи
членів його сім'ї за ними зберігається
житлове приміщення протягом 6 місяців.

Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи більш
встановлених строків проводиться в
судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України
вважається, що член сім'ї власника
житлового приміщення втрачає право на
користування житлом у разі відсутності
без поважних причин понад один рік.

Окрім вказаного, відповідно до
договору довічного утримання від 10.06.2003
року, ОСОБА_1, ОСОБА_2 у власність було
передано 46/100 частин житлового будинку
у АДРЕСА_2. Тому посилання ОСОБА_1 на
обставину, що йому та його родині не має
де жити, суд до уваги не бере.

Посилання позивача на ту обставину, що
ОСОБА_2 проживає у частині будинку по
АДРЕСА_2, та чинить йому перешкоди у
користуванні вказаною частиною
будинку, жодними доказами по справі не
підтверджуються, тому до уваги судом
взяті також не можуть бути взяті.

Вищенаведене надає суду можливість
зробити висновок про те, що відповідач
ОСОБА_3 самостійно позбавився права
користування жилим приміщенням,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1,
добровільно здійснив дії, направлені
на припинення права користування
вказаною житловою площею. Правових
підстав, які б надавали суду можливість
вважати, що за відповідачем, як членом
сім'ї наймача, зберігається право на
користування жилим приміщенням та
поважності причин його відсутності
понад встановлені законом строки,
судом при розгляді справи не
встановлено.

Згідно ст. 71 ЖК жиле приміщення
зберігається за відсутньою особою
шість місяців. Будь-яких заяв про те, що
він буде відсутній за місцем
реєстрації та збереження за ним права
на користування; за цією адресою
відсутні.

Стаття 72 ЖК дозволяє визнавати особу,
яка відсутня понад шість місяців в
займаній квартирі такою, що втратила
право на користування нею.

Відповідно до вимог ч. 1 от. 16 ЦК України
«Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України
«Власник володіє, користується,
розпоряджається всім своїм майном на
власний розсуд». При цьому згідно до ст.
391 ЦК України «Власник має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування і
розпоряджання своїм майном».

За ч.1 ст. 321 ЦК України, «Право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Слід також зазначити, що відповідно до
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», «Зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі: заяви особи
або її законного представника;
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
21237906 від 11.12.2008 року, 46/100 частин
житлового будинку у АДРЕСА_2 належить
ОСОБА_1, на праві приватної спільної
часткової власності.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 64 ЖК України члени та колишні
члени сім'ї наймача користуються
нарівні з ним усіма правами, що
випливають з договору найму жилого
приміщення.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Статтею 212 ЦПК України передбачено: суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином, підстав вважати, що ОСОБА_1
залишиться без житла у суду не має.

Таким чином, оцінюючи у сукупності
добуті у судовому засіданні докази,
судом встановлено, що позовні вимоги
ОСОБА_2 є обґрунтованими, та суд, вважає
що її позов підлягає задоволенню
оскільки ОСОБА_1 втратив право
користування жилим приміщенням у
житловому будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з
відсутністю в жилому приміщенні понад
один рік без поважних причин, а у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
власністю та вселення слід відмовити, з
підстав наведених вище.

Керуючись вимогами ст. ст. 10, 11, 57, 59, 60, 212,
213-215, 224-226 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні первинного позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні власністю та вселення -
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що
втратив право користування ? частиною
житлового будинку з відповідними
господарчими спорудами та будівлями,
що розташований у АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його прийняв за письмовою
заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подано до суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної
сили в порядку ст.233 ЦПК України.

Суддя -
Бондаренко Н.В.