Справа № 524/2408/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24.11.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області в
складі: головуючого судді - Середа А.В.

з участю секретаря - Кот А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про
скасування реєстрації та виселення з
квартири без надання житлового
приміщення,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися в суд з вищевказаним
позовом.

В своїй позовній заяві вказували, що
ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 є співвласниками
квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності № 9346/2 від 20.08.2001
року.

Зазначали, що 12 жовтня 2005 року вони
уклали договір про встановлення
ідеальних часток в квартирі і у
відповідності до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
8919757 від 11.11.2005 року володіють по 1/4
частці цілої квартири кожна.

Вказували, що разом з ними проживає
ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_2 -
невістка та онук ОСОБА_2 без
відповідної реєстрації.

Зазначали, що у відповідача ОСОБА_3 є
квартира в м. Кременчуці та відповідна
реєстрація в цій квартирі.

Вказували, що проживаючи на житловій
площі позивачів відповідачі в
утриманні квартири її ремонті, оплаті
послуг за використання комунальних
послуг участі не приймають, чим
завдають їм значних матеріальних
збитків.

Крім того зазначали, що у позивачів з
відповідачами на вказаному ґрунті
склалися неприязні відносини, що
виражається у частому влаштуванні
сварок, приниження їх перед сусідами та
родичами та застосування фізичної
сили, про що свідчать акти
судово-медичних досліджень (обстежень),
в яких зазначено, що позивач у ОСОБА_2 у
різний проміжок часу були нанесені
легкі тілесні ушкодження., які
спричинили короткочасний розлад
здоров'я.

Посилаючись на обставини і підстави
викладені в позовній заяві позивачі
просили суд зобов'язати ОСОБА_3 та
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не
чинити перешкод у користуванні
власністю, шляхом виселення ОСОБА_3 та
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
квартири АДРЕСА_2 без надання житлового
приміщення.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та їхній представник ОСОБА_5
позов підтримали в повному обсязі,
просили суд позов задовольнити
посилаючись на обставини і підстави
викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечувала, мотивуючи це тим, що в її
квартирі, де вона зареєстрована, на
даний час проживають інші особи, а в неї
іншого житла не має. При ухваленні
рішення покладалася на розсуд суду.

Представники третьої особи Управління
Державної Міграційної служби України в
Полтавській області в судове засідання
не прибули, про день, час та місце
слухання справи повідомлявся належним
чином, надали суду клопотання про
слухання справи у їх відсутності.

Представник третьої особи
Управління праці та соціального
захисту населення Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Кутюжанська К.А. проти позову не
заперечувала. Просила суд його
задовольнити.

Представники третьої особи
Органу опіки та піклування
Автозаводської районної Ради м.
Кременчука Полтавської області в
судове засідання не прибули, про день,
час та місце слухання справи
повідомлявся належним чином, надали
суду клопотання про слухання справи у
їх відсутності, проти позову
заперечували.

Суд, заслухавши пояснення
учасників судового засідання, давши
аналіз і оцінку наданим доказам,
знаходить, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що
ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 є співвласниками
квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності № 9346/2 від 20.08.2001
року.

Встановлено, що 12 жовтня 2005 року вони
уклали договір про встановлення
ідеальних часток в квартирі і у
відповідності до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
8919757 від 11.11.2005 року володіють по 1/4
частці цілої квартири кожна.

Встановлено, що разом з позивачами
проживає ОСОБА_3 та неповнолітній
ОСОБА_2 - невістка та онук ОСОБА_2, без
відповідної реєстрації.

Встановлено, що у відповідача ОСОБА_3 є
житло в м. Кременчуці, що розташоване за
адресою АДРЕСА_3 та відповідна
реєстрація в цій квартирі.

Встановлено, що проживаючи на житловій
площі позивачів відповідачі в
утриманні квартири її ремонті, оплаті
послуг за використання комунальних
послуг участі не приймають, чим
завдають матеріальних збитків
позивачам.

Встановлено, що у позивачів з
відповідачами на вказаному ґрунті
склалися неприязні відносини, що
виражається у частому влаштуванні
сварок, приниження відповідачами
позивачів перед сусідами і родичами та
застосування фізичної сили до них, про
що свідчать акти судово-медичних
досліджень (обстежень), що долучені до
матеріалів справи, в яких зазначено, що
позивачу у ОСОБА_2 у різний проміжок
часу були нанесені легкі тілесні
ушкодження., які спричинили
короткочасний розлад здоров'я.

Згідно ч. 1 ст. 355 Цивільного Кодексу
України, майно, що є у власності двох
або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно).

Згідно ст. 41 Конституції України
зазначено, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном або
обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.156 Житлового кодексу України
члени сім'ї власника житлового будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником квартири (будинку),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Згідно ст. 157 Житлового кодексу України
- членів сім'ї власника жилого будинку
може бути виселено у випадках,
передбачених частиною першою статті 116
цього Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст.116 Житлового кодексу
України, якщо наймач, члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом з
ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судам Житлового кодексу
України» від 12.05.1985 року .V» 2 передбачає,
що при вирішенні справ про виселення на
підставі ст.116 Житлового кодексу
України осіб, які систематично
порушують правила співжиття і роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі або будинку, слід
виходити з того, що при триваючій
антигромадській поведінці виселення
винного може статися і при повторному
порушенні, якщо раніше вжиті заходи
попередження або громадського впливу
не дали позитивних результатів.

Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
суду України "Про усунення перешкод у
користуванні власністю» від 16.01.2012
року, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

На підставі викладеного, суд приходить
до переконливого висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог позивачів в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 14, 57-59, 88, 208, 209,
212-215, 218 Цивільно-процесуального
Кодексу України, ст. 41 Конституції
України, ст.ст. 355, 358, 369 Цивільного
Кодексу України, ст.ст. 116, 157 Житлового
кодексу України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судам Житлового кодексу
України» від 12.05.1985 року №2 суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 та неповнолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не чинити перешкод
у користуванні власністю, шляхом
виселення ОСОБА_3 та неповнолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_2
без надання житлового приміщення.

Повний текст рішення буде виготовлено
28.11.2014 року.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного Суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд м.
Кременчука шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення. У разі
якщо рішення суду було постановлено
без участі особи, яка його оскаржує
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: