У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: Дванадцята
Київська державна нотаріальна контора,
головний лікар Ківерцівської районної
центральної лікарні Волинської
області Слижук Михайло Васильович, про
встановлення факту родинних відносин,
визнання заповіту недійсним,
скасування свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, зобов'язання
повернути кошти, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, до якої
приєднався представник головного
лікаря Ківерцівської районної
центральної лікарні Волинської
області Слижука Михайла Васильовича -
Канівський Володимир Ксенофонтович, на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 01 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
становити факт родинних відносин, що
він є рідним дядьком ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати складений
останнім заповіт від 12 травня 2009 року
недійсним, скасувати свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, видане
на підставі цього заповіту ОСОБА_5, та
зобов'язати відповідача повернути
кошти, які той зняв з рахунків
ОСОБА_9

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 01 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва

від 25 вересня 2014 року, позов задоволено
частково. Встановлено факт родинних
відносин, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
рідним дядьком ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано недійсним
складений ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5
заповіт, що посвідчений 12 травня 2009
року головним лікарем Ківерцівської
районної центральної лікарні
Волинської області Слижуком М.В.
Скасовано свідоцтво про право
власності на спадщину за заповітом,
видане 25 листопада 2010 року
державним нотаріусом Дванадцятої
київської державної нотаріальної
контори та зареєстроване в реєстрі за
№ 4-2459, та свідоцтво про право власності
на спадщину за заповітом, видане 09
вересня 2010 року державним нотаріусом
Дванадцятої Київської державної
нотаріальної контори та зареєстроване
у реєстрі за № 4-1833. Вирішено питання
про розподіл судових витрат. У іншій
частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_7, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у позові відмовити.

У жовтні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява представника
головного лікаря Ківерцівської
районної центральної лікарні
Волинської області Слижука М.В. -
Канівського В.К. про приєднання до
касаційної скарги представника ОСОБА_5
- ОСОБА_7

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 12 травня 2009 року
головним лікарем Ківерцівської
районної центральної лікарні
Волинської області Слижуком М.В.
посвідчено заповіт, згідно з яким
ОСОБА_9 заповів своє майно ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

За заявою ОСОБА_4 14 вересня 2009 року у
Дванадцятій Київській державній
нотаріальній конторі після смерті
ОСОБА_9 відкрито спадкову справу.

26 січня 2010 року ОСОБА_5 подав заяву про
прийняття спадщини за заповітом.
Державним нотаріусом Дванадцятої
Київської державної нотаріальної
контори 09 вересня 2010 року видано ОСОБА_5
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на грошові вклади, а 25
листопада 2010 року - свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з висновком комісійної
повторної судово-почеркознавчої
експертизи від 27 серпня 2014 року №
3760/3761-14-32 підписи від імені ОСОБА_9 у
примірниках заповіту від 12 травня 2009
року виконанні не ним, а іншою особою.
Також зроблено висновок, що підписи від
імені ОСОБА_9 у двох примірниках
заповіту виконані тією ж особою, яка
ставила підписи від імені ОСОБА_9 в
заяві про прийняття на роботу на ім'я
директора Ківерцівського механічного
заводу, у трудовій книжці на ім'я ОСОБА_9
та інших заявах, договорах та актах,
датованих березнем та травнем 2009 року.
Всі ці документи були надані ОСОБА_5

Крім того, з медичних карток
стаціонарного хворого вбачається, що
ОСОБА_9 був інвалідом 1 групи з 16 січня
2009 року, а з жовтня 2008 року йому
встановлено діагноз - вірус
імунодефіциту людини, інфекція з
проявами множинних пухлин, що і стала
причиною його смерті. Станом на жовтень
2008 року ОСОБА_9 вже страждав на
енцефаломіеліт, правобічний геміпарез,
хронічний бронхіт та хронічний
пієлонефрит, парапроктит, цироз
печінки. З 03 по 08 травня 2009 року ОСОБА_9
знаходився на стаціонарному лікуванні
у відділенні для ВІЛ-інфікованих
Київської міської лікарні № 5, був
доставлений каретою швидкої допомоги в
стані середньої тяжкості зі скаргами
на загальну слабкість, запаморочення,
підвищення температури та тиску. З 26
травня 2009 року по день смерті він також
перебував на стаціонарному лікуванні у
тому ж лікувальному закладі зі станом
підвищеної температури тіла, задишки,
запаморочення, нудоти.

Таким чином висновки судів, що заповіт
від 12 травня 2009 року є недійсним в силу
вимог ст. 1257 ЦК України є правильними.

Також суди обґрунтовано дійшли
висновку, що ОСОБА_4 є рідним дядьком
ОСОБА_9, оскільки встановлено, що мати
ОСОБА_9 - ОСОБА_10, яка змінила прізвище
після реєстрації шлюбу 16 серпня 1974 року
на ОСОБА_10, та ОСОБА_4 є рідними сестрою
та братом.

Суд першої інстанції, з яким погодився
й апеляційний суд, обґрунтовано
задовольнив позов частково. Доводи
касаційної скарги на правильність
висновків судів не впливають та їх не
спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_7, до якої приєднався представник
головного лікаря Ківерцівської
районної центральної лікарні
Волинської області Слижука Михайла
Васильовича - Канівський Володимир
Ксенофонтович, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 01 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Маляренко А.В.,
Нагорняк В.А.