У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Горелкіної
Н.А.,Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа - Територіальна громада в
особі Запорізької міської ради про
визнання права забудовника, за
касаційними скаргами ОСОБА_4 та його
представника - ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 19 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з даним позовом, зазначивши в
його обгрунтування, що на підставі
рішення виконкому Сталінської
районної ради № 22 від 27 липня 1954 року та
згідно договору про право забудови та
безстрокового користування земельною
ділянкою, посвідченого 14 вересня 1954
року державним нотаріусом Першої
Запорізької нотаріальної контори, його
батьку ОСОБА_7 виділено земельну
ділянку площею 326 кв.м для житлової
забудови.

Зі згоди батька на вказаній земельній
ділянці протягом 1979-1980 років (окрім
житлового будинку літ. А, збудованого
батьком у 1956 році) до будинку батьків
була збудована житлова прибудова літ
А-1, площею 31,9 кв.м, службова прибудова
а-3 за його особисті кошти.

У жовтні 2012 року позивач звернувся до
Запорізького міжміського бюро
технічної інвентаризації із заявою про
узаконення збудованих ним будівель.

Збудовані ним службова прибудова під
літ а-3, площею 2.65м х 2.78м, душ були
узаконені, не оформленою залишилась
житлова прибудова під літ.А-1.

Позивач зазначав, що відповідач мешкає
в житловому будинку літера А, з
відокремленим входом, а в самовільній
прибудові - він, його дружина
ОСОБА_8, донька ОСОБА_9, зять ОСОБА_13.,
онуки: ОСОБА_11, 2003 року
народження та ОСОБА_12, 2009 року
народження.

Фактично житловий будинок під літ. А та
самовільна прибудова літ.А-1 складають
дві відокремлені квартири, якими його
сім'я та його матір користуються
окремо.

Після смерті 4 серпня 2006 року батька,
він з матір'ю прийняли спадкове майно у
вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, 5/16
частин в якому належать йому, 11/16 частин
належить його матері на підставі
свідоцтва про право власності на
спадкове майно.

Між ним та його матір'ю склався порядок
використання спадкового майна та
самовільною прибудовою.

Просив визнати за ним право
забудовника самовільної житлової
прибудови літ.А-1 площею 6,16 м х 7,0 м, що
розташована на земельній ділянці,
площею 332 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 4 лютого 2014 року
позов задоволено.

Ухвалено визнати за ОСОБА_4 право
забудовника самовільної житлової
прибудови літ.А-1 площею 6,16 м х 7,0 м, що
розташована на земельній ділянці,
площею 332 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 з
правом здачі в експлуатацію та
отримання на своє ім'я документів, що
посвідчують право власності.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 19 серпня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове про відмову
у задоволенні позову.

У касаційних скаргах ОСОБА_4,
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6
просять скасувати рішення
апеляційного суду і залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд правильно
виходив з того, що самочинні будівлі не
увійшли до складу спадщини, оскільки
спадкодавець у встановленому законом
порядку не набув прав забудовника на
спірні будівлі, у зв'язку з чим дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову.

Оскільки доводи касаційних скарг не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом допущено
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, які передбачені
ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 19 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Завгородня І.М.

Горелкіна Н.А.
Іваненко
Ю.Г.