Номер провадження: 22-ц/785/8849/14
Головуючий у першій інстанції Целух
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
Гончаренко В.М.

суддів: Комаровської Н.В.,
Короткова В.Д.,

з участю секретаря
Волчанського О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
довіреності недійсною, витребування
майна з чужого незаконного володіння
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
ухвалу Малиновського районного суду м.
Одеси від 22 травня 2014 року, -

встановила:

23.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання довіреності недійсною,
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 22 травня 2014 року вжито
забезпечення позову шляхом
встановлення обов'язку УДАІ ГУМВС
України в Одеській області оголосити
легковий автомобіль марки «HYUNDAI»,
зареєстрований за ОСОБА_3 в розшук з
метою подальшого затримання та
подальшої постановки на арешт
майданчик.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3., вважаючи
вищезазначену ухвалу незаконною і
необгрунтованою, просить її скасувати,
постановити нову ухвалу про відмову у
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 24 квітня 2014 року вжиті
заходи забезпечення позову шляхом
накладення арешту на легковий
автомобіль марки «HYUNDAI», модель «ACCENT»,
кузов НОМЕР_1 2012 року випуску,
зареєстрований за ОСОБА_3 та заборони
ОСОБА_3 здійснювати експлуатацію
легкового автомобілю марки «HYUNDAI»,
модель «ACCENT», кузов НОМЕР_1 2012 року
випуску, шляхом затримання вказаного
автомобілю працівниками органів
департаменту ДАІ МВС України та
постановки цього автомобілю на арешт
майданчик, підпорядкований
департаменту ДАІ МВС України в
Одеській області.

22 травня 2014 року від позивача надійшла
заява про вжиття додаткових заходів
забезпечення позову шляхом
встановлення обов'язку УДАІ ГУМВС
України в Одеській області оголосити
легкового автомобілю марки «HYUNDAI»,
модель «ACCENT», кузов НОМЕР_1 2012 року
випуску, зареєстрованого за ОСОБА_3 в
розшук для подальшого затримання та
постановки на арешт майданчик,
оскільки постановка спірного
автомобілю на арешт майданчик
неможлива без оголошення автомобіля в
розшук з метою подальшого затримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України
заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно п. 3 ч.1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується, зокрема,
встановленням обов'язку вчинити певні
дії.

Види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Статтею 151 ЦПК України зокрема
встановлено, що суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.

Частиною 3 вказаної статті встановлено,
що забезпечення позову допускається
на будь-якій стадії розгляду справи,
якщо невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України встановлено, що
позов забезпечується:

3) встановленням обов'язку вчинити
певні дії.

Частиною 2 вказаної статті визначено,
що у разі необхідності судом можуть
бути застосовані інші види
забезпечення позову. Суд може
застосувати кілька видів забезпечення
позову.

Задовольняючи заяву позивача, суд
першої інстанції посилався на те, що
заява про вжиття додаткових заходів
забезпечення позову шляхом
встановлення обов'язку УДАІ ГУМВС
України в Одеській області оголосити
спірний автомобіль в розшук з метою
затримання та постановки на арешт
майданчик підлягає задоволенню та таке
застосування заходів забезпечення
позову не суперечить вимогам закону, і
їх невжиття може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду,
заходи забезпечення є співмірними із
заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає його таким, що заслуговує на
увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, п.7
постанови № 9 Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 2006 р. «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Одним із
критеріїв обґрунтованості заяви є
наявність причинного зв'язку між
конкретним видом забезпечення позову,
про який йдеться у відповідній заяві,
та наслідком у формі потенційної
загрози виконанню рішення суду.

Колегія суддів вважає такими, що
заслуговують на увагу доводи позивача
стосовно того, що, враховуючи, що
автомобіль є рухомим майном, а отже,
може бути відчужений не як
транспортний засіб, придатний для
експлуатації за належністю, а як
матеріальний об'єкт (наприклад на
запчастини), запровадження заборони
відчуження автомобілю шляхом зняття
його з обліку органами ДАІ не гарантує
збереження автомобіля, та, як наслідок,
забезпечення виконання рішення суду, в
разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Таким чином, оскільки заявлена вимога
відповідає вимогам ЦПК України
щодо підстав та порядку забезпечення
позову, з врахуванням обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що судом першої інстанції вірно
задоволено заяву про забезпечення
позову та зобов»язано вчинити певні
дії шляхом встановлення обов»язку УДАІ
ГУМВС України в Одеській області
оголосити легковий автомобіль марки
«HYUNDAI», зареєстрований за ОСОБА_3 в
розшук з метою подальшого затримання
та подальшої постановки на арешт
майданчик.

Представник відповідача не надав
жодних доказів, які б обґрунтовували та
підтверджували ті обставини, на які він
посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній
скарзі доводи не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення скаржником норм
права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч.1
ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м.
Одеси від 22 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді
В.Д.Коротков

А.А.Калараш