У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника
Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за кредитним
договором; за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про захист прав
споживача, визнання правочину
нікчемним, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 4 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 13 жовтня 2006 року між банком і ОСОБА_3
було укладено договір, за умовами якого
ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу
кредит у розмірі 6 тис. грн
установленого ліміту на платіжну
картку зі сплатою 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки, до 30
жовтня 2009 року. Оскільки договір
неодноразово був пролонгований, а
ОСОБА_3 не виконав належним чином своїх
кредитних зобов'язань, банк просив
стягнути з відповідача 33 170 грн 74 коп.

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про захист прав споживача
та визнання правочину нікчемним.
Посилаючись на те, що під час укладення
кредитного договору були порушені
вимоги закону щодо: письмової форми
договору, надання банком повної
інформації про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, наявності
письмового підтвердження про
ознайомлення споживача із зазначеною
інформацією, порушення принципу
рівності сторін договору, ОСОБА_3
просив суд задовольнити зустрічний
позов і застосувати наслідки
нікчемності правочину.

Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від
11 грудня 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» та зустрічний позов
ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 4
лютого 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про задоволення позову.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від
13 жовтня 2006 року в сумі 33 170 грн
74 коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. У решті рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 6 березня 2014
року у відкритті касаційного
провадження у даній справі за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 4 лютого 2014 року відмовлено на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду України від
24 вересня 2014 року ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 березня 2014 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду, а рішення суду
першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив із того, що банк пропустив
строк позовної давності, початок
перебігу якого почався з грудня 2008
року, коли стало відомо про порушення
його права, оскільки заборгованість за
грошовими зобов'язаннями виникла з 28
листопада 2008 року, а банк звернувся до
суду із зазначеним позовом лише у
вересні 2013 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови в позові
ПАТ КБ «ПриватБанк» і задовольняючи
позовні вимоги банку, суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що з моменту
укладення спірного договору жодні зі
сторін не заявляла про намір припинити
його дію, а тому строк дії картки та,
відповідно, строк дії спірного
договору пролонгувався щороку й діяв
до 13 жовтня 2013 року, у зв'язку із чим
строк позовної давності на звернення
до суду із зазначеним позовом не
закінчився.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що 13 жовтня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 було
укладено договір приєднання, за
умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк»
надало відповідачу кредит у розмірі 6
тис. грн установленого ліміту на
платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом із кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки - 30 жовтня 2009 року. Договір
складається із заяви кредитора,
тарифів надання кредиту, умов і правил
надання банком послуг та правил
користування платіжною карткою.

Також установлено, що останній платіж
за умовами договору ОСОБА_3 здійснив у
листопаді 2008 року, після чого грошові
зобов'язання за договором ним не
виконувались.

Згідно з пунктом 9.12 Правил надання
банком послуг договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього строку жодна зі сторін
не заявить про припинення його дії,
договір вважається пролонгованим на
такий самий строк.

Строк дії кредитного договору
відповідає строку дії картки.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил
користування платіжною карткою строк
дії картки вказаний на її лицевій
стороні (місяць і рік); вона діє до
останнього календарного дня
зазначеного місяця.

Строк дії картки «Універсальна», яка
видана на ім'я ОСОБА_3, закінчився 30
жовтня 2009 року.

Пунктом 3.1.3 Правил користування
платіжною карткою передбачено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк (шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не поступила письмова заява держателя
про закриття рахунку.

Відповідно до частини першої статті 634
ЦК України договором приєднання є
договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є
двостороннім договором, то права й
обов'язки виникають у кожного
контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша
ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності
збігається з моментом виникнення в
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язання
за кредитним договором, позовна
давність за вимогами кредитора про
повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Питання щодо застосування строку
позовної давності відповідно до ст. 256
ЦК України, частин 1 та 5 ст. 261 ЦК
України, частини 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням зазначених вище обставин,
належним чином не з'ясовано.

Отже, висновок апеляційного суду про
те, що позовна давність не спливла,
оскільки строк дії договору було
пролонговано, а строк дії картки
відповідає строку дії договору, є
передчасним.

Суд апеляційної інстанції не надав цій
обставині належної юридичної оцінки,
що призвело до порушення норм
матеріального права при ухваленні
оскаржуваного рішення.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам ст. 212-214
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338
ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 4 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий апеляційний
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко