Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна
О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом прокурора
Голопристанського району Херсонської
області в інтересах держави до
Голопристанської районної державної
адміністрації Херсонської області,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
недійсним (незаконним) та скасування
розпорядження, зобов'язання повернути
земельні ділянки у державну власність

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 19 березня
2014 року та рішення апеляційного суду
Херсонської області від 24 червня 2014
року,

касаційною скаргою заступника
прокурора Херсонської області на
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 24 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року, із наступним
уточненням та збільшенням вимог,
прокурор Голопристанського району
Херсонської області звернувся до суду
із указаним позовом в інтересах
держави, обґрунтовуючи вимоги тим, що
розпорядженням голови
Голопристанської
райдержадміністрації № 209 від

26 квітня 2006 року громадянам ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також

ОСОБА_9 надано дозвіл на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення у
власність земельних ділянок
орієнтованою площею до 1,0 га для
ведення особистих селянських
господарств на території
Рибальчеської сільської ради
Голопристанського району Херсонської
області. Після розроблення проекту
землеустрою розпорядженням голови
Голопристанської
райдержадміністрації від

5 червня 2006 № 263 року затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність указаним особам.
Цим же розпорядженням їм передано
безоплатно у власність земельні
ділянки загальною площею 4,0 га для
ведення особистих селянських
господарств на території
Рибальчеської сільської ради, у зв'язку
з чим отримано державні акти на право
власності на земельні ділянки.

У подальшому земельні ділянки було
відчужено. Останнім набувачем
земельної ділянки ОСОБА_6 є ОСОБА_5,
земельних ділянок ОСОБА_8 та ОСОБА_7 -
ОСОБА_4, а земельної ділянки ОСОБА_9 -
ОСОБА_3

Посилаючись на те, що при затвердженні
проекту відведення земельних ділянок
не враховано межі прибережної захисної
смуги Дніпровського лиману Чорного
моря, одна із сторін правочину, не мала
наміру створення правових наслідків,
позивач просив визнати незаконним
(недійсним) й скасувати розпорядження
№ 263 від 5 червня 2006 року та зобов'язати
останніх набувачів повернути земельні
ділянки у власність держави.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від
19 березня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано незаконним
(недійсним) та скасовано розпорядження
голови Голопристанської районної
державної адміністрації Херсонської
області № 263 від 5 червня 2006 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність громадянам для ведення
особистих селянських господарств».
Зобов'язано ОСОБА_3 повернути у
державну власність земельну ділянку
площею 1,00 га (кадастровий номер
:09:002:0002), яка знаходиться на
території Рибальчеської сільської
ради Голопристанського району
Херсонської області. В іншій частині
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 24 червня 2014
року змінено рішення суду першої
інстанції у частині задоволення
позовних вимог, визнано розпорядження
голови Голопристанської районної
державної адміністрації Херсонської
області № 263 від 5 червня 2006 року
незаконним у частині затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та передачі її у
власність ОСОБА_9 Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення, закрити провадження у
справі, або ухвалити нове рішення про
відмову у позові.

Заступник прокурора Херсонської
області просить скасувати рішення
апеляційного суду з підстав порушення
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Встановлено, що розпорядженням голови
Голопристанської
райдержадміністрації № 209 від 26 квітня
2006 року громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 надано дозвіл на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення у власність земельних
ділянок орієнтованою площею до 1,0 га
для ведення особистих селянських
господарств на території
Рибальчеської сільської ради
Голопристанського району Херсонської
області. Після розроблення проекту
землеустрою розпорядженням голови
Голопристанської
райдержадміністрації № 263 від 5 червня
2006 року затверджено проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок у
власність указаним особам. Цим же
розпорядженням їм передано безоплатно
у власність земельні ділянки загальною
площею 4,0 га для ведення особистих
селянських господарств на території
Рибальчеської сільської ради, у зв'язку
з чим отримано державні акти на право
власності на земельні ділянки.

За положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88
ВК України (у редакціях, які були
чинними на час виникнення
правовідносин) вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності у
межах водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Прибережна захисна смуга - це частина
водоохоронної зони визначеної
законодавством ширини вздовж річки,
моря, навколо водойм, на якій
встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг
визначеної ширини передбачене
імперативними нормами (ст. 60 ЗК України,
ст. 88 ВК України). Відтак відсутність
проекту землеустрою щодо встановлення
прибережної захисної смуги не свідчить
про відсутність самої прибережної
захисної смуги, оскільки її розміри
встановлені законом.

При наданні земельної ділянки за
відсутності проекту землеустрою зі
встановлення прибережної захисної
смуги необхідно виходити із
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК
України, та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 8 травня 1996 року
№ 486 «Про затвердження Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них». Сама
по собі відсутність землевпорядної
документації не змінює правовий режим
захисної смуги (висновки Верховного
Суду України, викладені у постановах №
6-16цс14 від 21 травня 2014 року, №
6-155цс14 від 29 жовтня 2014 року, № 6-171цс14 від
5 листопада 2014 року, № 6-175цс14
від 19 листопада 2014 року, № 6-179цс14 від 12
листопада 2014 року, № 6-182цс14 від 19
листопада 2014 року).

Уздовж морів та навколо морських заток
і лиманів виділяється

прибережна захисна смуга шириною не
менше двох кілометрів від

урізу води (ч. 5 ст. 88 ВК України).

Встановивши, що виділення громадянам
ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 земельних ділянок, які
розташовані на відстані менше, ніж два
кілометри від урізу води Дніпровського
лиману Чорного моря, тобто з порушенням
вимог ст.88 ЗК України, в редакції, що
діяла на той час, та задовольняючи
позов щодо незаконності (недійсності)
розпорядження голови Голопристанської
районної державної адміністрації
Херсонської області № 263 від 5 червня 2006
року, суд першої інстанції не вирішив
питання щодо залучення до участі у
справі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, відносно яких ухвалено
рішення.

Вимоги про повернення спірних
земельних ділянок заявлені прокурором
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яких
позивач вважає останніми набувачами
земельних ділянок, отриманих ОСОБА_9,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6
відповідно.

Судом не вирішувалося питання щодо
належності ОСОБА_5 як відповідача у
справі, враховуючи наявний у
матеріалах справи договір купівлі-
продажу земельної ділянки від 25
березня 2011 року, укладений між
ОСОБА_10 (продавець) та ОСОБА_11
(покупець), за яким ОСОБА_5 діяв як
представник покупця, а не покупець (а. с.
59).

Задовольняючи частково позовні вимоги
про повернення земельних ділянок, суд
першої інстанції вирішував позов на
підставі ст.1212 ЦК Україні, як і було
заявлено у позові. При цьому суд
виходив із того, що оскільки визнається
незаконним розпорядження районної
державної адміністрації про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність громадянам для ведення
особистих селянських господарств,
відпала підстава, на якій особи набули
у власність спірні земельні ділянки.

Разом з тим, застосовуючи ч.1 ст.1212 ЦК
України, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що за цим
розпорядженням земельні ділянки
передавалися у власність первісним
набувачам, які стали власниками,
отримавши державні акти, із наступною
реєстрацією, які позивачем не
оскаржені.

Земельні ділянки у позові
витребовуються позивачем не від
первісного набувача.

Після набуття права власності на
земельні ділянки первісними
набувачами, земельні ділянки
відчужувалися за договорами
купівлі-продажу, змінювалося цільове
призначення земельних ділянок і знов
проведено відчуження, договори
відчуження не оспорювалися, на що суд
першої інстанції не звернув уваги,
застосовуючи положення ст.1212 ЦК
України.

Апеляційний суд частково змінюючи
рішення суду першої інстанції,
зазначив про правильний у даній справі
механізм захисту прав держави на
підставі ст.1212 та ст.388 ЦК України.

Повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі,
здійснюється шляхом подання
віндикаційного позову, з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України
(висновки Верховного Суду України,
викладені у постановах № 6-67 цс14
від 25 червня 2014 року,

№ 6-170цс14 від 19 листопада 2014 року).

Апеляційний суд не звернув уваги на те,
що з підстав ст.388 ЦК України позов не
заявлявся та судом першої інстанції не
застосовувалася ст.388 ЦК України, на
підставі якої майно може бути
витребувано від добросовісного
набувача без визнання недійсними
наступних правочинів щодо відчуження
майна, які були вчинені після
недійсного правочину.

Майно, яке вибуло з володіння власника
на підставі розпорядження виконавчого
органу щодо цього майна, але у
подальшому визнаного незаконним, є
таким, що вибуло з володіння власника
поза його волею.

При цьому виданий на підставі
протиправного розпорядження органу
виконавчої влади державний акт про
право власності на земельну ділянку
первісного набувача підлягає
оспорюванню із зазначенням правових
підстав недійсності, оскільки є
складовою правочину (як дії особи) щодо
набуття земельної ділянки вперше.

Який правочин є у цій справі первісним,
з огляду на те, що державні акти
первісних набувачів земельних ділянок
не оспорювалися, апеляційний суд у
рішенні не зазначив.

У запереченнях на позов
відповідач ОСОБА_3 просив відмовити у
позові, посилаючись зокрема, на
пропуск строку звернення позивача із
позовом.

Суд першої інстанції,
задовольняючи частково позов, висновку
щодо строку у рішенні не зробив.

Відхиляючи доводи апелянта щодо
пропуску строку при зверненні позивача
з позовом, апеляційний суд не навів
мотивів відхилення цих доводів.

Враховуючи викладене, на
підставі ст. 338 ЦПК України та ч.3 ст.335
ЦПК України оскаржувані судові
рішення підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції. Оскільки позови
взаємо»пов»язані, рішення підлягають
скасуванню у повному обсязі.

У частині вимог про закриття
провадження у справі через підсудність
спору адміністративному суду, доводи
касаційної скарги ОСОБА_3 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню, оскільки спір пов»язаний
із правом на земельну ділянку, не є
публічно-правовим, а тому справа
підлягає розгляду судами загальної
юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, ч.3 ст.335 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3, заступника
прокурора Херсонської області
задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від
19 березня 2014 року та рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 24 червня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук