Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко
О.І., Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, індексу інфляції
та 3 % річних,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра», поданою представником
Ширант Аллою Анатоліївною, на рішення
апеляційного суду м. Києва від 16 липня

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, індексу інфляції
та трьох процентів річних у загальному
розмірі 26 817 грн

99 коп., на обґрунтування якого
зазначила, що рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 листопада
2012 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду міста Києва від 12
березня 2013 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 квітня 2013 року, стягнуто з
відповідача на користь позивача

148 193 грн 59 коп., з яких: 136 887 грн 03 коп. -
сума середнього заробітку за час
затримки розрахунку; 9 280 грн 17 коп. -
вихідна допомога в розмірі
тримісячного середнього заробітку; 2 026
грн 26 коп. - невиплачена компенсація за
роботу у вихідні та неробочі дні в
грудні 2008 року та січні

2009 року.

Позивачка посилалась на те, що після
ухвалення Шевченківським районним
судом м. Києва рішення від 27 листопада
2012 року відповідач продовжував
порушувати її право на отримання
належних при звільненні грошових сум і
лише 3 липня 2013 року фактично
розрахувався з позивачем відповідно до
вказаного рішення суду. Таким чином,
позивач вважає, що за період затримки
розрахунку при звільненні, який не
охоплений рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва, а саме: з 27
листопада 2012 року по 3 липня 2013 року
відповідач повинен виплатити їй суму
середнього заробітку у розмірі 21 009 грн
40 коп., а також на підставі ст. 95 КЗпП
України та ст. 34 Закону України «Про
оплату праці» відповідач повинен
виплатити позивачу суму індексації за
період з березня 2009 року по червень 2013
року від належної позивачу компенсації
за роботу у вихідні та неробочі дні в
грудні 2008 року та січні 2009 року у
розмірі 395 грн 14 коп.

Крім того, оскільки на підставі рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 листопада 2012 року на
відповідача було покладено певні
зобов'язання з виплати грошових коштів,
то, на думку позивача, такі зобов'язання
набули статусу грошових зобов'язань
відповідача перед позивачем. Таким
чином, посилаючись на положення ст. 625
ЦК України, ОСОБА_3 просить суд також
стягнути з відповідача на її користь:

1 890 грн 63 коп. в якості індексу інфляції
за період з березня 2009 року по червень
2013 року на суму вихідної допомоги у
розмірі 9 280 грн 17 коп.;

2 053 грн 30 коп. в якості трьох процентів
річних за період з грудня

2012 року по червень 2013 року від
присудженої рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва до стягнення
суми середнього заробітку у сумі

136 887 грн 03 коп.; 1 206 грн 40 коп. в якості
трьох процентів річних за період з
березня 2009 року по червень 2013 року від
належної позивачу при звільненні суми
вихідної допомоги.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 6 листопада

2013 року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

13 лютого 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
затримки розрахунку у розмірі 21 009 грн 40
коп. без вирахування податків і
обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь
ОСОБА_3 компенсацію втрати частини
заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати у
розмірі 395 грн 14 коп. В іншій частині
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від

4 червня 2014 року ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 13 лютого

2014 року в частині залишення без змін
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 6 листопада 2013 року про
відмову у задоволенні позовних вимог
щодо стягнення боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції,
нарахованого на суму вихідної
допомоги, скасовано, справу в цій
частині направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
16 липня 2014 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 6 листопада 2013 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення боргу з урахуванням
індексу інфляції, нарахованого на суму
вихідної допомоги, скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на
користь ОСОБА_3 суму індексу інфляції
вихідної допомоги за період з березня
2009 року по червень 2013 року у розмірі 1 890
грн 63 коп. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«КБ «Надра» - Ширант А.А. просить
скасувати оскаржуване судове рішення в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення суми індексу інфляції,
нарахованого на суму вихідної допомоги
за період з березня 2009 року по червень
2013 року, та ухвалити в цій частині нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що рішенням
Шевченківського районного суду

м. Києва від 27 листопада 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 12
березня 2013 року, було задоволено позов
ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра» про зміну
причин звільнення, стягнення вихідної
допомоги та середнього заробітку за
час затримки розрахунку. Зазначеним
рішенням, серед іншого, стягнуто з
відповідача на користь позивача 148 193
грн 59 коп., з яких: 136 887 грн 03 коп. - сума
середнього заробітку за час затримки
розрахунку; 9 280 грн 17 коп. - вихідна
допомога в розмірі тримісячного
середнього заробітку; 2 026 грн 26 коп. -
невиплачена компенсація за роботу у
вихідні та неробочі дні в грудні 2008
року та січні 2009 року.

Фактична виплата грошових коштів
позивачу ОСОБА_3 за вказаним рішенням
суду відбулась 3 липня 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача середнього заробітку
за час затримки розрахунку в розмірі
21 009 грн 40 коп., суди виходили з положень
ст. 117 КЗпП України та тих обставин, що
за період з 27 листопада 2012 року по 3
липня 2013 року права позивача не були
поновлені відповідачем, порушення
права не було припинене, а виплата
належних позивачу грошових сум не
здійснена.

Крім того, задовольняючи позовні
вимоги про стягнення компенсації
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням строків її виплати
у сумі 395 грн 14 коп., що нараховані на
суму несвоєчасно виплаченої зарплати
за роботу у вихідні та неробочі дні в
грудні 2008 року та січні 2009 року

2 026 грн 26 коп.), суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що такі вимоги є законними і
обґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення збитків від
інфляції (1 890 грн 63 коп.) та трьох
відсотків річних (1 206 грн 40 коп.),
нарахованих на суму вихідної допомоги
(9 280 грн 17 коп.), а також трьох відсотків
річних (2 053 грн 30 коп.), нарахованих на
суму середнього заробітку, що була
присуджена рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва в розмірі 136 887
грн 03 коп., суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що норма ст. 625 ЦК України, на підставі
якої позивач просить задовольнити дані
вимоги, не поширюється на спірні
правовідносини, які є трудовими, і
рішення суду, яким стягнуто суму
вихідної допомоги та середній
заробіток за час затримки розрахунку,
не є підставою для виникнення
зобов'язальних правовідносин за
нормами Цивільного кодексу України.

Також, відмовляючи у стягненні суми
індексації, нарахованої на суму
вихідної допомоги, суд першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що вихідна допомога при звільненні має
разовий характер, що виключає
застосування положень Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати» та Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення».

Скасовуючи рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від

6 листопада 2013 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення боргу з урахуванням індексу
інфляції, нарахованого на суму
вихідної допомоги, та ухвалюючи в цій
частині нове рішення, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що вихідна
допомога при звільненні відноситься до
доходів громадян, які не мають разового
характеру, а тому підлягає індексації.

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Відносини, які виникають між
працівником і роботодавцем із приводу
оплати праці, у тому числі й у зв'язку з
порушенням строків виплати заробітної
плати, регулюються трудовим
законодавством, а саме: КЗпП України;
Законами України: «Про оплату праці»
(далі - Закон), «Про індексацію грошових
доходів населення», «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати»; Порядком проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 року №
1078; Положенням про порядок компенсації
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 20
грудня 1997 року № 1427 (далі - Положення).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

У ч. 1 ст. 1 Закону, який є спеціальним
нормативно-правовим актом, що регулює
правовідносини у сфері оплати праці,
міститься аналогічне визначення
поняття «заробітна плата».

Згідно зі ст. 2 Закону основна заробітна
плата - це винагорода за виконану
роботу відповідно до встановлених норм
праці (норми часу, виробітку,
обслуговування, посадові обов'язки).
Вона встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців. Додаткова заробітна
плата - це винагорода за працю понад
установлені норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій. Інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями,компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Статтею 34 Закону встановлено, що
компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати
проводиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених
строків виплати заробітної плати
працівникові надається право на
компенсацію відповідно до Закону
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати», за яким
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати провадиться у разі затримки
на один і більше календарних місяців
виплати доходів, нарахованих
громадянам за період, починаючи з дня
набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід
розуміти грошові доходи громадян, які
вони одержують на території України і
які не мають разового характеру:
пенсії, соціальні виплати, стипендії,
заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення (зі змінами,
внесеними згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 23 квітня 1999 року
№ 692) компенсація провадиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати заробітної плати,
нарахованої працівникові за період
роботи, починаючи з

1 січня 1998 року, якщо індекс цін на
споживчі товари і тарифів на послуги за
цей період зріс більш як на один
відсоток.

За наявності зазначених умов у тому
самому порядку компенсації підлягає
присуджена за рішенням суду сума
заробітної плати, якщо ці умови настали
у зв'язку з несвоєчасним виконанням
рішення.

Результат аналізу вищенаведених норм
дає зрозуміти, що вихідна допомога не
відноситься до заробітної плати, крім
того, вона є разова, а тому індексації
не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції в
межах касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог в частині нарахування
індексу інфляції на вихідну допомогу,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, оскільки
заявлені вимоги в цій частині не
ґрунтуються на вимогах закону, а тому і
не підлягають задоволенню.

Оскільки під час дослідження доказів
та встановлення фактів у справі в
частині вирішення позовних вимог про
нарахування індексу інфляції на
вихідну допомогу судом першої
інстанції не були порушені норми
процесуального права, а тому рішення
суду в цій частині відповідає вимогам
матеріального права.

Проте всупереч ст. ст. 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд переоцінив наявні у
справі докази, що в силу ст. 339 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду апеляційної інстанції та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра», подану представником
Ширант Аллою Анатоліївною,
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
16 липня 2014 року в частині задоволення
позовних вимог про нарахування індексу
інфляції на вихідну допомогу
скасувати, залишити в цій частині
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 6 листопада 2013 року в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Н.А.
Горелкіна Є.П. Євграфова О.І.
Євтушенко В.І. Журавель