Справа № 129/2512/14-ц Провадження №
22-ц/772/3655/2014Головуючий в суді першої
інстанції Бондар О. В.Категорія 50
Доповідач Медяний В. М.
Апеляційного суду
Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :
Головуючого: Медяного В.М.,
Суддів : Пащенко Л.В., Жданкіна В.В.,
при секретарі : Агеєвій Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання повнолітньої дитини, яка
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Гайсинського районного суду
Вінницької області від 16 жовтня 2014
року, -

в с т а н
о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання повнолітньої
дитини, яка продовжує навчання.

Посилається на те, що з 28.01.1996 року по
28.01.2000 року з ОСОБА_3 вона перебувала в
шлюбних відносинах, від якого мають
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час
син ОСОБА_4 є повнолітнім та продовжує
навчання у Ладижинському коледжі
Вінницького національного аграрного
університету 1-го рівня акредитації на
денній формі навчання, а тому немає
змоги влаштуватися на роботу щоб
самостійно отримувати заробіток. Крім
того, сину необхідні кошти для
харчування, одягу, придбання
підручників, проїзду, тощо.

Зазначає, що ОСОБА_3 працює неофіційно,
у зв'язку з чим, його заробітна плата
дозволяє утримувати їх спільного сина,
а тому вважає, що з ОСОБА_3 слід
стягувати аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, який продовжує навчання в
розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з
дати подання позову та до закінчення
ним навчання, чи до досягнення ним
24-річного віку, в залежності від того
яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Гайсинського районного суду
Вінницької області від 16 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій
грошовій сумі 400 грн. щомісячно до
закінчення сином навчання - 30.06.2016 р.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
243,60 грн. судового збору (а.с.31).

В апеляційній скарзі відповідач у
справі ОСОБА_2 просить рішення суду
першої інстанції від 16 жовтня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 Зазначає, що рішення суду
є незаконним і необґрунтованим через
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими.

В судове засідання до суду апеляційної
інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
з'явилися, однак були повідомлені
належним чином про час і місце розгляду
справи, тому, відповідно до вимог ч.2
ст.305 ЦПК України справа розглянута у їх
відсутність, оскільки їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням
нового рішення у справі, виходячи з
наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України,
при ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; наявності інших
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи; правовідносин,
зумовлених встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинні бути
зазначені встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Проте, зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Так, судом встановлено, що
відповідач у справі ОСОБА_3 є батьком
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження виданого 09.10.1996 року, серія
НОМЕР_1.

Згідно довідки за №2310 виданої
09.09.2014 року Ладижинським коледжем
Вінницького НАУ ОСОБА_4 являється
студентом третього курсу денного
відділення Ладижинського коледжу
Вінницького національного аграрного
університету І-го рівня акредитації за
спеціальністю «Монтаж обслуговування
та ремонт електротехнічних установок в
АПК». Термін навчання становить з 01.09.2014
року по 30.06.2016 року за рахунок державних
коштів.

Відповідно до довідки №2971
виданої 03.09.2014 року виконавчим
комітетом Гайсинської міської ради
Вінницької області ОСОБА_2, її син
ОСОБА_4, 1996 року народження (студент)
перебуває на її утриманні.

Згідно ч.ч.8, 9 ст.7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім`ї. Сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства.

Нормами статі 201 Сімейного кодексу
України визначено, що до відносин між
батьками і дочкою, сином щодо надання
їм утримання застосовуються норми
статей 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу.

Статтею 198 Сімейного кодексу України
визначено, що батьки зобов'язані
утримувати своїх повнолітніх
непрацездатних дочку, сина, які
потребують матеріальної допомоги, якщо
вони можуть таку матеріальну допомогу
надавати.

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Встановлено, що відповідач у справі
ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у
АДРЕСА_1, є працездатною особою, не
працює, на обліку в Гайсинському
районному центрі зайнятості не
зареєстрований, що підтверджується
довідкою за №3526 від 08.10.2014 року виданою
Гайсинським РЦЗ.

Відповідно до довідки №2028 виданої
08.10.2014 року Гайсинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
ОСОБА_3 на податковому обліку, як
фізична-особа підприємець в
Гайсинському ОДПІ не перебуває.

Встановлено, що відповідно до довідки
за №3345 виданої 08.10.2014 року виконавчим
комітетом Гайсинської міської ради
Вінницької області, сім`я ОСОБА_3
складається з 2 чоловік: він та його
мати - ОСОБА_6, 1936 р.н.

Згідно довідки за №812, виданої 08.10.2014
року Управлінням праці та соціального
захисту населення Гайсинської
держадміністрації Вінницької області
ОСОБА_3 зареєстрований в даному
управлінні і одержує допомогу по
догляду за інвалідом 1 групи ОСОБА_6 з
22.09.2014 року, допомогу призначено по
01.07.2032 р. У вересні 2014 року допомогу
нараховано в розмірі 54,81 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_3 ухиляється від
добровільного виконання свого
обов'язку по наданню матеріальної
допомоги повнолітньому сину ОСОБА_4, 1996
р.н., який навчається на 3-му курсі
денної форми навчання Ладижинського
коледжу Вінницького аграрного
університету і потребує у зв'язку з цим
щомісячних витрат, чим порушує його
права.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції щодо задоволення
позову, оскільки судом неповно
з'ясовані фактичні обставини справи,
які мають істотне значення для справи в
межах наданих сторонами доказів та не
вірно застосовані норми матеріального
права.

Так, згідно зі ст.200 СК України суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
ст.182 цього Кодексу. При визначенні
розміру аліментів з одного з батьків
суд бере до уваги можливість надання
утримання другим з батьків, своїми
дружиною, чоловіком та повнолітніми
дочкою, сином.

Тобто на відміну від аліментів на
неповнолітню дитину, при стягненні
аліментів на дитину, яка досягла
повноліття, необхідно враховувати, чи
має батько можливість надання такого
утримання.

Право на утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків, з ким проживає дочка, син, а
також самі дочка, син, які продовжують
навчання.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснено, що
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

За змістом ст.199 СК України обов'язок
утримувати повнолітню дочку, яка
продовжує навчання покладено на обох
батьків.

Проте, суд першої інстанції наведені
положення Закону не врахував, не
звернув уваги на те, що відповідач не
працює, доглядає за матір'ю, яка є
інвалідом 1-ї групи та потребує
сторонньої допомоги, не з'ясував
обставини справи щодо наявності у
відповідача можливості надавати кошти
на утримання повнолітньому сину з
урахуванням матеріального стану
позивача, що також має значення для
стягнення та визначення розміру
аліментів.

Згідно ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку і в частині
стягнення аліментів на користь матері
повнолітнього, оскільки відповідно до
ст.3 ЦПК України та ст.199 СК України
право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків з ким проживає дочка, син. За
змістом зазначених статей, враховуючи,
що повнолітній син на час навчання
тимчасово зареєструвався у гуртожитку
за місцем навчання, ОСОБА_2 мала право
звернутися з відповідним позовом в
його інтересах, але з врахуванням того,
що син сторін є дієздатним, аліменти
мають бути стягнуті на його, а не інших
осіб користь, в тому числі, коли такі
особи наділені правом звернення до
суду з позовом в інтересах інших осіб.

Ці положення закону при вирішенні
спору не враховані, аліменти
необґрунтовано стягнуті судом першої
інстанції на користь матері
повнолітнього.

Тому, розглядаючи даний спір, суд
першої інстанції, як того вимагає ч.4
ст.10 ЦПК України, не достатньо сприяв
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Таким чином, з урахуванням
викладеного, колегія суддів вважає, що
судове рішення суду першої інстанції
не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України
щодо його законності й
обґрунтованості, що призвело до
неправильного вирішення спору, а тому
залишатися в законній силі не може та
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення у справі, про відмову в
задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Гайсинського районного суду
Вінницької області від 16 жовтня 2014 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання повнолітньої дитини, яка
продовжує навчання відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий : підпис.
В.М. Медяний

Судді : підписи.
Л.В. Пащенко

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя:
В.М. Медяний