АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2014 р. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 12 листопада 2014 р. у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Відділ державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 р. ОСОБА_2
звернулась з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення неустойки (пені) за
прострочення виплати аліментів на
утримання дитини за період з січня 2008 р.
по серпень 2011 р., у розмірі 44 915,37 грн.

Зазначала, що відповідач не
виконує рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 30.11.1999 р.,
яким з нього стягнуто аліменти на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі ј частини з усіх видів
заробітку (доходу), внаслідок чого
станом на 12.08.2011 р. у нього виникла
заборгованість у розмірі 6 023,71 грн.

Посилаючись на наведене та положення
ч.1 ст.196 СК України, просила
задовольнити її вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 12.11.2014 р. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 неустойку за прострочення
сплати аліментів на її користь на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
період з 01.01.2008 р. по 12.08.2011 р. у сумі 44 915,37
грн., та витрати по сплаті судового
збору в розмірі 449,15 грн.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Справа №2-998/12 № апеляційного
провадження:22-ц/796/15072/2014 р. Головуючий
у суді першої інстанції: Таран
Н.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. Зазначав, що
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про доведеність
вини відповідача у виникненні
заборгованості по сплаті аліментів, та
наявності підстав для
відповідальності платника аліментів у
вигляді неустойки (пені) за
прострочення їх сплати, оскільки в
порушення вимог Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець не надіслав копію постанови
про відкриття виконавчого провадження.

Також вказував на те, що
відповідач не ухилявся від сплати
аліментів, оскільки виконавчий лист
перебував на виконанні за місцем його
роботи - у бухгалтерії ПП «Гламур
плюс», обов'язком працівників якого є
відрахування із заробітної плати
боржника коштів на сплату аліментів.

Крім того вказував на те, що суд не
взяв до уваги сплату відповідачем
заборгованості по аліментах.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та
представник ВДВС Деснянського РУЮ у м.
Києві просили задовольнити апеляційну
скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ОСОБА_2 просив відмовити у
задоволенні апеляційної скарги,
посилаючись на те, що її доводи не
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, що рішенням Ватутінського
(Деснянського) районного суду м. Києва
від 30.11.1999 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
стягнуто аліменти на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј
частини з усіх видів заробітку (доходу)
до повноліття дитини.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що заборгованість по сплаті
аліментів виникла з вини відповідача.

Такий висновок суду ґрунтується
на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.1, 2 ст.196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до роз'яснень викладених у
п.22 постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 від 15.05.2006 р. «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачена ст.196
СК відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Під ухиленням від сплати
аліментів закон розуміє як пряму
відмову від надання утримання, так і
різні дії (бездіяльність) зобов'язаної
особи, спрямовані на повне або часткове
ухилення від сплати аліментів;
приховання особою дійсного розміру
свого заробітку (доходу); зміну роботи
або місця проживання з метою
запобігання сплати аліментів;
приховання свого місцезнаходження;
інші дії, що свідчать про намір особи
ухилитися від виконання обов'язків
щодо утримання.

Відповідно до довідок про доходи
ОСОБА_1 з 2008 р. по 01.06.2011 р. працював у ПП
«Гламур плюс» на постійній основі,
однак зазначені довідки не містять
найменування займаної ним посади та
розмірів відрахувань.

Згідно довідки-розрахунку головного
державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві у ОСОБА_1
утворилась заборгованість по сплаті
аліментів за період з 01.01.2008 р. по 10.08.2011
р., у розмірі 6 023,71 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги про відсутність вини
відповідача в простроченні сплати
аліментів, колегія суддів вважає, що
такі доводи є непереконливими з огляду
на наступне.

ОСОБА_1 достовірно знав про
ухвалене судове рішення щодо стягнення
з нього аліментів. Жодних дій, які б
свідчили про його намагання сплачувати
аліменти в добровільному порядку він
не вчинив, і доказів, які б
підтверджували таке суду не надав.

З матеріалів справи убачається,
що 18.08.2004 р. державний виконавець ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції направив виконавчий лист на
адресу ПП «ОСОБА_4», керівником якого
був ОСОБА_1, де його було втрачено, у
зв'язку з чим 05.01.2011 р. Деснянським
районним судом м. Києва було видано
дублікат виконавчого листа.

З метою виконання рішення суду
про стягнення аліментів з ОСОБА_1,
державним виконавцем ВДВС
Шевченківського РУЮ здійснювалися
заходи щодо встановлення місця роботи
та майна боржника. В ході перевірки
встановлено, що ПП «ОСОБА_4» за адресою:
АДРЕСА_1 не знаходиться.

Ухвалою Шевченківського
районного суду м. Києва від 07.06.20111 р.
задоволено подання державного
виконавця ВДВС Шевчненківського РУЮ у
м. Києві про обмеження боржника ОСОБА_1
у праві виїзду за межі України у зв'язку
з його ухиленням від виконання рішення
суду про стягнення аліментів, та
наявною у нього заборгованістю, яка на
час ухвалення судового рішення
становила 32 409,98 грн.

Аналізуючи наявні у справі докази та
вимоги наведених норм Закону, колегія
суддів вважає, що висновок суду про
доведеність вини відповідача у
виникненні заборгованості по сплаті
аліментів є правильним.

Факт наявності заборгованості по
сплаті аліментів підтверджується
відповідним розрахунком державного
виконавця.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що суд першої інстанції не звернув
увагу на те, що на час звернення ОСОБА_2
з позовом до суду відповідач сплатив
заборгованість, не є підставою для
звільнення його від сплати неустойки
за прострочення сплати аліментів.

Згідно з правовою позицією,
викладеною у постанові Верховного Суду
України № 6-81 цс13 від 11 вересня 2013 року,
оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, то при
розгляді спорів про стягнення на
підставі ч.1 ст.196 СК України пені від
суми несплачених аліментів, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення про стягнення
пені, підсумувавши розміри нарахованої
пені за кожен із прострочених платежів
та визначивши її загальну суму.

Суд першої інстанції
обгрунтовано покладався на розрахунок
пені, наданий ОСОБА_2, який виконаний
відповідно до вимог закону.
Правильність цього розрахунку
відповідач не спростував належними та
допустимими доказами.

Разом з тим, суд першої інстанції
при визначенні розміру неустойки не
урахував положення ч. 2 ст.196 СК України,
відповідно до якої він може бути
зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

З матеріалів справи убачається,
що доходи відповідача є незначними,
доказів на підтвердження того, що він є
власником декількох підприємств
позивачка не надала. А тому ураховуючи
матеріальний стан відповідача, колегія
суддів вважає можливим зменшити розмір
неустойки до суми заборгованості по
аліментах, у розмірі 6 023,71 грн.

У зв'язку з наведеним, рішення
суду першої інстанції підлягає зміні в
частині стягнення розміру неустойки -
до 6 023,71грн. та судових витрат - до 243,60
грн.

Зважаючи на викладене, та
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 12 листопада 2014 р.
змінити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на
користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за
прострочення сплати аліментів на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
період з 01.01.2008 р. по 12.08.2011 р., у розмірі 6
023,71грн. та судові витрати в сумі 243,60
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: