Справа № 2-38 "А"
Провадження № 22-ц/779/2567/2014
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г.В.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Шалаути Г.І.,

суддів: Шишка А.І.,
Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Бойчука
Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Рожнятівського районного
суду Івано-Франківської області від 18
червня 1999 року, -

в с т а н о в и л а :

16.06.1999 року ОСОБА_2 звернулась з заявою
до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В заяві зазначила, що в 1994-1995 роках вона
з ОСОБА_3 перебувала в фактичних
шлюбних відносинах, під час яких
народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 У
свідоцтві про народження дитини зі
згоди відповідача батьком записано
його. Син проживає з нею та перебуває на
її утриманні.

Посилаючись на те, що з часу народження
дитини батько не надає ніякої
матеріальної допомоги на утримання
сина, в даний час вона не працює,
просила стягнути в її користь з ОСОБА_3
аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів
його заробітку, до досягнення сином
повноліття.

Постановою Рожнятівського районного
суду Івано-Франківської області від 18
червня 1999 року стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 1/2
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, щомісячно, на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнення аліментів розпочато з 17.06.1999
року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 держмито в дохід
держави в сумі 13, 35 грн. та в користь
ОСОБА_2 15 грн. витрат на отримання
юридичної допомоги.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що він та позивач
ОСОБА_2 досягли домовленості щодо
утримання дитини. Апелянт надавав
допомогу (в тому числі і грошову) на
утримання сина, а позивач пояснила
йому, що до суду з позовом про стягнення
аліментів звертатись не буде та не
повідомляла його про те, що постановою
суду з нього присуджено стягнення
аліментів. Про постанову суду він
дізнався від державного виконавця у
жовтні 2013 року випадково, коли надійшла
постанова про відкриття виконавчого
провадження.

Апелянт зазначив, що в матеріалах
справи відсутні в будь-які докази його
письмової згоди на стягнення
аліментів, будь-яке повідомлення чи
судова повістка про виклик до суду йому
не надходила. Тобто судовий процес
пройшов без повідомлення відповідача,
без його участі, з порушенням його прав.

Просить постанову Рожнятівського
районного суду Івано-Франківської
області від 18 червня 1999 року про
стягнення з нього аліментів скасувати,
а справу направити до суду першої
інстанції на новий розгляд.

В судовому засіданні ОСОБА_3 доводи
апеляційної скарги підтримав з
мотивів, наведених у ній. Пояснив, що
постанову винесено з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
без урахування його матеріального
становища, наявності в нього на
утриманні 2-х інших неповнолітніх
дітей. Він не заперечує, що його
часткова матеріальна допомога була
недостатньою. Однак з розрахунком
заборгованості по аліментах,
проведеного за період з 4-х річного віку
дитини до повноліття, виходячи з
середнього заробітку працівників по
області в розмірі 75 000 грн., він не
згідний. Міг би погодити такий
розрахунок з позивачем та погодитися
на суму в межах до 28 000 грн. Просив
постанову суду першої інстанції
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася,
хоча належним чином була повідомлена
про місце і час розгляду справи, однак
її неявка не є перешкодою для розгляду
апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши їх
доказами, колегія суддів знаходить
доводи апелянта обґрунтованими
частково, а оскаржувану постанову суду
першої інстанції вважає такою, що
винесена з порушенням норм
процесуального права, що призвела до
ухвалення незаконного рішення,
виходячи з таких доводів.

На час виникнення спірних відносин був
чинним Указ Президії Верховної Ради
Української РСР від 27.03.1985 року №30-XI
«Про деяку зміну порядку стягнення
аліментів», яким було спрощено порядок
стягнення аліментів на неповнолітніх
дітей, зокрема п.1 Указу визначено,
заява про стягнення аліментів на
неповнолітніх дітей у разі відсутності
спору розглядається народним суддею
одноособово без порушення цивільної
справи. Така заява розглядається
суддею одноособово при наявності згоди
особи, зобов'язаної платити аліменти
або при неодержанні суддею у
встановлений строк її заперечень (10
днів), суддя не пізніше, як наступного
дня виносить постанову про стягнення
аліментів. Постанова виноситься на
підставі свідоцтва про укладення шлюбу
і запису про батьків у свідоцтві про
народження дитини. Стягнення аліментів
проводиться у розмірах, встановлених
законом.

З матеріалів оглянутої справи №2-38«А»
(а.с.1-7) вбачається, що письмової згоди
відповідача на стягнення аліментів по
спрощеному порядку не було, як і
будь-якого повідомлення чи судової
повістки про виклик відповідача, а
також його письмових заперечень. За
таких обставин заява не повинна була
розглядатися по спрощеному порядку з
ухваленням постанови, а повинна була
розглядатися у позовному провадженні з
участю відповідача, як сторони.
Порушення процесуальних норм права
призвели до ухвалення незаконного
рішення та порушення прав відповідача.

Відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
року, який слід застосувати до спірних
відносин, рішення про стягнення
періодичних платежів (у справах про
стягнення аліментів, про відшкодування
шкоди завданої каліцтвом чи
ушкодженням здоров'я тощо) могли бути
пред'явлені до виконання протягом
усього періоду, на який присуджені
платежі. Виконавчий документ до
виконання був пред'явлений позивачем у
березні 2013 року. Згідно ст. 23 цього
закону строки пред'явлення виконавчого
листа до виконання перериваються
пред'явленням виконавчого документа до
виконання та частковим виконанням
рішення боржником.

З огляду на викладене колегія вважає,
що постанову суду першої інстанції
слід скасувати, а заяву ОСОБА_2 про
стягнення аліментів слід залишити без
розгляду та роз'яснити їй право на
звернення до суду першої інстанції у
позовному провадженні із заявленням
клопотання про поновлення строку
позовної давності в частині періоду
стягнення аліментів, з огляду на
встановлені колегією обставини,
оскільки передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції
колегія відповідно до змісту ст. 307 ЦПК
України не має повноважень.

Відповідно до ст. 310 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із залишенням
заяви без розгляду, з підстав,
визначених ст. 207 цього кодексу.

Керуючись ст.ст. 307, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Рожнятівського районного
суду Івано-Франківської області від 18
червня 1999 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити без розгляду.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді:
Г.І. Шалаута

А.І. Шишко

Я.Ю. Ковалюк