Справа № 2-2670/11
Провадження №2/487/989/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 року
Заводський районний суд м. Миколаєва у
складі: головуючого судді - Щербини С.В.,
при секретарі - Горта О.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
комунальної установи «Центральний
міський стадіон» до ОСОБА_1, 3-ї особи -
контрольно-ревізійного управління в
Миколаївській області про
відшкодування завданих збитків, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальна установа «Центральний
міський стадіон» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1, 3-ї особи -
контрольно-ревізійного управління в
Миколаївській області про
відшкодування завданих збитків у
розмірі 41562,27 грн.

В подальшому позивач змінив свої
позовні вимоги та просив стягнути з
відповідача на користь позивача 4819,55
грн. матеріальної шкоди внаслідок
неправильного списання палива, судові
витрати у розмірі 585,62 грн. та до
державного бюджету України 35104,72 грн.
збитків від нестачі металоконструкцій
з врахуванням виплачених відповідачем
1638 грн. середньомісячної заробітної
плати.

Крім того, позивач збільшив свої
позовні вимоги та просив додатково
стягнути з відповідача 36742,72 грн. прямої
дійсної шкоди, завданої відповідачем в
рахунок вартості 13,96 т
металоконструкцій.

В позові позивач зазначив, що
відповідач з 13.03.2003 року по 28.02.2011 року
працював в установі головним інженером
і з ним було укладено договір про
матеріальну відповідальність, а з
01.03.2011 року він був переведений на
посаду сторожа. В період проведення
ревізії в січні-лютому 2011 року була
виявлена нестача металобрухту 13,96 т від
демонтажу колишніх щиглів освітлення
на суму 36742,72 грн., ця нестача сталася з
вини відповідача під час його роботи
головним інженером та був
матеріально-відповідальною особою,
оскільки він маючи у підзвітності
демонтовані щогли розпорядився ними та
не передав відповідні акти для
бухгалтерського обліку металобрухту.
Крім того, з вини відповідача
необґрунтовано списано 1030 літрів
пального на суму 4819,55 грн. за 99 ходок
транспорту при вивезенні сміття, хоча
документального підтвердження цього
не має. Посилаючись на посадову
інструкцію відповідача, договір про
повну матеріальну відповідальність,
ст.ст. 130, 134, 232 КЗпП України та Положення
Постанови КМУ №116 від 22.01.1996 року "Про
затвердження порядку визначення
розміру збитків від розкрадення,
нестачі, знищення (псування)
матеріальних цінностей" просили про
задоволення вимог та стягнення з
відповідача матеріальних збитки у
розмірі 4819,55 грн., до Державного бюджету
України збитків у розмірі 35104,72 грн. та
судові витрати у розмірі 585,62 грн. Крім
того, з посиланням на проведення
додаткової перевірки і судової
технічно-будівельної експертизи
зазначив, що роботи за договором
підряду №1 від 08.02.2013 року по пристрою
титульного тимчасового огородження і
договору №2 на надання послуг,
механізмами не проводились, тобто
відповідач та генеральний директор
ЗАТ компанія "Миколаївбудінвест" ввели
в оману представника КРВ в м. Миколаєві,
у зв'язку з чим з відповідача також
підлягає стягненню 36742,72 грн. прямих
збитків в рахунок вартості 13,96 т
металоконструкцій, з яких за
твердженням ОСОБА_1 зроблено тимчасове
огородження.

В судовому засіданні представник
позивача уточнені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, підтвердив
викладені обставини, просив позов
задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та
його представник позовні вимоги не
визнали, просили в їх задоволенні
відмовити, у зв'язку з їх
необґрунтованістю та недоведеністю з
посиланням на те, що ОСОБА_1 займав
посаду головного інженера
Центрального стадіону, відповідно до
Переліку посад і робіт, що заміщаються
або виконуються робітниками, з якими
підприємством, установою чи
організацією можуть укладатися
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження цінностей
які були передані їм для збереження,
обробки, продажу (відпуску),
перевезення або застосування в процесі
виробництва" його посада не входить до
вказану Переліку, у зв'язку з чим з ним
не могли укладати договір про повну
матеріальну відповідальність від
13.03.2003 року та такий договір не має
юридичної сили і не можу бути підставою
для матеріальної відповідальності у
повному розмірі за заподіяну шкоду.
Крім того, ведення бухгалтерського
обліку та фінансової звітності не
входило до повноважень ОСОБА_1,
оскільки контроль за за цим видом
діяльності установи покладено на
бухгалтерію позивача у відповідності з
вимогами чинного законодавства та
посадовими інструкціями, тому
відповідальність за неправильне
ведення бухгалтерського обліку
повинен нести головний бухгалтер
Центрального стадіону, який повинен
перевірити правильність документів,
які підтверджують проведення
господарської операції, в даному
випадку - передачу металоконстукцій
АТЗТ "МСУ-28, тому через недбалість
головного бухгалтера виникли
розбіжності між фактом передачі
зазначених металоконструкцй та
проведенням даної господарської
операції в облікової звітності
Центрального міського стадіону.

В судове засідання представник третьої
особи не з'явився, про час та місце
слухання справи був повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, свідка
ОСОБА_2, дослідивши матеріали
цивільної справи, суд приходить до
наступного:

Як встановлено в судовому засіданні,
наказом комунальної установи
«Центральний міський стадіон» в №32-к
від 13.03.2003 року ОСОБА_1 був прийнятий на
посаду головного інженера з 13.03.2003
року. Відповідно до посадової
інструкції, його посада відноситься до
категорії керівників.

13.03.2003 року між директором комунальної
установи «Центральний міський
стадіон» та ОСОБА_1 був підписаний
договір про повну матеріальну
відповідальність працівника за
передані йому під звіт матеріальні
цінності та гроші.

Контрольно-ревізійним відділом в м.
Миколаєві була проведена планова
виїзна ревізія
фінансово-господарської діяльності КУ
"Центральний міський стадіон" за період
з 01.04.2008 року по 30.09.2010 року. Актом №01-24/6
від 14.02.2011 року вищевказаної перевірки
була виявлена нестача металобрухту 13,96
т від демонтажу щогл освітлення на
суму 36742,72 грн., так за актом
приймання-передачі від 16.05.2008 року
відповідач безоплатно передав
сторонній особі організації АТЗТ
"МСУ-28" 13,96 т металоконстукцій на суму
36742,72 грн., що не відображено в первинних
документах підприємства, а також
виявлено необґрунтовано списання 1030 л
пального на суму 4819,55 грн. за 90 ходок
транспорту при вивезенні сміття.

Розмір збитків нанесених КУ
"Центральний міський стадіон"
визначено відповідно до Порядку
визначення розміру збитків від
розкрадення, нестачі, знищення
(псування) матеріальних цінностей,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.01.1996 року №116 , а
саме: 4819,55 грн. матеріальної шкоди
внаслідок неправильного списання
палива, 36742,72 грн. прямої дійсної шкоди,
завданої відповідачем в рахунок
вартості 13,96 т металоконструкцій та до
державного бюджету України 35104,72 грн.
збитків від недостачі
металоконструкцій.

У відповідності до ст. 138 КЗпП України
для покладення на працівника
матеріальної відповідальності за
шкоду власнику або уповноважений ним
орган повинен довести наявність умов,
передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Статтею 130 КЗпП України визначено
загальні підстави і умови матеріальної
відповідальності працівників,
відповідно до яких при покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством.

Відсутність хоча б однієї умови
виключає можливість притягнення
працівника до матеріальної
відповідальності.

За наявності зазначених підстав і умов
матеріальна відповідальність може
бути прокладена не залежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

Згідно ч.1 ст. 134 КЗпП України відповідно
до законодавства працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли між
працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
ст. 135-1 КЗпП України цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або інших цілей.

Із змісту ст. 135-1 КЗпП України
вбачається, що письмові договори про
повну матеріальну відповідальність
може бути укладено підприємством з
працівником (що досягли 18-річного віку),
які займають посади або виконують
роботи, безпосередньо зв'язані із
зберіганням, обробкою, продажем
(відпуском) перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей.

Відповідно до роз'яснень п. 8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29
грудня 1992 року №14 «Про судову практику
в справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками»
розглядаючи справи про матеріальну
відповідальність на підставі
письмового договору, укладеного
працівником з підприємством,
установою, організацією, про взяття на
себе повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей
(недостача, зіпсуття), переданих йому
для зберігання або інших цілей (п.1 ст. 134
КЗпП України), суд зобов'язаний
перевірити, чи належить відповідач до
категорії працівників, з якими згідно
зі ст. 135-1 КЗпП України може бути
укладено такий договір та чи був він
укладений.

Враховуючи викладене, договір про
повну матеріальну відповідальність
може бути укладений за наявності
одночасно двох умов: посада, яку
працівник займає, або робота, яку він
виконує, має бути зазначена в Переліку
посад і робіт, що заміщаються або
виконуються робітниками, з якими
підприємством, установою чи
організацією можуть укладатися
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження цінностей
які були передані їм для збереження,
обробки, продажу (відпуску),
перевезення або застосування в процесі
виробництва", затверджений Постановою
Державного комітету ради Міністрів
СРСР з праці та соціальних питань і
Секретаріатом Всесоюзної центральної
ради професійних спілок від 28.12.1977 року
за №447/24, яка діє на території України
відповідно до постанови Верховної Ради
України від 12.09.1991 року №1545-XII "Про
порядок тимчасової дії на території
України окремих актів законодавства
Союзу РСР"), виконання обов'язків за
посадою. Виконання роботи відповідно
до професії має бути безпосередньо
пов'язане із зберіганням, обробкою,
продажем (відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих працівникові цінностей.

За правилами ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП
України, суду при розгляді справ даної
категорії необхідно з'ясувати:
наявність прямої дійсної шкоди та її
розмір, якими неправомірними діями її
заподіяно і чи входили до функцій
працівника обов'язки, неналежне
виконання яких призвело до шкоди, в
чому полягає його вина, в якій
конкретно обстановці заподіяно шкоду,
чи були створені умови, які
забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними, який майновий стан
працівника.

Зі змісту договору про повну
матеріальну відповідальність від
13.03.2003 року вбачається, що він укладений
з ОСОБА_1 який займав посаду головного
інженера Центрального міського
стадіону.

Проте, посада головного інженера, яку
займав ОСОБА_1, відсутня в переліку
посад робіт, який визначений Кабінетом
Міністрів України, а тому відповідач не
належить до категорії працівників, з
якими відповідно до ст. 135-1 КЗпП України
може бути укладено договір про повну
матеріальну відповідальність, а
відповідно останній не повинен нести
відповідальність за договором про
повну матеріальну відповідальність.

За відсутності цих умов на працівника
за заподіяну шкоду може бути покладено
лише обмежену відповідальність, якщо
згідно з чинним законодавством
працівник з інших підстав не несе
матеріальної відповідальність у
повному розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно довідки №318 від 28.11.20111 року, на
підставі наказу №34 від 17.02.2011 року КУ
"Центральний міський стадіон" та згідно
ст. 132 КЗпП України з ОСОБА_1, відповідно
до Акту результатів ревізії КРУ в м.
Миколаєві №01-24/6 від 14.02.2011 року,
стягнуто 1638 грн. середньомісячної
заробітної плати та перераховано до
Державного бюджету Заводського району
м. Миколаєва.

Отже, сам позивач обмежив матеріальну
відповідальність відповідача сумою
його середньо місячного заробітку, як
того вимагає ст. 132 КЗпП України.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконаннями, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином, на підставі викладеного
суд приходить до переконання, що
позивач не довів ті обставини, на які
посилаються як на підставу своїх вимог,
позовні вимоги є необґрунтованими і не
підлягають задоволенню.

Одночасно, відповідно до ст. 88 ЦПК
України судові витрати по оплаті
судового збору віднести за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст.10, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову комунальної
установи «Центральний міський
стадіон» до ОСОБА_1, 3-ї особи -
контрольно-ревізійного управління і
Миколаївській області про
відшкодування завданих збитків -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
через 10 днів після його проголошення та
може бути оскаржено до апеляційного
суду Миколаївської області через
Заводський районний суд м. Миколаєва в
строк і порядок, встановлений ст.ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:
С.В. Щербини