АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського
районного суду м. Києва від 11 листопада
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Апарату Верховної Ради України про
визнання дій протиправними і
зобов'язання нарахувати та виплатити
кошти, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №757/32393/14-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/15114/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Горкава
В.Ю.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Гаращенко Д.Р.Ухвалою
Печерського районного суду м. Києва від
11 листопада 2014 року у відкритті
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до Апарату Верховної Ради України про
визнання дій протиправними і
зобов'язання нарахувати та виплатити
кошти було відмовлено.

24 листопада 2014 року ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив її скасувати та передати справу
до суду першої інстанції для розгляду
справи по суті. В обґрунтування
заявлених вимог апелянт вказав, що спір
між ним і роботодавцем виник щодо
законодавства про працю, тобто є таким,
що пов'язаний з трудовими
правовідносинами і підлягає розгляду в
судах в порядку цивільного
судочинства. Також апелянт зазначив, що
дії Апарату Верховної Ради України не є
здійсненням владних управлінських
функцій, а тому спір не може вважатися
публічно-правовим.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримав і просив її
задовольнити.

Представник Апарату Верховної Ради
України за довіреністю - Шумар В.Ю.
апеляційну скаргу просила відхилити, а
ухвалу суду першої інстанції залишити
без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
наступного.

05 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Апарату Верховної
Ради України, в якому просив визнати
дії Апарату Верховної Ради України
щодо невиплати йому гарантованої ст. 83
КЗпП України компенсації за
невикористані відпустки
протиправними, зобов'язати Апарат
Верховної Ради України в тижневий
строк провести нарахування та виплату
компенсації за невикористані
відпустки, передбаченої ст. 83 КЗпП
України, провести нарахування та
виплату грошової компенсації,
передбаченої ст. 117 КЗпП України за
порушення строків виплат, визначених
ст. 116 КЗпП України у розмірі середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, стягнути з
Апарату Верховної Ради України грошову
компенсацію за невикористані
відпустки, передбачену ст. 83 КЗпП
України, стягнути грошову компенсацію,
передбачену ст. 117 КЗпП України за
порушення строків виплат, визначених
ст. 116 КЗпП України у розмірі середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, стягнути
витрати на оплату послуг банку щодо
зарахування коштів на рахунок.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
працював помічником-консультантом
народного депутата України з 01.04.2013
року по 29.08.2014 року включно.
Розпорядженням керівника Апарату
Верховної Ради України від 04.09.2014 року
його відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП
України (за згодою сторін) звільнено з
посади помічника - консультанта
народного депутата України. При
звільненні невиплачені грошові
компенсації за невикористану щорічну
відпустку.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується,
суд першої інстанції керувався п. 2 ч. 2
ст. 17 КАС України, ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України та виходив з того, що спір
фізичної особи, на яку поширюється дія
Закону України «Про державну службу» з
суб'єктом владних повноважень з
приводу нарахування і виплати грошової
компенсації підлягає розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Пунктом 2 частини другої статті 17 КАС
України встановлено, що компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 15 статті 3 КАС України
публічна служба - діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Разом з тим, як встановлено ч. 3 ст. 34
Закону України "Про статус народного
депутата", помічники - консультанти
народного депутата працюють за
строковим трудовим договором на
постійній основі чи за сумісництвом
або на громадських засадах.

Помічники - консультанти народного
депутата перебувають у штаті державних
підприємств, установ, організацій або
за заявою народного депутата
прикріплюються для кадрового та
фінансового обслуговування до
виконавчих комітетів відповідного
органу місцевого самоврядування, а у
містах Києві та Севастополі до
секретаріатів міських рад.

На чотирьох помічників-консультантів
народного депутата поширюється дія
Закону України "Про державну службу", їм
присвоюється не вище ніж сьомий ранг
державного службовця четвертої
категорії, вони прикріплюються для
кадрового та фінансового
обслуговування до Апарату Верховної
Ради України або до виконавчих
апаратів органів місцевого
самоврядування.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що розпорядженням
керівника апарату Верховної Ради
України № 4532 від 10 квітня 2013 року
ОСОБА_1 зараховано з 01 квітня 2013 року на
посаду помічника-консультанта
народного депутата України ОСОБА_5 на
час його депутатських повноважень з
поширенням дії Закону України «Про
державну службу», присвоєно сьомий
ранг державного службовця.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку
про відмову у відкритті провадження у
справі, оскільки ОСОБА_1 перебував на
державній службі, а тому спір є таким,
що пов'язаний з проходженням ним
публічної служби та підлягає розгляду
в порядку адміністративного
судочинства. З огляду на зазначене,
колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги.

Отже, ухвала Печерського районного
суду м. Києва від 11 листопада 2014 року є
такою, що постановлена з додержанням
вимог закону, а тому підстав для її
скасування немає.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 2 ст. 307, ст.
308, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 314-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 11 листопада 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді