Справа № 749/1267/14 Провадження №
22-ц/795/2441/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Валевач М. М. Доповідач - Вінгаль В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ
В.М.суддів:КУЗЮРИ Л.В., ЗІНЧЕНКО С.П.при
секретарі:Шкарупі Ю.В.за участю:ОСОБА_4,
його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Щорського районного суду
Чернігівської області від 11 листопада
2014 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на
дії головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Щорського районного управління
юстиції Гордійко Антоніни Василівни,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Щорського районного суду
Чернігівської області від 11 листопада
2014 року ОСОБА_4 відмовлено у
задоволенні скарги на дії головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Щорського
РУЮ Гордійко А.В.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції ОСОБА_4 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати ухвалу та постановити нову,
якою задовольнити скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що суд прийняв помилкове рішення,
пославшись тільки на нормативні акти,
які є загальними і не відповідають
рішенню Щорського районного суду від 06
червня 2014 року.

Вислухавши суддю - доповідача,
скаржника та його представника,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а ухвала суду
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як зазначено в Постанові Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 № 6 „ Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах", при розгляді справ за
скаргами сторін виконавчого
провадження на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби суди повинні
керуватися положеннями Конституції
України, пункту 1 статті 6, статті 13
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950),
статті 1 Першого протоколу до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України,
Цивільного процесуального кодексу
України, законами України: від 23 лютого
2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", від 24 березня 1998
року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу
службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про
виконавче провадження" (у редакції
Закону України від 4 листопада 2010 року
№ 2677-VI) іншими нормативно-правовими
актами, які регулюють примусове
виконання судових рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини, тощо.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з того, що дії
державного виконавця по накладенню
арешту на майно боржника відповідають
вимогам закону та не порушують прав і
інтересів скаржника, так як в постанові
чітко зазначено про накладення арешту
та заборону відчуження майна боржника
лише в межах суми боргу.

Проте з таким висновком суду не може
погодитись апеляційний суд з наступних
підстав.

Як вбачається з постанови державного
виконавця від 20.10.2014 року, останнім був
накладений арешт на будинок, який
належить на праві власності ОСОБА_4

Проте відповідно до статті 52 Закону
про виконавче провадження, при
виконанні судових рішень про стягнення
грошових коштів державний виконавець
у першу чергу звертає стягнення на
кошти боржника в гривнях та іноземній
валюті, інші цінності, у тому числі
кошти на рахунках і вкладах боржника у
банках та інших фінансових установах,
на рахунки в цінних паперах у
депозитаріях цінних паперів, і лише за
відсутності у боржника коштів і
цінностей - на належне йому інше майно,
за винятком того, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення.

Стягнення на нерухоме майно (будинок,
квартиру, інше приміщення та земельну
ділянку) звертається за відсутності у
боржника достатніх коштів чи рухомого
майна з додержанням вимог статті 63
Закону про виконавче провадження, крім
звернення стягнення на предмет
іпотеки, яке здійснюється на підставі
рішення суду або виконавчого напису
нотаріуса.

Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно звернути стягнення в першу
чергу (частина п'ята статті 52 Закону про
виконавче провадження). У будь-якому
випадку черговість стягнення на кошти
та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.
Проте відмову державного виконавця
задовольнити зазначену вимогу
боржника може бути визнано в судовому
порядку необґрунтованою, коли
очевидно, що цією вимогою не порушено
інтересів стягувача й не ускладнено
виконання рішення.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції не перевірив доводі
скаржника про те, чи дотримані
державним виконавцем положення
зазначеної вище норми закону та не
з"ясував, чи є в боржника інше майно, на
яке державний виконавець міг би
звернути стягнення при виконанні
судового рішення, оскільки в засіданні
апеляційного суду ОСОБА_4 стверджував,
що у нього є інше рухоме майно, яке
можно реалізувати для виконання
судового рішення.

За таких підстав, відповідно до
положень ст. 311 ЦПК України, ухвала суду
підлягає скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції на
новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Щорського районного суду
Чернігівської області від 11 листопада
2014 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності негайно і може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: