Справа № 377/757/14 Головуючий у І
інстанції Малишенко Т.О.Провадження №
22-ц/780/6337/14 Доповідач у 2 інстанції
ЯворськийКатегорія 56
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської
Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Славутицького міського суду Київської
області від 23 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Славутицького
відділення «Райффайзен Банк Аваль» про
захист прав споживачів та визнання
збільшення ліміту кредитування в
односторонньому порядку недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом та у
відповідності до норм ч.8 ст.11 ЗУ «Про
захист прав споживачів» просив визнати
зміни до кредитного договору №010/2326/38413
від 20.03.2006 р. про збільшення в
односторонньому порядку розміру
кредитного ліміту недійсним та
зобов'язати відповідача здійснити з
26.05.2011 р. коригування кредитних
зобов'язань позивача у бік їх зменшення
у зв'язку з достроковим поверненням
кредитних коштів шляхом збільшення
суми періодичних платежів за договором
про надання споживчого кредиту
№010/2326/38413 від 20.03.2006 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказував, що 20.03.2006 р. між ним та АППБ
«Аваль» укладено кредитний договір
№010/2326/38413, розмір кредитної лінії
згідно якого становить 10 000,00 грн.
Відповідно до листа №Р1/В 102/37-205 від
14.04.2014 р. відповідачем в
односторонньому порядку, без його
згоди було збільшено ліміт
кредитування, а саме: 26.05.2011 р. з 10 000 грн
на 14 000 грн; 14.12.2012 р. з 14 000 грн на 17 500 грн;
16.08.2013 р. з 17 500 грн на 21 800 грн. У зв'язку з
тим, що відповідач не повідомляв його
про таке збільшення ліміту
кредитування, він опинився в скрутному
матеріальному становищі, тому що при
розрахунках карткою в магазинах, він не
міг відслідковувати, скільки грошових
коштів знаходиться на картковому
рахунку. Тому вважає, що більша частина
вини за те, що сталося, лежить на
відповідачеві, який збільшував
кредитний ліміт і не прийняв мір по
перевірці платоспроможності
позичальника.

Рішенням Славутицького міського суду
Київської області від 23 вересня 2014 року
у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вказане рішення
міського суду та задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на те, що в матеріалах
справи відсутні докази про те, що
відповідач будь-яким чином повідомляв
позивача про збільшення ліміту
кредитування та суд помилково дійшов
висновку про прийняття позивачем
пропозиції про збільшення ліміту
кредитування, чим грубо порушив норми
матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись із доводами апелянта,
представник ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» подав заперечення, в яких
посилався на те, що письмове
повідомлення позичальника про
збільшення ліміту кредитування
умовами кредитного договору не
передбачено, отже апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення
Славутицького міського суду Київської
області від 23 вересня 2014 року залишити
без змін.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції згідно ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
20.03.2006 р. між АППБ «Аваль», назву якого
змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
що підтверджується витягом із Статуту
і ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір №010/2326/38413 і Додаткову угоду №1
до кредитного договору №010/2326/38413.

Згідно п.1.1 даного Договору Кредитор
(Банк), відриває на ім'я позичальника
картковий рахунок НОМЕР_1 у гривні
(валюта рахунку), випускає та надає
позичальнику та/або його довіреній
особі платіжні Картки (згідно Заяви), а
також забезпечує розрахунки за
операціями з Картками відповідно до
вимог чинного законодавства України та
платіжних систем Visa International та MasterCard
International. При цьому відповідно до п.1.2 та
1.3 банк на умовах даного Договору
відкриває позичальнику відновлювальну
кредитну лінію до карткового рахунку,
для здійснення розрахунків за
допомогою платіжної картки, отримання
коштів в касах банків або через мережу
банкоматів. Розмір кредитної лінії
(ліміт кредитування) за цим Договором
становить 10 000,00 грн. В той же час п.п.2.7,2.8
даного кредитного договору
передбачено, що порядок зменшення або
збільшення розміру кредитної лінії, а
саме п.2.8 говорить, що збільшення
розміру кредитної лінії може бути
проведено на підставі письмового
звернення позичальника до Банку про
таке збільшення або акцепту
позичальника, шляхом введення Пін-коду
або електронно-цифрового підпису, на
пропозицію Банку змінити розмір
кредитної лінії за цим Договором або
шляхом укладання додаткової угоди. При
цьому п.2.9 передбачено, що до суми, на
яку збільшено ліміт кредитування,
застосовуються всі умови Договору так
як і до розміру кредитної лінії
вказаної в п.1.3 Договору. Пунктом 3.1.
даного Договору передбачено, що
Договір набуває чинності з дати його
укладання та діє до повного виконання
Сторонами своїх зобов'язань або
закриття карткового рахунку. Строк дії
Договору передбачений п.3.2, де
зазначено, що Кредитна лінія
відкривається на строк 24 місяці з 20.03.2006
р. по 19.03.2008 р., але в п.3.3. даного Договору
зазначено, що термін користування
лінією подовжується на наступні 24
місяці в разі відсутності письмового
звернення жодної зі Сторін про
припинення терміну дії цього Договору,
таке подовження терміну користування
кредитною лінією може проводитись
кожні 2 роки з дати підписання цього
Договору. Відповідно до п.п.5.1,5.2 даного
Кредитного Договору позичальник
уповноважує Кредитора списувати з
рахунку відкритого позичальнику, до 15
числа кожного місяця, відповідно до
чинного законодавства, кошти в розмірі
1/10 від суми кредиту, що обліковується
на картковому рахунку вказаному у п.1.1.
З оглянутого оригіналу Кредитного
Договору вбачається, що Позивач
підписав даний Договір.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що Договором передбачено
всі істотні умови, необхідні для
кредитного договору, тому зобов'язання
з надання кредиту є дійсними з моменту
укладення такого договору та посилання
позивача про необізнаність щодо
збільшення кредитної лінії
безпідставне, так як останній
продовжував користуватися карткою, чим
підтвердив свою згоду на вказані зміни
у договорі.

Однак колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Статтею 30 ЦПК України передбачено, що
сторонами у цивільному процесі є
позивач і відповідач. Позивачем і
відповідачем можуть бути фізичні і
юридичні особи, а також держава.

Згідно ст.80 ЦК України юридичною особою
є організація, створена і
зареєстрована у встановленому законом
порядку.

Відповідно ч.ч.1,3 ст.95 ЦК України філією
є відокремлений підрозділ юридичної
особи, що розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює всі або
частину її функцій. Філії та
представництва не є юридичними
особами. Вони наділяються майном
юридичної особи, що їх створила і діють
на підставі затвердженого нею
положення.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно п.1.3. Загальних положень про
Славутицьке відділення ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», відділення не
є юридичною особою.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що філія є структурним
підрозділом юридичної особи і
відповідальність за її діяльність має
нести остання. У тому випадку, коли в
якості відповідача помилково
зазначається структурний підрозділ, а
не юридична особа, суд зобов'язаний
залучити останню до участі в розгляді
справи як відповідача. Таке залучення
не може вважатись заміною відповідача,
яка має проводитись у порядку ст. 33 ЦПК
України, оскільки попередня особа,
вказана відповідачем, не могла бути
такою в силу положень цивільного
процесуального законодавства.

Тож, оскільки позов пред'явлено саме до
Славутицького відділення ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», як до
відповідача, то суд першої інстанції, у
порушення вимог ст. ст. 4, 10 ЦПК України,
неправильно визначився із характером
спірних правовідносин, складом сторін
у справі та нормою права, що підлягає
застосуванню та не з'ясував обставин,
які підлягають встановленню під час
вирішення спору.

Виходячи із вищевикладеного доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 не
ґрунтуються на приписах закону, а отже
підлягають лише частковому
задоволенню, тому колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 80, 95 ЦК України, ст.ст. 4,
10, 300, 33, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І
Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Славутицького міського суду
Київської області від 23 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Славутицького відділення «Райффайзен
Банк Аваль» про захист прав споживачів
та визнання збільшення ліміту
кредитування в односторонньому
порядку недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді:
Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв