РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/11949/14-ц

пр. № 2/759/4463/14

03 листопада 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Макаренко В.В.,

при секретарі -
Копчук Р.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Служба у справах дітей Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації про позбавлення
батьківських прав-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Святошинського
районного суду м. Києва з позовом про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2,
1978 року народження, відносно його
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що
вона перебувала з відповідачем в шлюбі,
від яких у них народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в шлюбі перебувала з 24.02.2001
по 10.03.2011, фактично шлюбні відносини
припинилися з липня 2010 року, відповідач
проживає окремо та жодного з
покладених законом на батьків
обов'язків не виконує, не бере
педагогічної, матеріальної, грошової,
посильної трудової, або будь-якої іншої
участі у вихованні сина. Син - ОСОБА_3
знаходиться на утриманні позивачки, з
липня 2010 року відповідач не цікавиться
життям дитини, здоров'ям, розвитком та
за які кошти виховується дитина.
Доцільність позбавлення батьківських
прав відповідача, також стверджується
висновком органу опіки та піклування
Дніпровської районної в м.Києві
державної адміністрації (протокол
засідання Комісії № 10 від 21.05.2014).
Враховуючи наведене, та те, що
відповідач - як батько дитини повністю
само ухилився від виконання своїх
батьківських прав просила заявлені
позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судовому засіданні
підтримала заявлені позовні вимоги та
просила їх задовольнити посилаючись на
обставини справи викладені в позовній
заяві, проти ухвалення заочного
рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, повідомлявся належним чином,
від отримання поштових повідомлень
ухиляється, повернулись конверти з
відміткою Укрпошти «за закінченням
терміну зберігання» (а.с. 27-28).

Представник третьої особи, в судове
засідання не з'явився надіслав до суду
заяву, якою просить слухати справу в їх
відсутність та постановити рішення
відповідно до висновку Органу опіки та
піклування Дніпровської районної в
м.Києві державної адміністрації від
25.05.2014 № 3568/41/2/103 (а.с. 31).

Суд, керуючись положеннями ст. ст. 169,224
ЦПК України, вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
відповідача та представника третьої
особи, на підставі наявних в справі
доказів, ухваливши по справі заочне
рішення за згодою позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
досліджуючи матеріали справи, зважаючи
на обставини викладені в позові, бере
до уваги наступне.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про охорону дитинства»
виховання в сім'ї є першоосновою
розвитку особистості дитини. На
кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють,
мають право і зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати її до самостійного життя та
праці.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України
підставами для позбавлення
батьківських прав батьків є: якщо мати,
батько не забрали дитину з полового
будинку або з іншого закладу охорони
здоров'я без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування;
ухиляються від виконання своїх
обов'язків з виховання дитини; жорстоко
поводяться з дитиною; є хронічними
алкоголіками або наркоманами; вдаються
до будь-яких видів експлуатації дитини;
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007 р. N 3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
зазначається, що особи можуть бути
позбавлені батьківських прав лише щодо
дитини, яка не досягла вісімнадцяти
років, і тільки з підстав, передбачених
ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний стан, духовний та моральний
розвиток.

За змістом Преамбули Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року
(далі -Конвенції), ратифікованої
Верховною Радою Української РСР 27
лютого 1991 року, Організація Об'єднаних
Націй в Загальній декларації прав
людини проголосила, що діти мають право
на особливе піклування і допомогу,
дитині для повного і гармонійного
розвитку її особи необхідно зростати в
сімейному оточенні, в атмосфері щастя,
любові і розуміння.

Як зазначено у ст. 13 Сімейного кодексу
України (далі СК України) частиною
національного сімейного законодавства
України є міжнародні договори, що
регулюють сімейні відносини, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Якщо в міжнародному
договорі України, укладеному в
установленому порядку, містяться інші
правила, ніж ті, що встановлені
відповідним актом сімейного
законодавства, застосовуються правила
відповідного міжнародного договору
України.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про
права дитини (далі Конвенція), яку було
ратифіковано Постановою Верховної
Ради України №789-XII від 27 лютого 1991року
та яка набула чинності для України 27
вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції
держави-учасниці докладають всіх
можливих зусиль до того, щоб
забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки або
у відповідних випадках законні опікуни
несуть основну відповідальність за
виховання і розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
перебували у шлюбі з 24.02.2001, згідно
свідоцтва про шлюб (а.с. 7), від шлюбу
народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
згідно свідоцтва про народження (а.с. 8),
шлюб між сторонами розірвано 10.03.2011
року, згідно свідоцтва про розірвання
шлюбу (а.с. 9).

Позивачка та її син зареєстровані в кв.
АДРЕСА_1, згідно довідки ЖРЕО № 403 від
11.06.20143 за формою № 3, також факт
проживання неповнолітнього ОСОБА_3
підтверджується актом фактичного
проживання від 28.03.2014 сусідів-свідків,
відповідно до якого ОСОБА_1, 1980 року
народження, ОСОБА_3, 2001 року народження,
ОСОБА_4, 1929 року народження проживають
разом в кв. АДРЕСА_1 з лютого 2013 року
(а.с. 13).

ОСОБА_3 навчається в 6-А класі середньої
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№ 66 в м.Києві, що підтверджується
довідкою від 01.04.2014 року № 65 виданою
середньою загальноосвітньою школою
І-ІІІ ступенів № 66 Дніпровського
району м.Києва (а.с. 10).

17 березня 2014 року Управління освіти
Голосіївської районної у м.Києві
державної адміністрації гімназією № 179
м. Києві видано довідку в якій
зазначено, що батько учня гімназії
ОСОБА_3, ОСОБА_2 за роки навчання в
гімназії (з 2008 року по 2012 рік) жодного
разу не був присутній на батьківських
зборах, заходах, святах; не телефонував
класному керівнику, не цікавився
навчанням дитини, класний керівник з
ним не знайома особисто (а.с. 11).

Відповідно до висновку органу опіки та
піклування Дніпровської РДА в м. Києві
про доцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 відносно
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, від
21.05.2014 №3568/41/2/103 вирішено що ОСОБА_2
можливо позбавити батьківських прав
відносно малолітнього сина. ( а.с. 5-6).

Відповідно до Пленуму Верховного Суду
України від 30.03.2007 року за № 3 «Про
практику застосування судами
законодавства про розгляді справ про
усиновленні, про позбавлення та
поновлення батьківських прав»ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дітей, їх
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, не
спілкуються з дитиною необхідному для
її нормального усвідомлення, не
надають дитині доступу до культурних
та інших цінностей, не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі, не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу.

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що
відповідач ухиляється від виконання
своїх обов'язків з виховання дитини, не
піклується про фізичний і духовний її
розвиток, її навчання, її підготовку до
самостійного життя, зокрема: не
спілкуються з дитиною в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надає дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей, не сприяє
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі, не виявляє інтересу до її
внутрішнього світу, не допомагає
матеріально, а також те, що під час
розгляду судом даної справи,
відповідач не здійснив жодних дій
протилежних викладеному, суд дійшов
висновку що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сплачений судовий
збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства», ст.ст. 13, 141, 150, 164,
ст.165 Сімейного кодексу України, ст. ст.
10, 11, 60, 61, 63, 88, 169, 212-215, 224 ЦПК України, суд,
-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9,
зареєстрованого: АДРЕСА_2, батьківських
прав на малолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 проживаючого
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9,
зареєстрованого: АДРЕСА_2, судовий збір
в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60
коп. на користь ОСОБА_1, проживаючої:
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Святошинський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а у разі, якщо
рішення було проголошено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення зазначених вище строків
або після розгляду справи в
апеляційному порядку Апеляційним
судом м. Києва, якщо воно не буде
скасоване.

СУДДЯ :