АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Мирошниченко
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 10 жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу і
стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

14 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_1, в якому
просила розірвати шлюб, зареєстрований
12 травня 2006 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
між нею та ОСОБА_1 (актовий запис № 321), а
також стягнути з ОСОБА_1 на її користь
на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх
видів його заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 14 лютого 2014 року і до
повноліття дитини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 12
травня 2006 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1. Від
їхнього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син ОСОБА_3. Внаслідок втрати
взаєморозуміння та почуття любові одне
до одного сімейне життя не склалося, у
зв'язку із чим з січня 2013 року вони не
підтримують сімейні стосунки та не
ведуть спільне господарство,
проживають окремо. Подальше спільне
життя та збереження шлюбу вважає
неможливим та таким, що суперечить
інтересам сторін та їх сина. Крім того,
зазначила про те, що з часу окремого
проживання ОСОБА_1 не надає стабільної
матеріальної допомоги на утримання
дитини, грошові кошти на утримання сина
надає періодично, у зв'язку з чим
просить стягнути аліменти в судовому
порядку.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено, шлюб, укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 12
травня 2006 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
(актовий запис № 321), розірвано,
стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх
видів його заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 14 лютого 2014 року і до
повноліття дитини, вирішено питання
про розподіл судових витрат.

16 жовтня 2014 року ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права, просив його
змінити в частині стягнення аліментів
та ухвалити в цій частині нове рішення
про стягнення аліментів з 10 жовтня 2014
року, в частині розірвання шлюбу -
скасувати та надати повторний строк
для примирення. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що не заперечує
проти стягнення фіксованої щомісячної
суми стягнення аліментів, як у нього
кілька місць роботи. Також апелянт
зазначив, що не ухиляється від
матеріального утримання сина і
духовного спілкування з ним, на даний
час Голосіївським районним судом м.
Києва розглядається справа за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця
проживання дитини. На думку апелянта,
суд першої інстанції не взяв до уваги,
що ОСОБА_2 викрала у нього сина і не
водить його до школи. Додатково апелянт
зазначив, що ухвала суду першої
інстанції про надання сторонам строку
на примирення не була доведена до
відома ОСОБА_2 її представником, а тому
суду апеляційної інстанції слід надати
сторонам додатковий строк для
примирення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну
скаргу просила відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився,
вдруге подав клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
зі своєю хворобою, однак колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності апелянта, оскільки ним
самостійно вже вдруге через канцелярію
суду подається клопотання про
відкладення розгляду справи, що
свідчить про можливість явки у судове
засідання, і не перешкоджає розгляду
справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення позивача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 12 травня 2006 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який
зареєстровано Відділом реєстрації
актів цивільного стану Голосіївського
районного управління юстиції у м.
Києві, про що зроблено відповідний
актовий запис № 321 (а.с. 5).

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження дитини, виданим 29 вересня 2006
року Департаментом охорони здоров'я
штату Вашингтон (а.с. 6).

Спільне життя сторін у справі не
склалось, оскільки вони мають різні
погляди на сімейне життя, що призвело
до втрати взаєморозуміння, почуття
любові та поваги одне до одного.

Відповідно до ст. 111 СК України судом
вживались заходи до примирення
подружжя: за результатами розгляду
клопотання ОСОБА_1 про надання строку
для примирення ухвалою Голосіївського
районного суду м. Києва від 22 травня 2014
року зупинено провадження у даній
цивільній справі та надано сторонам у
справі строк для примирення до 22 серпня
2014 року.

Однак, заходи, вжиті судом для
примирення подружжя, позитивного
результату не мали. Позивач ОСОБА_2 у
судовому засіданні після закінчення
строку, наданого для примирення
подружжя, наполягала на розірванні
шлюбу.

З моменту окремого проживання батьків
малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживає з матір'ю ОСОБА_2 та
знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_1 добровільно допомога на
утримання сина не надається.

ОСОБА_1 працює на посаді професора
Київського національного університету
імені Т.Шевченка, сума отриманого ним
доходу за період з вересня 2013 року по
лютий 2014 року складала 72 553 гривні 96
копійок, що підтверджується даними
довідки № 801 від 06 березня 2014 року (а.с.
24).

Крім того, ОСОБА_1 працює на посаді
завідуючого відділом Інституту
культурології НАМ України, за період з
вересня 2013 по лютий 2014 року останній
отримав дохід у розмірі 13 814 гривень 99
копійок, що підтверджується даними
довідки № 02-12/04-14 від 11 березня 2014 року
(а.с. 26).

Також, як вбачається з довідки № 1066,
виданої 12 березня 2014 року Управлінням
Пенсійного фонду України у
Голосіївському районі м. Києва, ОСОБА_1
отримує пенсію по віку у розмірі 8146
гривень 88 копійок (а.с. 32).

Задовольняючи позов в частині
розірвання шлюбу суд першої інстанції
керувався ст. 24, ч.ч. 3, 4 ст. 56, ч. 3 ст. 109,
ст. 112 СК України та правильно виходив з
того, що шлюбно-сімейні відносини між
сторонами фактично припинені, за
відведений для примирення час сторони
не примирилися, а тому подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу є
неможливим і суперечитиме їхнім
інтересам та інтересам їхнього
малолітнього сина.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що
ухвала суду першої інстанції про
надання сторонам строку на примирення
не була доведена до відома ОСОБА_2 її
представником, а тому суду апеляційної
інстанції слід надати сторонам
додатковий строк для примирення,
колегія суддів виходить з того, що
ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 22 травня 2014 року про
надання подружжю строку на примирення
було надіслано ОСОБА_2 (а.с. 57), після
закінчення строку, наданого для
примирення подружжя, ОСОБА_2 наполягала
на розірванні шлюбу. Крім, чинним
законодавством не передбачено надання
строку для примирення вдруге.

Задовольняючи позов в частині
стягнення аліментів суд першої
інстанції керувався ст.ст. 180, 182-184, 191 СК
України та правильно виходив з того, що
ОСОБА_1 не виконує покладеного на нього
обов'язку щодо утримання дитини та
вважав правильним стягнути з нього
аліменти у розмірі 1/ 4 від усіх його
доходів.

Доводи апеляційної скарги про
необхідність стягнення аліментів у
фіксованій щомісячній сумі не
заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1
має стабільний дохід у вигляді
заробітної плати, а тому розмір
аліментів відповідно до ст. 181 СК
України суд першої інстанції
правомірно визначив у частці від його
доходу. Наявність у ОСОБА_1 кількох
місць роботи не дає підстав для
застосування положень ч. 1 ст. 184 СК
України та стягнення аліментів у
твердій грошовій сумі.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
стягнення аліментів з часу звернення
до суду з позовом, так як відповідно до
ст. 191 СК України аліменти
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову.

Не заслуговують на увагу посилання
апелянта на те, що він не ухиляється від
матеріального утримання сина, оскільки
будь-яких доказів надання матеріальної
допомоги на утримання сина у
добровільно не надано ОСОБА_1 ні в суді
першої інстанції, ні під час
апеляційного розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
на даний час малолітній ОСОБА_1
проживає разом із матір'ю, а тому судом
першої інстанції правомірно стягнуто
аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
утримання дитини.

Отже, рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року є
законним і обґрунтованим. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 10 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржене
протягом 20 днів з дня набрання ним
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді