Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №286/4401/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Словечне»
про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Овруцького районного суду
Житомирської області від 14 жовтня 2014
року,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з даним позовом, в якому просила
поновити її на посаді різноробочої
доглядач телят у бригаді №2
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Словечне»
(надалі - СТОВ «Словечне») та стягнути з
відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 13
квітня 2014 року по день поновлення на
роботі. В обгрунтування позовних вимог
зазначає, що з 28.11.2011 року вона
працювала у СТОВ «Словечне» на посаді
доглядача телят. 25.05.2014 року її
звільнено за п.4 ст.40 КЗпП України у
зв'язку з невиходом на роботу без
поважних причин. Вважає своє
звільнення незаконним, оскільки про
свою відсутність на роботі 12.04.2014 року
вона завчасно повідомила керівництво
ферми, домовилась про заміну на своєму
робочому місці в цей день та отримала
згоду від завідуючого фермою ОСОБА_3. За
таких обставин вважає своє звільнення
незаконним, а дії відповідача
протиправними.

Рішенням Овруцького районного суду
Житомирської області від 14 жовтня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу в якій зазначає, що
відповідне рішення є необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просила скасувати рішення Овруцького
районного суду Житомирської області
від 14 жовтня 2014 року, ухвалити нове,
яким поновити її на роботі та стягнути
з відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу.
Вважає, що суд першої інстанції не
надав правової оцінки наявним в
матеріалах справи доказам, зокрема,
судом не взято до уваги той факт, що
вона завчасно повідомила керівництво
про свою відсутність 12.04.2014 року на
роботі, на що отримала відповідне
погодження завідуючого фермою. Про
переведення на іншу посаду вона не
знала. Своє звільнення вважає
незаконним, оскільки до дисциплінарної
відповідальності ніколи не
притягувалась, зазначає, що
відповідачем порушено порядок
звільнення, зокрема її не повідомляли
про наявність наказу про звільнення, а
трудова книжка отримана нею з
затримкою лише 04.07.2014 року. Звільнення
проведено без отримання згоди
профспілки.

Апелянт підтримала апеляційну скаргу і
пояснила, що дійсно вона написала заяву
на відпустку і перебувала в останній.
Про те, що її перевели на іншу посаду,
вона не знала, а дізнавшись під час
розгляду справи, його не оскаржувала. 12
квітня 2014 року вона домовилася на
заміну, а 13 квітня 2014 року її вже не
допустили до роботи. Свідки не
підтвердили її показання, оскільки є
підлеглими керівнику СТОВ «Словечне» і
не бажають втрачати роботу.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що з 28.12.2011 року
ОСОБА_1 була прийнята на роботу до СТОВ
«Словечне» доглядачем бригади №2 в с.
Антоновичі Овруцького району
Житомирської області. Наказом № 38-к від
21.05.2014 року позивача переведено
різноробочою у бригаду № 2 с.
Антоновичі (а.с.25).

Згідно табелю обліку робочого часу та
доповідних керівників структурних
підрозділів позивач була відсутня на
робочому місці 12, 13 квітня та з 21 по 24
травня 2014 року (а.с.22,45,46).

25.05.2014 року наказом № 40а-к ОСОБА_1,
різноробочу, звільнено з роботи на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку з невиходом на роботу без
поважних причин (а.с.27, 43, 44).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивач була
відсутньою на робочому місці 12-13 квітня
та 21-24 травня 2014 року без поважних
причин, що є підставою для звільнення.

Колегія суддів не погоджується із
такою думкою суду і вважає вимоги
позивача обгрунтованими, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.21 КЗпП України
трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір (ст.139 КЗпП України).

Згідно із ст.147 КЗпП за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано тільки один з таких
заходів стягнення: догана, звільнення.

Законодавством, статутами і
положеннями про дисципліну можуть бути
передбачені для окремих категорій
працівників й інші дисциплінарні
стягнення.

У відповідності до ст.148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Порушення трудової дисципліни
визначається як невиконання або
неналежне виконання з вини працівника
покладених на нього трудових
обов'язків. При цьому наявність вини,
як одна з ознак порушення трудової
дисципліни, є необхідною умовою для
притягнення працівника до
дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках : прогулу (в
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник (ст.43 КЗпП
України).

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_1 є членом
первинної профспілкової організації
СТОВ «Словечне» і рішенням останніх
від 03 грудня 2014 року надано згоду на її
звільнення за прогули.

Згідно наказу від 25 травня 2014 року,
позивач звільнена за невихід на роботу
як різноробоча, а тому доведенню
підлягає факт допущення працівником
порушення трудових обов'язків саме під
час роботи на посаді різноробочої.

Наказ про звільнення не містить
посилання на дні прогулу, за якими
проведено звільнення, але підставою
звільнення зазначено доповідні від
14.04.2014 року та 24.05.2014 року (а.с.43-44).

Згідно доповідної завідуючого фермою
№ 2 с.Словечне (а.с.24) позивач була
відсутня на робочому місці 12 та 13
квітня 2014 року. Доказів про поважність
причини відсутності на роботі позивач
не надала.

З 14 квітня 2014 року позивачу надано
відпустку за її заявою (а.с.23), а
вищевказана доповідна стала підставою
для переведення ОСОБА_1 з посади
доглядача на посаду різноробочої з 21
травня 2014 року (а.с.25). Таким чином,
безпосередньо після порушення
трудової дисципліни ОСОБА_1 на роботі
під час виконання трудових обов'язків
доглядача роботодавець не застосував
дисциплінарне стягнення за прогули 12
та 13 квітня 2014 року і як покарання
здійснив переведення на іншу посаду, що
пов'язана із виконанням іншого обсягу
роботи. Отже, трудовий договір було
змінено у зв'язку із переведенням
працівника на іншу роботу, звільнення з
якої можливе за порушення трудової
дисципліни, допущене під час виконання
трудових обов'язків різноробочої.

Згідно доповідної бригадира
садово-огородньої бригади № 2 ОСОБА_1 не
вийшла на роботу 21-24 травня 2014 року
(а.с.26).

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
відпустки» тривалість відпусток
визначається цим Законом, іншими
законами та нормативно-правовими
актами України і незалежно від режимів
та графіків роботи розраховується в
календарних днях.

Святкові та неробочі дні (стаття 73
Кодексу законів про працю України) при
визначенні тривалості щорічних
відпусток та додаткової відпустки
працівникам, які мають дітей (стаття 19
цього Закону), не враховуються.

Статтею 73 КЗпП України встановлено
святкові дні.

Згідно листа Міністерства соціальної
політики України від 04.09.2013 року №
9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми
тривалості робочого часу на 2014 рік» на
період відпустки ОСОБА_1 припадало 4
святкові дні : 20 квітня - Пасха, 1 і 2
травня - День міжнародної солідарності
трудящих та 9 травня - День Перемоги, які
не враховуються при обчисленні
відпустки.

За таких обставин, враховуючи початок
відпустки терміном 37 календарних днів
з 14 квітня 2014 року, останній день
відпустки припадає на 24 травня 2014 року,
а тому не можуть вважатися прогулом дні
перебування у відпустці з 21 по 24 травня
2014 року.

Отже, відповідачем не доведено
порушення трудової дисципліни ОСОБА_1
під час виконання обов'язків
різноробочої, а тому відсутня підстава
звільнення - невихід на роботу
різноробочої ОСОБА_1 без поважних
причин .

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 про її
поновлення на роботі різноробочою є
правомірними.

В той же час, не підлягає задоволенню її
вимога про поновлення на посаді
доглядача, оскільки наказ про
переведення не оскаржувався і
підставою позову не зазначено
незаконність переведення. Посилання на
ці обставини в апеляційній скарзі, не
можуть бути предметом апеляційного
розгляду з огляду на вимоги ст.ст.303 та 11
ЦПК України.

Згідно із вимогами ст.233 КЗпП України
строк звернення до суду у справах про
звільнення становить один місяць з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Доведення вказаних обставин
покладається на роботодавця, який не
надав суду доказів вручення копії
наказу про звільнення ОСОБА_1 та дати
видачі трудової книжки, а тому суд
виходить із пояснень позивача про її
отримання 04 липня 2014 року. Позов подано
до суду 22 липня 2014 року, тобто в межах
визначеного законодавством місячного
строку.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Наказом № 1-В від 03 січня 2014 року
працівників ферми та різноробочих
підприємства переведено на 3-х годинний
робочий день (а.с.75). Згідно довідки СТОВ
«Словечне» від 25.11.2014 року для
працівників ферми встановлено 7-денний
робочий тиждень, а для різноробочих
бригад - 5-денний.

У лютому-березні 2014 року позивачу
нарахована заробітна плата в сумі 309,76
та 439,57 грн. і відпрацьовано 59 днів
(а.с.28).

Середній заробіток за один день
становить : (309,76+439,57):(28+31)=12,70 грн..

З дня звільнення по день ухвалення
рішення при 5-ти денному робочому тижні
кількість робочих днів 139.

Стягненню підлягає середній заробіток
за час вимушеного прогулу в сумі 1765,3
грн. (12,7 грн. х 139 днів).

Доводи апелянта про те, що суд не
вирішив вимогу про стягнення
середнього заробітку за час затримки у
видачі трудової книжки, є
безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Зміна предмету або підстави позову
допускається до початку розгляду
справи по суті шляхом подання
письмової заяви (ч.2 ст.31 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні письмові
заяви про зміну підстави або предмета
позову, а також про збільшення позовних
вимог. Посилання представника позивача
у судових дебатах на необхідність
стягнення середнього заробітку за час
затримки у видачі трудової книжки не
може бути предметом судового розгляду
і не позбавляє позивача права заявити
таку вимогу у загальному порядку.

На підставі викладеного рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
з ухваленням нового - про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню
судовий збір за вимоги майнового та
немайнового характеру в сумі 487,2 грн.
(243,6+243,6).

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Скасувати рішення Овруцького
районного суду Житомирської області
від 14 жовтня 2014 року та ухвалити нове
про часткове задоволення позову.

Поновити ОСОБА_1 на посаді різноробочої
в сільськогосподарському товаристві з
обмеженою відповідальністю «Словечне»
з 26 травня 2014 року.

Стягнути з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Словечне» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 26 травня 2014
року по 09 грудня 2014 року в сумі 1765,30 грн..

Стягнути з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Словечне» на
користь держави судовий збір в сумі 487,2
грн..

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: