Справа № 344/8863/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2392/2014
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів:
Девляшевського В.А., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 10
вересня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання дозволу на
виїзд за кордон неповнолітньої дитини,
-

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про надання
дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини. Позовні вимоги
обґрунтувала тим, що у шлюбі з
відповідачем у грудні 2003 року
народилася дочка ОСОБА_4, шлюб між
сторонами по справі було розірвано. Зі
слів позивача, дочка часто хворіє
простудними захворюваннями
бронхолегеневої системи, а тому
потребує санітарно-курортного
лікування та систематичного
оздоровлення в умовах сухого клімату
на морському узбережжі. Відповідне
оздоровлення, як вказує ОСОБА_3, вона
забезпечує дочці під час літніх та
зимових канікул, однак батько дитини не
дає згоди на оздоровлення ОСОБА_5 за
кордоном та не проводить оформлення
нотаріально посвідченого дозволу на її
виїзд. Як зазначає позивач, вона
неодноразово зверталася до суду з
відповідним позовом, зокрема рішенням
Івано-Франківського міського суду від
22.03.2012 (а.с. 6-7), залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 29.05.2012
було надано дозвіл на виїзд за кордон
дочки у строк шість місяців (а.с. 8-9), а
також рішенням Івано-Франківського
міського суду від 06.03.2013 (а.с. 10-11),
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 08.05.2013 було надано дозвіл на
виїзд за кордон дитини у строк 12
місяців (а.с. 12-13). Зі слів ОСОБА_3, цього
року дочка знову хворіла та їй
рекомендовано санітарно-курортне
лікування, а тому відповідно до вимог
ст. ст. 150, 155 СК України просила надати
дозвіл на виїзд за кордон в країни
Шенгенської угоди, Хорватію,
Чорногорію, Єгипет, Туреччину, Грецію,
Кіпр, Болгарію разом з нею
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
строк протягом трьох років., стягути з
відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 03 липня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково та надано
дозвіл неповнолітній дитині ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на виїзд за кордон України
в країни Шенгенської угоди, Хорватію,
Чорногорію, Єгипет, Туреччину, Грецію,
Кіпр, Болгарію у супроводі матері
ОСОБА_3 терміном на один рік без згоди
батька ОСОБА_2 з дня набрання рішенням
законної сили (а.с. 25-26).

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 28
липня 2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення (а.с.29-30) задоволено,
вищезазначене заочне рішення
скасовано, а справу призначено до
розгляду в загальному порядку (а.с. 38).

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 10
вересня 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено частково. Дозволено виїзд
неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
разом з матірю ОСОБА_3 за кордон України
на строк дванадцять місяців з дня
набрання цим рішенням законної сили. У
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржив указане
рішення в апеляційному порядку. Вважає
його незаконним, необґрунтованим та
ухваленим при неправильному
встановленні обставин, які мають
значення для справи, внаслідок
неправильної їх оцінки. Зі слів
апелянта, 10.09.2014 ним була подана
зустрічна позовна заява (а.с. 62), однак
суд відмовився її приймати до розгляду
разом з первісною позовною заявою. Крім
того, в рішенні зазначено, що позивач
неодноразово зверталася до нього щодо
надання згоди на виїзд за кордон їхньої
дочки, однак дане твердження не
відповідає дійсним обставинам справи.
На думку ОСОБА_2, судом першої інстанції
всупереч вимог закону належним чином
не перевірено доводів відповідача щодо
необхідності та терміну вивезення
дитини за кордон, а саме: відповідного
медичного висновку про те, що його
дочка потребує лікування та
оздоровлення саме за кордоном, а якщо
потребує, то в якій країні та з яким
кліматом; не визначився з правовою
підставою надання дозволу на виїзд
дитини без згоди батька, а не на виїзд
без згоди батька терміном на 12 місяців,
не позбавленого батьківських прав; не
дав оцінки та не прийняв до уваги
доводів відповідача про те, що є
рішення суду за його позовом до ОСОБА_3
про усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, яким
встановлено ОСОБА_2 дні побачення з
донькою. Як вважає апелянт, оскаржуване
рішення позбавляє його можливості
бачитися з дочкою протягом 12 місяців, а
відтак і брати участь у її вихованні, а
позивач буде чинити перешкоди у його
спілкуванні з дитиною.

Просить скасувати рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 10
вересня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3.

У судовому засіданні апеляційного суду
апелянт вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити з
указаних у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_3. проти доводів
апеляційної скарги заперечила, просила
її відхилити з огляду на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Цим вимогам закону рішення суду в
повному обсязі не відповідає.

Згідно матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2
у сторін по справі народилася дочка
ОСОБА_4 відповідно до копії Свідоцтва
про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 23
грудня 2010 року шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 розірвано. Неповнолітню дитину
ОСОБА_5 після розірвання шлюбу залишено
проживати з матір'ю (а.с. 4).

Копіями Виписок із медичної карти
стаціонарного хворого ОСОБА_5 та
Довідки Міської дитячої клінічної
лікарні від 04.09.2014 підтверджується, що
дитина часто хворіє простудними
захворюваннями бронхолегеневої
системи та потребує
санітарно-курортного лікування в
санаторіях Ясень, Моршин, Трускавець та
перебування на морському узбережжі з
сухим кліматом (а.с. 16, 17-18, 46).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Під час вирішення будь-яких питань щодо
дітей суд, відповідно до положень ч. 1
ст. 3 Конвенції про права дитини, частин
7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України,
повинен виходити з якнайкращого
забезпечення прав та максимально
можливого урахування інтересів дитини.
За ст. 8 Закону України «Про охорону
дитинства» кожна дитина має право на
рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції
враховуючи приписи ч.ч. 1 та 2 ст. 155 СК
України, положення ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
дійшов до обґрунтованого висновку, що
виїзд неповнолітньої ОСОБА_5 за кордон
на строк 12 місяців відповідає її
інтересам і ухвалив вірне рішення щодо
дозволу для виїзду. Крім того рішеннями
даного суду, залишеними без змін
ухвалами Апеляційного суду вже
неодноразово задовольнялися вимоги
позивача щодо надання дозволу на виїзд
за кордон неповнолітньої ОСОБА_5 Разом
з тим в своєму рішенні суд першої
інстанції не вказав у які саме країни
позивач просить надати дозвіл на виїзд
за кордон її неповнолітньої дитини, хоч
у позовній заяві такі вимоги
заявлялись.

Тому рішення, відповідно до приписів
ст. 309 ЦПК України, належить змінити,
доповнивши його списком країн
відповідно до позовних вимог.

У решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 10
вересня 2014 року змінити, доповнивши
його переліком країн, виїзд у які
дозволяється: Хорватія, Чорногорія,
Єгипет, Туреччина, Греція, Кіпр,
Болгарія та країни Шенгенської угоди. В
решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
А.Ю.
Малєєв

Судді:
В.А. Девляшевський

О.Є. Меленко