Справа № 524/2422/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03.12.2014 року
м.Кременчук

Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого судді - Андрієць Д.Д.

за участю секретаря - Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Кременчуці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до
Автозаводського районного суду
м.Кременчука з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів.

Позивач позовні вимоги
обґрунтувала тим, що з 16.10.1999 року по
10.09.2012 року перебувала в
зареєстрованому шлюбів з ОСОБА_2 22.10.2007
року між нею та АКІБ «Укрсиббанк» було
укладено договір про надання
споживчого кредиту на придбання
квартири АДРЕСА_1. З метою погашення
вказаного кредиту вона отримала в борг
від своєї матері ОСОБА_3 48000 доларів США.
24.01.2012 року вона з письмового дозволу
ОСОБА_2 на підставі договору дарування
подарувала 1/3 частину квартири АДРЕСА_1
їх спільним дітям, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 12.11.2013 року 2/3
частини даної квартири визнано
спільною сумісною власністю подружжя
та визнано за кожним із подружжя право
власності на 1/3 частину квартири.
Враховуючи те, що отримані в борг від
ОСОБА_3 грошові кошти були використані
в інтересах сім'ї, вважає, що вони з
відповідачем є солідарними боржниками
за зобов'язанням.

Оскільки борг перед ОСОБА_3 за
договором позики від 01.01.2010 року в
розмірі 48000 доларів США вона погасила
самостійно, просила суд стягнути з
ОСОБА_2 на її користь половину
сплачених грошових коштів в розмірі 24
000 доларів США, що є еквівалентом 239040
грн.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, просила
задовольнити з підстав, викладених в
позовній заяві.

На запитання представника відповідача
повідомила, що позивачка свій обов'язок
за договором позики укладеним з ОСОБА_3
виконала в повному обсязі, повернувши
останній грошові кошти в сумі 48000
доларів США.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_8 в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечував, просив
відмовити в задоволенні позову.
Зазначив, що позивачем не надано суду
доказів того, що квартира АДРЕСА_1
придбавалась виключно за кошти ОСОБА_3,
надані позивачу. Крім того, позивач не
зазначає з яких правових підстав він
несе солідарний обов'язок щодо
повернення коштів за розпискою від
01.01.2010 року. Відповідач стверджує, що
ОСОБА_3 надавала фінансову допомогу
сім'ї сторін, однак кошти передавалися
в дар, а не в позику.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
надані докази у їх сукупності,
приходить до висновку про необхідність
задоволення позову з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено,
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Пунктами 23, 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21.12.2007 року визначено,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час його придбання. До складу майна,
що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у
нього на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Судом встановлено, що з 16.10.1999 року по
10.09.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували
в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу
мають малолітніх дітей, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Вказане підтверджується копією
рішення Автозаводського районного
суду м.Кременчука від 10.09.2012 року.

У період шлюбу сторін, 22.10.2007 року між
АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було
укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до якого позивач отримала у
борг 39000 доларів США, зі сплатою
відсотків за користування кредитними
коштами в розмірі 12,4 % річних та строком
користування до 20.10.2028 року. Зі змісту
договору вбачається, що даний
кредитний договір був укладений
позивачем з метою придбання квартири.

01.01.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
було укладено договір позики,
відповідно до якого позивач отримала у
борг від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі
48000 доларів США для придбання квартири
АДРЕСА_1. Вказане підтверджується
копією розписки ОСОБА_1 від 01.01.2010 року.

Рішенням Автозаводського
районного суду м.Кременчука від 12.11.2013
року у справі № 1601/12583/2012 про поділ
майна подружжя ОСОБА_1 визнано, що 2/3
частини квартири АДРЕСА_1 є спільним
майном сторін і визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/3 частину зазначеної
квартири та за ОСОБА_1 право власності
на 1/3 частину зазначеної квартири.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 30.01.2014 року
рішення Автозаводського районного
суду м.Кременчука від 12.11.2013 року у
вказаній частині зазначено без змін.

Вказаними рішеннями встановлено,
що під час спільного проживання у
шлюбі, а саме 22.10.2007 року сторони
придбали квартиру АДРЕСА_1. Квартира
була куплена за рахунок коштів, які
цієї ж дати, згідно укладеного
договору про надання споживчого
кредиту №0, ОСОБА_1 отримала від
АКІБ «УкрСиббанк». Кредитні кошти були
повністю достроково повернуті Банку
21.09.2009 року. На підтвердження виплати
кредиту саме за рахунок наданих
ОСОБА_3 у борг коштів, ОСОБА_1 до справи
надано довідку про розрахунок
грошових переказів за період з
21.11.2007 року по 13.12.2012 року; копії
квитанцій про погашення кредиту, а
також написану нею боргову розписку
про отримання у борг від ОСОБА_3
грошових коштів у розмірі 48000 доларів
США для купівлі квартири.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті особи, або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки судовими
рішенням встановлено, що за рахунок
коштів отриманих за договором позики
від 01.01.2010 року було погашено кредит,
отриманий позивачем в АКІБ
«УкрСиббанк» на придбання квартири,
суд вважає, що договір позики від 01.01.2010
року укладався ОСОБА_1 в інтересах
сім'ї, тому він створює обов'язки для
ОСОБА_2

З копії розписки ОСОБА_3 від 05.02.2014 року,
вбачається, що ОСОБА_1 погасила перед
нею борг відповідно до розписки від
01.01.2010 року. Оригінал даної розписки
досліджувався в судовому засіданні.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 самостійно
виконала зобов'язання за за договором
позики від 01.01.2010 року, хоча відповідач
мав рівні з нею права та обов'язки щодо
вказаного зобов'язання, суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
половини сплачених нею коштів за
договором позики обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Станом на 21.03.2014 року (день звернення до
суду) 24000 доларів США за курсом НБУ
відносно гривні 10,10 грн. за 1 долар
еквівалентно 242400 грн.

Позивач визначила гривневий
еквівалент 24000 доларів США в сумі 239040
грн.

Оскільки заявлена сума позовних вимог
визначена у національній валюті не
перевищує гривневого еквіваленту 24000
доларів США за курсом НБУ станом на
21.03.2014 року, суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1
грошові кошти в межах позовних вимог в
сумі 24000 доларів США (239040 грн.).

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про застосування судами
законодавства про судові витрати у
цивільних справах» від 17.10.2014 року,
порядок сплати судового збору за
подання позовів, ціна яких
визначається в іноземній валюті, у
випадках та на умовах, встановлених
законом (частина третя статті 533 ЦК),
передбачено в абзаці 2 частини першої
статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку
ціна позову визначається як в
іноземній валюті, так і в національній
валюті України відповідно до
офіційного курсу, встановленого
Національним банком України на день
подання позову. Виходячи саме з такої
ціни позову (в національній валюті),
визначається розмір судового збору, що
підлягає сплаті.

Враховуючи те, що на момент звернення
до суду ціна позову становила 24000
доларів США (еквівалент за курсом НБУ
242400 грн.), суд відповідно до ст. 88 ЦПК з
відповідача на користь позивача стягує
судові витрати пов'язані зі сплатою
судового збору в сумі 2390,41 грн. та на
користь держави стягує судовий збір в
сумі 33,59 грн.

Керуючись ст.ст. 14, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 24000 доларів США, що
еквівалентно 239040 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору в сумі 2390,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 33,59 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд
міста Кременчука шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: