Справа № 566/872/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
Млинівський районний суд

Рівненської області

у складі:

головуючого судді Лободзінського А.С.

при секретарі Мельничук Т.Ю.

з участю : позивача ОСОБА_1,

її представників - ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Млинів
Рівненської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про
застосування наслідків нікчемного
правочину та стягнення моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з
позовною заявою до ОСОБА_5, в якій
просила визнати дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку,
укладений між нею та ОСОБА_6.

В подальшому до початку з'ясування
обставин у справі позивач змінила
підставу та предмет позовних вимог та
згідно заяви про зміну позовних вимог
просила суд, в якості застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину, стягнути з відповідача
грошову суму у розмірі 33 434,00 грн., з
яких: 5600 завдатку за договором, 5600
цивільно-правову санкцію за
невиконання зобов'язання
забезпеченого завдатком, 12 600 інших
виплат на виконання умов договору та 9634
гривень вартості ремонтно-будівельних
робіт житлового будинку. Крім цього,
просила стягнути 5500 гривень моральної
шкоди, завданої їй внаслідок
неправомірних, аморальних дій.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні
вимоги підтримали повністю з наведених
у заяві про зміну позовних вимог
підстав. Суду пояснили, що у липні 2001
року позивач дізналася від відповідача
про намір продати житловий будинок,
який належав її покійному батьку у с.
Добрятин Млинівського району
Рівненської області. Після цього, вона
домовилась з ОСОБА_5 про придбання у неї
вказаного будинку за суму 32 000 гривень
та дала відповідачу перший внесок в
сумі 5600 гривень, які вважає завдатком у
якості забезпечення виконання ОСОБА_5
свого зобов'язання по договору
купівлі-продажу їй вказаного будинку.
При цьому, під час такої домовленості
та передачі ОСОБА_5 першої суми коштів
ніяких письмових документів про це не
складала і будь-яких договорів з нею не
підписувала. Пізніше так само
передавала ОСОБА_5 інші суми коштів і,
дізнавшись згодом, що у ОСОБА_5 відсутні
правовстановлюючі документи,
самостійно склала рукописний документ
в письмовій формі, в якому вказала про
те, що купує у ОСОБА_5 будинок в с.
Добрятин Млинівського району за 32 000
гривень. В цьому ж документі ОСОБА_1
зазначила всі суми коштів, які до того
часу передала ОСОБА_5 та підписалась
під ним. В подальшому позивач завезла
вказаний текст ОСОБА_5, на якому та
розписалась про одержання вказаних
сум .

Крім цього, ОСОБА_1 зазначила, що
сподіваючись, що житловий будинок
перейде у її власність, одержала від
ОСОБА_5 дозвіл на вселення та ремонт
будинку, оскільки його стан був
непридатний для проживання у ньому та у
2012 році вселилась у будинок та провела
у ньому ремонт на загальну суму 9634 грн..
Однак, згодом після того, як у 2013 році
відповідач одержала правовстановлюючі
документи ОСОБА_5 вказала іншу ціну
будинку, а саме 59 000 гривень. З такою
вартістю позивач не була згідна та
відмовилась купувати будинок за такою
ціною.

Представники позивачки дали суду
аналогічні пояснення та стверджують,
що в даному випадку між позивачем та
відповідачем виникли договірні
правовідносини, зокрема було укладено
письмовий договір купівлі-продажу
будинку у вигляді рукописного тексту
складеного ОСОБА_1 на якому під
одержанням коштів підписалась також і
ОСОБА_5. При цьому, перший внесок у сумі
5600 гривень вважають завдатком. Однак,
враховуючи, що не було додержано вимог
закону щодо форми укладення такого
договору, вважають цей договір
нікчемним та просять застосувати
наслідки нікчемності правочину. Поряд
з цим стверджують, що ОСОБА_1 у даному
випадку є добросовісним набувачем за
договором купівлі-продажу будинку, у
зв'язку з чим має право на
відшкодування матеріальних затрат
понесених на поліпшення житлового
будинку, а також на відшкодування
моральної шкоди.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась. Представник відповідача -
ОСОБА_4 в судовому засідання позов не
визнав. Підтримав подані суду
заперечення проти позову, в яких
покликається на те, що у даному випадку
договірних відносин між позивачкою та
відповідачкою не виникало, оскільки
договір купівлі-продажу сторони не
укладали, а представлений позивачкою
письмовий документ у вигляді
власноручного рукописного тексту, на
якому є розписки відповідача не є
договором. Таким чином, договір між
позивачкою і відповідачкою є
неукладеним. Стверджує, що кошти які
одержувала ОСОБА_5 від ОСОБА_1 є
авансовими платежами , а тому з огляду
на це просить в задоволенні позову з
підстав, зазначених у ньому, відмовити
у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивачки
її представників, представника
відповідача, показання свідків та
дослідивши подані сторонами докази в
їх сукупності, суд прийшов до наступних
висновків.

Як встановлено судом і
підтверджується матеріалами справи у
липні 2011 року позивачка ОСОБА_1 мала
усну розмову з відповідачкою ОСОБА_5
щодо можливого придбання житлового
будинку у с. Добрятин Млинівського
району. В розмові ОСОБА_5 підтвердила
намір продати будинок. Невдовзі після
такої розмови ОСОБА_1 передала ОСОБА_5
гроші у сумі 5600 гривень та за усною
домовленістю з відповідачкою стала
проживати у будинку та провела там
ремонт. При цьому, будь-якого договору,
чи то попереднього, чи то основного
щодо купівлі-продажу, між сторонами не
укладалось. Вказана обставина
визнається самою позивачкою і
відповідно до ст.61 ЦПК України
доведенню не підлягає. В подальшому
позивачка передавала відповідачці ще
декілька разів грошові суми за
результатами усної розмови щодо
можливого продажу будинку. Всього
передала ОСОБА_5 18 200 гривень. Проте,
після передачі чергової суми коштів
дізналась, що у відповідачки відсутні
правовстановлюючі документи на
будинок. Після цього, ОСОБА_1, аби мати
хоча б якісь гарантії у підтвердження
переданих відповідачці коштів, сама
власноручно написала рукописний текст,
(а.с. 7,8) у якому зафіксувала своє
бажання купити у ОСОБА_5 житловий
будинок, що знаходиться в с. Добрятин
Млинівського району Рівненської
області. У цьому ж тексті вказала
грошові суми, які вона передала ОСОБА_6
та попросила останню розписатися під
кожною одержаною сумою, що ОСОБА_5 й
зробила. Вказані обставини
підтверджуються також показаннями
допитаних в судовому засіданні свідків
ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Наявність такого документу та факт
одержання від ОСОБА_1 грошових коштів у
сумі 18 200 гривень визнається
представником відповідачки, а тому
також відповідно до ст. 61 ЦПК України
доказуванню не підлягають. При цьому ,
як видно з пояснень сторін, показань
свідків та матеріалів справи право
власності на житловий будинок у с.
Добрятин Млинівського району
Рівненської області, який мав бути
предметом договору купівлі-продажу,
ОСОБА_5 набула лише у квітні 2013 року (
а.с. 103), що свідчить про відсутність у
неї відповідних правомочностей на
укладення будь-якого договору щодо
вказаного будинку в період 2011 - 2012
років.

Оцінюючи складений ОСОБА_1
письмовий документ на предмет
відповідності його вимогам закону щодо
форми і змісту, які пред'являються для
договору купівлі-продажу нерухомого
майна, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. При цьому
двостороннім правочином є погоджена
дія двох осіб.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двохстороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

За правилом ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови, визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони у належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто знгоди.

При цьому, відповдіно до ч.3 ст.640 ЦК
України договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або дежавної реєстрації, а
в разі необхідності і нотаріальному
посвідченні , і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

За правилом ст.657 ЦК України договір
купівлі-продажу нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Таким чином, виходячи з наведених
правових норм, для того, щоб договір
купівлі-продажу житлового будинку був
укладеним, необхідно щоб сторони по
договору досягли згоди не лише щодо
всіх істотних умов по ньому, а й
додержались вимог закону щодо форми
договору, нотаріального посвідчення
та його державної реєстрації. У разі
недодержання вказаних вимог закону
такий договір є неукладеним.

Саме такі висновки і роз'яснення
дав Пленум Верховного суду України у
пункті 8 та 13 Постанови № 9 від 06.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними». Зокрема,
Верховний суд України вказав, що судам
необхідно правильно визначати момент
вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК
тощо).Зокрема, не є укладеними
правочини (договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК не є вчиненим також правочин у
разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації. Крім цього, норма
частини другої статті 220 ЦК не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Наслідки недійсності правочину
не застосовуються до правочину, який не
вчинено.

Тобто, виходячи з вимог закону,
момент укладення договору
купівлі-продажу нерухомого майна
пов'язується з моментом його державної
реєстрації. Такий договір не є
укладеним навіть тоді, коли сторонами
було досягнуто усіх істотних умов по
ньому та посвідчено нотаріально, однак
не проведено державної реєстрації,
поскільки, як вказано вище, положення
частини другої ст.220 УК України до таких
правочинів не застосовується.

Аналізуючи обставини справи, суд
прийшов до висновку, що між сторонами
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не було укладено
договору купівлі-продажу житлового
будинку через недодержання сторонами
вимог закону, як щодо змісту такого
договору, так і щодо його форми. При
цьому, твердження представників
позивача про те, що ОСОБА_1 є
добросовісним набувачем і що при цьому
має право на повернення завдатку та
штрафної санкції у розмірі завдатку, а
також на відшкодування матеріальної
шкоди, що полягає у виконаній роботі по
ремонту будинку (ч.2 ст.216 ЦК України), не
ґрунтуються на вимогам закону, так-як
неукладений договір не створює для
сторін будь-яких правових наслідків, в
тому числі і тих, що передбачені для
нікчемних правочинів.

В даному випадку правовідносини, що
склалися між сторонами характерні для
попереднього договору, однак ці
відносини не оформлені у відповідності
до ст. 635 ЦК України і не є підставою
позовних вимог.

А тому, з врахуванням того, що до
неукладеного правочину положення ЦК
України щодо застосування наслідків
нікчемного правочину не
застосовуються, то з цих підстав, позов
ОСОБА_1 про застосування наслідків
нікчемного правочину та стягнення
подвійної суми завдатку і матеріальних
затрат пов'язаниз з ремонтом будинку
до задоволення не підлягає. Не підлягає
також до задоволення позовна вимога
ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди,
оскільки також не ґрунтується на
нормах цивільного законодавства
України.

Так, ст .ст. 23, 1167 ЦК України передбачено
вичерпні підстави для відшкодування
моральної шкоди та перелік умов, які
передбачають право на її
відшкодування.

Судом встановлено, що договірні
зобов'язання між сторонами у справі, а
саме по купівлі-продажу житлового
будинку, відсутні через не укладення
договору про це, а тому й підстави для
відшкодування моральної шкоди по
причині відсутності такого
зобов'язання відсутні. Відсутні також і
підстави передбачені законом. Так, як
на підставу відшкодування такої шкоди,
ОСОБА_1 посилається на вчинення щодо
неї зі сторони відповідачки
протиправної поведінки, яка, як
вважають представники позивачки
полягає в тому, що ОСОБА_5 ввела в оману
ОСОБА_1 при одержанні від неї коштів, як
оплату за придбання житлового будинку

Проте, в ході судового розгляду
будь-яких доказів такої поведінки зі
сторони ОСОБА_5 по відношенню до ОСОБА_1
нею не представлено, а тому такі
посилання є недоведеними і до
задоволення з підстав, зазначених у
позові, не підлягають.

Враховуючи наведене, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 з
тих підстав, які зазначені у її позові,
не підлягають до задоволення в повному
обсязі.

З урахуванням викладеного, на підставі
ст.ст. 23, 202, 210, 216, 220, 570, 571, 626, 628, 638, 640, 657,
1167 ЦК України, керуючись статтями 10, 11,
15, 88, 159, 208-210, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В здоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 про застосування наслідків
нікчемного правочину та стягнення
моральної шкоди з підстав зазначених у
позовній заяві - відмовити в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області
через Млинівський районний суд шляхом
подання в десятиденний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.

СУДДЯ: