АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 09 жовтня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_1
звернувся з позовом до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу укладеного між
позивачем та відповідачем, реєстрація
якого відбувалась в відділі РАГСУ
Ленінградського РІК м. Києва 23.05.1987
року, про що в книзі реєстрації шлюбів
було зроблено актовий запис №857 та
видано свідоцтво про шлюб серія III-БК
№477453.

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 09.10.2014 року
позовні вимоги задоволено. Шлюб
зареєстрований 23.05.1987 року у відділі
ЗАГСу Ленінградського РІК м. Києва між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 актовий запис №857,
розірвано. Після розірвання шлюбу
прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишено без
змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі. Апелянт посилається на
те, що рішення є незаконним,
необґрунтованим, неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також порушено норми
процесуального права. В обґрунтування
своїх доводів вказує, що судом,
всупереч заяви про примирення та ч. 5 ст.
191 ЦПК України, наданий строк для
примирення в один місяць є недостатнім;
в матеріалах справи відсутні будь-які
належні та допустимі докази, що могли
би слугувати підставою для задоволення
позову.

Справа № 759/5330/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/14013/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Лопатюк
Н.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В. В судове
засідання відповідач не прибув, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце слухання справи. В зв'язку
з наведеними обставинами на підставі ч.
2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів
ухвалила розглянути справу у його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач має іншу сім'ю та не має
наміру зберегти цей шлюб, який
суперечить інтересам обох сторін та
носить формальний характер.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

З матеріалів справи вбачається, що
23.05.1987 року був зареєстрований шлюб між
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2 у відділі РАГСУ
Ленінградського РІК м. Києва, про що
зроблено відповідний актовий запис за
№857 та присвоєно призвіща чоловікові -
ОСОБА_1 та дружині - ОСОБА_3 (а. с. 4). В
шлюбі у сторін народилось двоє дітей:
син ОСОБА_7, 1987 року народження та
донька ОСОБА_17 1990 року народження.
Відповідно до відомостей
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
УДМС України в м. Києві від 18.04.2014 року
ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_4 (а.
с. 6). Наявний акт від 09.08.2014 року,
підписаний мешканцями квартир за
адресою АДРЕСА_5 ОСОБА_8 кв.11 та ОСОБА_9
кв.14 про те, що зі слів сусідів, гр.
ОСОБА_10 проживала з ОСОБА_1 на житловій
площі ОСОБА_1 з вересня 2000 року по
січень 2003 року (а. с. 32). 13.08.2014 року
складений акт мешканцями квартир
АДРЕСА_1 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кв. 137 про те,
що ОСОБА_1 не проживає зі своєю дружиною
ОСОБА_3 на житловій площі АДРЕСА_1 з
липня 2000 року по теперішній час (а. с. 33).
15.08.2014 року був складений акт
мешканцями квартир за адресою: АДРЕСА_3
ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кв. 159 про те, що
ОСОБА_10 проживала з ОСОБА_1 на його
житловій площі з лютого 2003 року по
березень 2013 року (а. с. 34). 09.09.2014 року
судом було надано строк в один місяць
для примирення сторін, але таким правом
вони не скористалися (а. с. 35-54).

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3,4 ст. 56 СК України
передбачено право кожного з подружжя
припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканість і може мати наслідки,
встановлені законом.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України,
шлюб припиняється внаслідок його
розірвання, у тому числі за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду, відповідно до ст.110 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст.112 СК України
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя. Суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя. Суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 з ОСОБА_3 не підтримують шлюбних
відносин, не проживають разом з 2000 року
(а. с. 32-34) та мають дітей, які на даний
час є повнолітніми. Позивач має іншу
сім'ю, з якою проживає та від якої має
сина ОСОБА_15 (а. с. 35-38).

Оскільки обставини, викладені
позивачем, свідчать про те, що у нього
відсутня вільна згода на перебування у
шлюбі, втрачене почуття любові до
відповідача, збереження шлюбу, на думку
суду, суперечитиме його інтересам, в
зв'язку з чим висновки суду першої
інстанції про розірвання шлюбу колегія
суддів вважає правильними.

Доводи апелянта висновків суду першої
інстанції не спростовують, не
впливають на правильність прийнятого
судом рішення і з огляду на вимоги ст. 308
ЦПК України, не можуть бути визнані
підставою для його скасування, тому
підлягають відхиленню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому відсутні
підстави для скасування оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 09 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
Т.О. Невідома

А.А.Пікуль