Провадження №22-ц/784/3248/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Кудрею В.М.,

за участю: позивачки ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, представників
відповідача - ОСОБА_3 і ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 вересня 2014 року у
справі за позовом Миколаївського
академічного українського театру
драми та музичної комедії (далі - Театр)
до ОСОБА_1, третя особа - Виконавчий
комітет Миколаївської міської ради,
про виселення з неповнолітньою дитиною
із службової квартири без надання
іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Театр звернувся з
позовом до ОСОБА_1, третя особа -
Виконавчий комітет Миколаївської
міської ради, про виселення з
неповнолітньою дитиною із службової
квартири без надання іншого житлового
приміщення.

Театр зазначає, що розпорядженням №466-р
від 02 серпня 1999 року Миколаївською
облдержадміністрацією було доручено
Управлінню капітального будівництва
придбати для Театру двокімнатну
квартиру та передати її на баланс
останнього.

Згідно договору купівлі - продажу
від 27 серпня 1999 року №10064 Управлінням
капітального будівництва
облдержадміністрації було придбано
двокімнатну квартиру № 60, розташовану
у будинку №76 по проспекту Леніна у м.
Миколаєві.

Рішенням виконкому Миколаївської
міської ради №624 від 22 жовтня 1999 року
вказана квартира включена до складу
службових приміщень та розподілена
сім`ї ОСОБА_5, який перебував у трудових
відносинах з Театром. На заселення цієї
квартири ОСОБА_5 видано службовий
ордер, в який включена дружина ОСОБА_1
та неповнолітній син ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

04 квітня 2005 року шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 розірвано.

З серпня 2000 року ОСОБА_5 звільнився з
роботи в Театрі за власним бажанням.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 27
червня 2008 року ОСОБА_5 за позовом
відповідачки визнано таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1.

З 14 грудня 1999 року ОСОБА_1 працювала в
Театрі на посаді артистки - вокалісти і
звільнена з роботи з 17 вересня 2013 року
за власним бажанням.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5, якому
надавалось службове жиле приміщення,
припинив трудові відносини з Театром
за власним бажанням, визнаний в
судовому порядку таким, що втратив
право користування спірною квартирою,
а відповідачка відмовляється в
добровільному порядку звільнити
вказану квартиру, позивач просив
виселити її з неповнолітнім сином
ОСОБА_6 із спірного службового
житлового приміщення без надання
іншого житла.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 вересня 2014 року позов
Театру задоволено.

Постановлено виселити ОСОБА_1 та
неповнолітнього ОСОБА_7 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Театру 229
грн. 40 коп. витрат по сплаті судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким в позові Театру
відмовити. Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що
висновок суду стосовно того, що спірна
квартира є службовим житловим
приміщенням не відповідає фактичним
обставинам справи, позивачем пропущено
строк позовної давності і, крім цього,
суд помилково не застосував до спірних
правовідносин положення ст. 125 ЖК
України. Відповідачка також
посилається на те, що Театр являється
неналежним позивачем, але ця обставина
теж залишена поза увагою суду першої
інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов Театру, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
ОСОБА_1 припинила трудові відносини з
Театром, то вона з неповнолітнім сином
підлягає виселенню із службового
жилого приміщення без надання іншого
жилого приміщення, а обмеження щодо
виселення, передбачені ст. 125 ЖК
України, на спірні правовідносини не
розповсюджуються.

Проте з таким висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не відповідає
положенням житлового законодавства,
якими врегульовано спірні
правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідно до розпорядження
Миколаївської обласної державної
адміністрації від 02 серпня 1999 року
№466-р, договору купівлі-продажу від 27
серпня 1999 року Управлінням
капітального будівництва
облдержадміністрації (далі - УКС) для
Театру була придбана двохкімнатна
квартира АДРЕСА_1 з наступною передачею
на баланс Театру.

Згідно довідки КП «ММБТІ» від 03 жовтня
2002 року № 13749 право власності на
вказану квартиру зареєстровано за
УКСом.

Копія АВІЗО від 27 серпня 1999 року
свідчить про те, що УКСом зазначене
житлове приміщення передано на баланс
Театру.

Із врахуванням наведеного, судом
першої інстанції правильно
встановлено, що спірна квартира є
власністю УКСу Миколаївської
облдержадміністрації, яка була
придбана для Театру і передана в
розпорядження останньому. Вказаний
договір купівлі-продажу спірної
квартири, розпорядження Миколаївської
облдержадміністрації від 02 серпня 1999
року №466, документи про передачу цього
жилого приміщення на баланс Театру є
чинними і не визнавались недійсними чи
незаконними.

Тому відповідно до ст. 18 ЖК України
Театр як орган уповноважений УКСом на
управління спірною квартирою вправі
був звернутись до суду з даним позовом.

Що стосується копії рішення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради від 29 вересня 1999 року №564,
відповідно до якого дана квартира
передана до комунальної власності м.
Миколаєва, а житлово - комунальне
об'єднання Центрального району
зобов'язано прийняти це майно на
баланс, то дана обставина не є
підтвердженням зміни власника спірної
квартири, оскільки докази реєстрації
права власності на цю квартиру за
Миколаївською міською радою в
матеріалах справи відсутні.

Із матеріалів справи також вбачається,
що рішенням виконкому Миколаївської
міської ради від 22 жовтня 1999 року № 624
спірну квартиру АДРЕСА_1 включено до
складу службових приміщень і
розподілено як службову квартиру із
видачею спеціального ордеру для її
заселення сім'єю в складі: дружини
ОСОБА_1 і неповнолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дане рішення виконкому ні
ОСОБА_5, ні відповідачкою не
оспорювалось.

Із матеріалів справи також видно, що 15
серпня 2000 року ОСОБА_5 звільнений з
роботи в Театрі за власним бажанням.

Надана Театром довідка від 17 вересня 2013
року, що ОСОБА_1 теж працювала в Театрі
на посаді артистки - вокалістки першої
категорії з 14 грудня 1999 року по 29 жовтня
2001 року, з 29 жовтня 2001 року була
звільнена у зв'язку з навчанням у
ассистентурі, а з 01 серпня 2003 року знову
прийнята в Театр на посаду артистки -
вокалістки вищої категорії за
сумісництвом з неповним робочим днем. З
17 вересня 2013 року ОСОБА_1 звільнена з
Театру за власним бажанням.

Із змісту листа Театру від 30 вересня 2013
року на ім'я відповідачки видно, що їй
запропоновано звільнити спірну
квартиру у зв'язку з припиненням нею за
власним бажанням трудових відносин із
Театром.

Тобто, до розірвання трудового
договору з відповідачкою позивач
визнавав її право на проживання у
вказаній квартирі.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло.

Згідно з ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
не інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно ст. 124 ЖК України, робітники і
службовці, що припинили трудові
відносини з підприємством, установою,
організацією, а також громадяни, які
виключені з членів колгоспу або вийшли
з колгоспу за власним бажанням,
підлягають виселенню із службового
жилого приміщення з усіма особами, які
з ними проживають, без надання іншого
жилого приміщення.

Проте положеннями ст. 125 ЖК України
передбачено, що без надання іншого
житлового приміщення у випадках,
зазначених у ст. 124 ЖК України, не може
бути виселено осіб, зокрема, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації, що надали їм
службове приміщення, не менш як десять
років; одиноких осіб з неповнолітніми
дітьми, які проживають разом з ними.

Із наявної у справі копії свідоцтва про
розірвання шлюбу видно, що шлюб між
ОСОБА_5 і ОСОБА_1 розірвано 04 березня 2005
року.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 27
червня 2008 року задоволено позов ОСОБА_1
до ОСОБА_5 про визнання його таким, що
втратив право користування спірною
квартирою.

Згідно довідки ТОВ «Центральний -1» від
15 листопада 2013 року в спірній квартирі
зареєстровані відповідачка та
неповнолітній ОСОБА_7.

Наведене свідчить, що відповідачка є
одинокою особою з неповнолітнім сином,
який проживає разом з нею, пропрацювала
в Театрі більше 13 років, а тому
відповідно до ст.125 ЖК України не може
бути виселена із спірної службової
квартири без надання іншого житлового
приміщення.

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження того, що відповідачці
пропонувалось інше жиле приміщення.

Ухвалюючи рішення про виселення
відповідачки та її неповнолітнього
сина ОСОБА_6 із спірної квартири без
надання іншого жилого приміщення, суд
не звернув належну увагу на вказані
обставини та положення ст. 125 ЖК
України, що відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст. 309
ЦПК України є підставою для його
скасування і ухвалення нового рішення,
яким в позові Театру слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 18 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові Миколаївському академічному
українському театру драми та музичної
комедії до ОСОБА_1, третя особа -
Виконавчий комітет Миколаївської
міської ради, про виселення із
неповнолітньою дитиною з службового
приміщення без надання іншого жилого
приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: