22-ц/775/1541/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Матвєєва Ю.О.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Сорока Г.П.,
суддів - Баркової Л.Л.,
при секретарі - Одінцові Е.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: Департамент
розвитку житлово - комунальної
інфраструктури Маріупольської міської
ради, Житлово - комунальне підприємство
по ремонту та експлуатації житлового
фонду Іллічівського району міста
Маріуполя, про стягнення матеріальної
та моральної шкоди за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Іллічівського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 02
30 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення з відповідачів солідарно
матеріальної шкоди в розмірі 28 037,81 грн.
та моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що на підставі
довіреності він є володільцем
автомобіля BMW 520i, реєстраційний номер
НОМЕР_1, який 08.02.2013р. знаходився біля
його будинку АДРЕСА_1 в м.Маріуполі.
Близько 10-00 години, знаходячись в своїй
квартирі з вікна кухні він побачив як
чоловік та жінка, які є відповідачами,
падають зверху на його автомобіль.
Вийшовши на вулицю, він побачив, що
падіння трапилось з зовнішньої комори
п'ятого поверху будинку. Внаслідок
цього падіння відповідачів його
транспортний засіб отримав
пошкодження даху, переднього скла,
панелі приладів, правого дзеркала,
крила, двері, чим йому завдана
матеріальна шкода, згідно звіту
автотоварознавчого дослідження, у
відповідачі винні у заподіянні даної
шкоди, оскільки їх падіння трапилось
внаслідок порушення ними правил
користування зовнішньою коморою
(зимовим холодильником), який
призначався для зберігання продуктів в
зимовий час, а також порушення
відповідачкою технології встановлення
пластикового віконного блоку,
внаслідок чого була демонтована
закладна кріплення верхньої правої
сторони огорожі зовнішньої комори.
Також вважає, що неправомірними діями
відповідачів йому завдано моральну
шкоду, яку він оцінює в 10 000,00 грн.,
оскільки у зв'язку з пошкодженням
автомобіля він тривалий час не міг
користуватися ним, що призвело до зміни
звичного способу життя, він змушений
був займатися клопотами, пов'язаними з
ремонтом автомобіля, вишукувати
додаткові кошти на ремонт автомобіля,
що викликало значні незручності та
Рішенням Іллічівського районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 02
жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: Департамент
розвитку житлово - комунальної
інфраструктури Маріупольської міської
ради, Житлово - комунальне підприємство
по ремонту та експлуатації житлового
фонду Іллічівського району міста
Маріуполя, про стягнення матеріальної
та моральної шкоди задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
сумі 28 037,81 грн. та моральну шкоду в сумі
5000 грн.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідачка ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі просить скасувати рішення та
ухвалити нове рішення, яким повністю
відмовити в позовних вимогах ОСОБА_2,
посилаючись на незаконність і
необґрунтованість рішення, неповноту
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Представник Житлово-комунального
підприємства по ремонту та
експлуатації житлового фонду
Іллічівського району м.Маріуполя в
судове засідання не з'явився, про час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином, про
причини неявки суду не повідомив та
ніяких заяв не надав.

Позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_4 та
представник Департаменту розвитку
житлово-комунальної інфраструктури
Маріупольської міської ради після
оголошеної апеляційним судом перерви в
судове засідання не з'явилися, про
причини неявки суду не повідомили,
ніяких заяв не подали, про час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином, що підтверджується
телефонограмами, зареєстрованими у
встановленому порядку в журналі
телефонограм за №№3081,3082, 3083,3084, витяг з
якого долучений до матеріалів справи.

З урахуванням наведеного, виходячи з
положень ст.305 ЦПК України, враховуючи
те, що встановлений законом строк
розгляду справи в апеляційному суді
закінчується, а також те, що позивач
ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_4 та
представник Департаменту розвитку
житлово-комунальної інфраструктури
Маріупольської міської ради раніше в
судовому засіданні апеляційного суду
давали пояснення, висловили свою думку
щодо доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла до висновку про
можливість закінчення розгляду справи
у відсутності зазначених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідачки ОСОБА_3, яка доводи
апеляційної скарги підтримала, просила
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким повністю відмовити в задоволенні
позову, пояснення відповідача ОСОБА_4,
який просив апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову, заперечення
позивача ОСОБА_2, який просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без зміни, пояснення
представника Департаменту розвитку
житлово-комунальної інфраструктури
Маріупольської міської ради Морозова
А.С., який проти апеляційної скарги
заперечував, просив рішення суду
залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 08 лютого 2013 року
приблизно о 10 годині ранку з п'ятого
поверху будинку АДРЕСА_1 в м.Маріуполі
випали відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та
впали на автомобіль марки BMW 520i,
держномер НОМЕР_1, який стояв внизу
поруч із будинком. Внаслідок цього
транспортний засіб був технічно
пошкоджений.

Згідно звіту №064 про оцінку вартості
матеріального збитку, завданого
володільцю колісного транспортного
засобу від 05.03.2013р., проведеного
оцінювачем ОСОБА_6, вартість
матеріального збитку завданого
володільцю легкового автомобіля марки
BMW 520i, держномер НОМЕР_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
становить 28 037,81 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серія АНС№257153,
виданого 2-им ВРЕР м.Маріуполя УДАЇ
ГУМВС України в Донецькій області та
нотаріально посвідченої довіреності
позивач ОСОБА_2 має право
розпоряджатися вказаним автомобілем
марки BMW 520i, держномер НОМЕР_1, та право
отримання коштів на відшкодування
заподіяної автомобілю шкоди.

Власницею квартири АДРЕСА_1 в
м.Маріуполі, є відповідачка ОСОБА_3, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданого Маріупольським бюро
технічної інвентаризації 24.11.2004 року.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходячи з таких
обставин, та, враховуючи те, що спільне
падіння відповідачів відбулося
внаслідок обрушення частини
конструкцій зимової комори (балкону) в
результаті того, що при самостійному
проведенні робіт по заміні віконного
блоку в зимовій коморі квартири,
належної на праві власності ОСОБА_3,
остання не забезпечила надійності
виконання ремонтних робіт, кріплення
перил огорожі, а також те, що
відповідачі не довели відсутності їх
вини у заподіянні позивачу шкоди, суд
дійшов до висновку про обгрунтованість
вимог позивача та стягнув на його
користь солідарно з відповідачів у
відшкодування матеріальної шкоди
28037,81грн. та моральної шкоди у розмірі
5000грн.

З висновками суду першої інстанції про
наявність вини відповідачів в
заподіянні позивачу матеріальної та
моральної шкоди колегія суддів не може
не погодитись, оскільки вони
відповідають обставинам справи та
вимогам матеріального і
процесуального права.

Так, відповідно до частини першої
статті 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК
України особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням
обставин справи суд за вибором
потерпілого може зобов'язати особу, яка
завдала шкоди майну, відшкодувати її в
натурі (передати річ того ж роду і такої
ж якості. Полагодити пошкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст.151,152 ЖК
України, ст.383 ЦК України, Правил
користування приміщеннями житлових
будинків та прибудинковими
територіями, затверджених постановою
КМУ від 08.10.1992 року №572 (з наступними
змінами та доповненнями), Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Держитлокомунгоспу від 17.05.2005
року №76, власники квартир зобов'язанні
утримувати своє майно та своєчасно
вживати заходів по усуненню виявлених
недоліків, проводити за власні кошти
ремонт квартири, дотримуватися умов
безпечної експлуатації технічного
обладнання, переобладнання та
перепланування проводити за
відповідними проектами з дозволу
власника будинку та органу місцевого
самоврядування. Проведення ремонтних
робіт, переобладнання і перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих
приміщень у будинку, що призводять до
порушення тривкості або руйнації
несучих конструкцій будинку,
погіршення цілісності і зовнішнього
виду фасадів, ослаблення кріплень
виступаючих деталей стін, карнізів,
балконів, пасків, кронштейнів тощо не
допускається.

Як вбачається зі справи і це не
оспорювалось відповідачами, технічне
пошкодження належного позивачу
автомобіля відбулося 08.02.2013 року
внаслідок падіння відповідачів на
транспортний засіб у зв'язку з
обрушенням перил огорожі балкону
(зимової комори) з частками балконної
плити належної на праві власності
ОСОБА_3 квартири НОМЕР_3, розташованої
на п'ятому поверсі будинку АДРЕСА_1 в
Іллічівському районі м.Маріуполі.

Заперечуючи проти позову, відповідачка
ОСОБА_3 стверджувала, що вона на
автомобіль позивача не падала, а тому,
вважає, що вона не повинна відповідати
за завдану позивачу шкоду. Разом з тим,
вона в судовому засіданні в суді першої
інстанції та в апеляційному суді
пояснювала, що вийшовши разом з ОСОБА_4
на балкон, вона взялась за перила
огорожі балкону, яке не витримало
навантаження її тіла і вони вдвох з
ОСОБА_4 впали вниз. Внаслідок падіння
вона втратила свідомість, прийшла до
тями, коли лежала на землі рядом з
автомобілем позивача, всіх обставин не
пам'ятає. Також пояснила, що вона
проводила заміну вікон у квартирі,
замінила балконний блок, після заміни
вікна на цілісність кріплення огорожі
балкону уваги не звертала і технічний
стан балкону не перевіряла.

Дані обставини підтвердив відповідач
ОСОБА_4, пояснивши, що він також
внаслідок падіння втрачав свідомість.

Також ці обставини не оспорювались
позивачем і представниками третіх
осіб. Крім того, представник ЖКП
Іллічівського району м.Маріуполя в
суді першої інстанції пояснив, що
згідно проекту первісно огорожа
балкону (зимової комори) кріпилась з
однієї сторони до стіни будинку, а з
іншої сторони до деревяної віконної
рами, а після заміни вікна на
пластикове цілісність кріплення
огорожі була порушена, що призвело до
обрушення огорожі під навантаженням
тіла відповідачки. Дані обставини
відповідачами не оспорювались.

Зі справи також вбачається і це не
оспорювалось сторонами, що при
проведенні робіт по заміні віконного
(балконного) блоку з втручанням в
цілісність кріплення огорожуючих
конструкцій балкону (зимової комори)
відповідачі відповідної
проектно-дозвільної документації не
оформляли, про проведення таких робіт
житлово-експлуатаційній організації
не повідомляли, також не подавали
заявок про порушення елементів
кріплення перил огорожі або інших
елементів балкону (зимової комори) в
квартирі ОСОБА_3

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку про
наявність спільної вини відповідачів у
заподіянні шкоди позивачу, а доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що
суд залишив без уваги її заперечення
про відсутність її вини у завданні
шкоди позивачу, що вона не падала
безпосередньо на автомобіль позивача
колегія суддів вважає безпідставними.

При визначенні розміру відшкодування
матеріальної шкоди суд першої
інстанції виходив з висновку авто
товарознавчого дослідження №064 від
05.03.2013 року, відповідно до якого
вартість відновлювального ремонту
пошкодженого автомобіля становить
51838,89грн., розмір матеріальної шкоди,
заподіяної володільцю автомобіля (з
урахуванням фізичного зносу
транспортного засобу) становить
28037,81грн. (а.с.63-82). Автотоварознавче
дослідження проведене кваліфікованим
суб'єктом оціночної діяльності
відповідно до вимог Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні», Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України,
Фонду державного майна України від
24.11.2003 року №142/5/2092 (з наступними
змінами та доповненнями). У звіті
оцінщиком наведені послідовні та
обґрунтовані висновки. Тому даний
висновок відповідно до вимог ст.ст.57-59,64
ЦПК України правильно судом першої
інстанції прийнятий належним та
допустимим доказом на підтвердження
розміру заподіяної позивачу
матеріальної шкоди.

Будь-яких обставин щодо незгоди з даним
висновком відповідачі в суді першої
інстанції та в апеляційному суді не
навели та ніяких доказів на
спростування правильності цього
висновку суду не надали.

Заявивши клопотання про призначення
судової автотоварознавчої експертизи
та судової будівельно-технічної
експертизи, відповідачка ОСОБА_3
відмовилась від оплати витрат на
проведення цих експертиз, інші особи,
які беруть участь у справі, не виявили
бажання на призначення експертизи та
оплату витрат на їх проведення, тому у
суду першої інстанції не було підстав
для призначення судових експертиз.

Зі справи також вбачається, що у
відповідності з вимогами Закону
України «Про страхування» позивачем не
укладався договір страхування
транспортного засобу, про що пояснив
позивач у судовому засіданні, і такі
дані у справі відсутні, тому у позивача
права на страхове відшкодування
матеріальної шкоди за даним фактом
пошкодження автомобіля немає і
відповідальність по відшкодуванню
шкоди повинні нести заподіювачі шкоди.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано у відповідності з
обставинами справи та вимогами
матеріального і процесуального права
дійшов до висновку про задоволення
позову про відшкодування матеріальної
шкоди та правильно стягнув солідарно з
відповідачів на користь позивача у
відшкодування матеріальної шкоди
28037,81грн., оскільки така шкода була
завдана позивачу сумісними винними
діями відповідачів і останні не довели,
що шкоди завдано не з їх вини.

Також колегія вважає, що суд
обґрунтовано дійшов до висновку про
заподіяння неправомірними діяннями
відповідачів позивачу моральної шкоди,
оскільки внаслідок пошкодження
транспортного засобу, володільцем
якого є позивач, він зазнав душевних
страждань.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновками суду щодо
визначення розміру відшкодування
заподіяної позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає, зокрема у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно вимог ч.3 ст.23 ЦК України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, наведених в
пунктах 5,9,10 постанови №4 від 31.03.1995 року
(з наступними змінами та доповненнями)
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди суд,
зокрема, повинен з'ясувати чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення справи.

При визначені розміру моральної шкоди
суди повинні враховувати характер та
обсяг страждань (душевних, фізичних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характер немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості. Визначаючи розмір
відшкодування моральної шкоди суд
повинен наводити в рішенні відповідні
мотиви.

У разі заподіяння особі моральної
шкоди неправомірними діями кількох
осіб, розмір відшкодування моральної
шкоди визначається з урахуванням
ступеня вини кожного з них.
Відшкодування моральної шкоди може
бути зменшене з урахуванням ступеня
вини заподіювача і потерпілого та
майнового стану відповідача.

Однак, як вбачається зі справи,
вирішуючи позов про відшкодування
моральної шкоди та визначаючи розмір
відшкодування, суд першої інстанції на
наведені вимоги належної уваги не
звернув та в повному обсязі їх не
врахував.

Зі справи вбачається, що позивач свої
вимоги про відшкодування моральної
шкоди обґрунтовував тим, що така шкода
йому завдана неправомірними діями
відповідачів, яка виражається в тому,
що внаслідок пошкодження автомобіля
він тривалий час не міг користуватися
транспортним засобом, що призвело до
зміни способу життя, він змушений був
застосовувати зусилля, пов'язані з
ремонтом автомобіля, вишукувати із
сімейного бюджету кошти на ремонт, що
викликало душевні страждання, значні
незручності та труднощі. Тому завдану
йому моральну шкоду оцінив в 10000грн.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди в сумі 5000грн., суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачу завдана моральна шкода, яка
виражається у душевних стражданнях,
яких він зазнав у зв'язку з
пошкодженням його майна, що
пошкоджений автомобіль, який слугував
для позивача необхідним засобом для
пересування та влаштування особистого
життя, після пошкодження за своїми
технічними характеристиками був
непридатний до використання та для
його ремонту необхідно було витрачати
значні кошти із сімейного бюджету.

Між тим, суд першої інстанції залишив
поза увагою те, що у відповідачів не
було умислу на завдання позивачу шкоди,
що пошкодження транспортного засобу
позивача та завдання йому моральної
шкоди відбулося з необережності
відповідачів при їх падінні з п'ятого
поверху, що відповідачі внаслідок
падіння були травмовані, перебували
тривалий час на лікуванні, визнані
інвалідами третьої групи, отримують
пенсію по інвалідності у мінімальному
розмірі, ОСОБА_3 на час постановлення
рішення судом першої інстанції була у
стані вагітності (народила дитину
26.11.2014 року). Дані обставини
підтверджуються медичними
документами, постановою слідчого СВ
Іллічівського РВ ММУ ГУ МВС України в
Донецькій області від 19.10.2013 року про
закриття кримінального провадження по
факту пошкодження майна ОСОБА_2 по ст.194
ч.1 КК України, постановою слідчого СВ
Іллічівського РВ ММУ ГУ МВС України в
Донецькій області від 19.10.2013 року про
закриття кримінального провадження по
факту завдання тілесних ушкоджень
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ст.275 ч.1 КК України,
листами прокурора Іллічівського
району м.Маріуполя від 16.04.2014 року, від
06.05.2014 року та від 02.06.2014 року
(а.с.40-43,44,91,99,109,113,162), а також оглянутими
в судовому засіданні апеляційного суду
матеріалами кримінального
провадження, пенсійними посвідченнями
та не оспорювались сторонами.

З огляду на наведене, враховуючи
конкретні обставини завдання
моральної шкоди, характер
правопорушення, глибину та тривалість
душевних страждань, яких зазнав
позивач у зв'язку із пошкодженням
належного йому майна та необхідністю
прийняття додаткових зусиль для
налагоджування свого життя та
відновлення пошкодженого майна,
характер та ступінь вини кожного з
відповідача у завданні шкоди, їх
майновий стан і стан здоров'я, виходячи
із засад розумності, виваженості та
справедливості, колегія суддів дійшла
до переконання, що відшкодування
моральної шкоди в грошовому вираженні
буде розумним та справедливим у
розмірі 500грн. і ця сума підлягає
стягненню з відповідачів у рівних
частках на користь позивача.

Таким чином, рішення суду в частині
відшкодування моральної шкоди
підлягає зміні. Апеляційних підстав
для скасування чи зміни рішення суду в
решті частини колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене, апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І
Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
02 жовтня 2014 року в частині
відшкодування моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди
по 250 (двісті п'ятдесят) гривень з
кожного.

В решті частини рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.