Апеляційний суд міста Києва
інстанції - Мельник А.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
«ІмексБанк» - Кузьменка Володимира
Миколайовича на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 7 липня 2014
року

в справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«ІмексБанк» про стягнення
заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 7 липня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_3 до ПАТ «ІмексБанк» про
стягнення заборгованості.

Стягнуто з ПАТ «Імексбанк» на користь
ОСОБА_3 заборгованість в сумі 566 895, 58
доларів США, що за курсом НБУ станом на 7
липня 2014 року складає 6 680 583,80 грн.

Стягнуто з ПАТ «Імексбанк» на користь
ОСОБА_3 3 441 грн. у відшкодування судових
витрат.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«ІмексБанк» просить скасувати рішення
суду, ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.
Вважає, що рішення суду першої
інстанції не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом не взято до уваги
те, що договір № 46-08/1 строкового
банківського вкладу фізичної особи в
іноземній валюті «Стандарт З місяці»,
укладений 7 березня 2008 року між АКБ
«ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_3, припинив свою
дію виконанням зобов'язань та
взаємовідносини між сторонами по
вищезазначеному договору закінчилися 9
червня 2008 року. Позивачем не надані
докази на підтвердження внесення ним
на депозитний вклад грошових коштів в
загальному розмірі 418 500 дол. США. Судом
не взято до уваги те, що АТ «ІМЕКСБАНК»
не має будь-якої заборгованості по
виплаті позивачу грошових коштів по
Договору № 46-08/1 строкового
банківського вкладу фізичної особи в
іноземній валюті «Стандарт 3 місяці»
від 7 березня 2008 року, Договору № 447- 06/1
на відкриття строкового банківського
вкладу фізичної особи в іноземній
валюті «Стандарт +1», укладеного 22
червня 2006 року, Договору банківського
рахунку фізичної особи № 510-08/1 БР від 7
березня 2008 року, укладеного між АТ
«ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_3

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між позивачем
ОСОБА_3 та ПАТ «Імексбанк» було
укладено наступні договори
банківського вкладу:

22 червня 2006 року договір № 447-06/1 на
відкриття строкового банківського
вкладу фізичної особи в іноземній
валюті, згідно з умовами якого
відповідач прийняв кошти позивача в
загальній сумі 1 000 доларів США на
депозитний рахунок № НОМЕР_1 зі сплатою
10,5% річних та датою закінчення договору
31 грудня 2008 року (а.с. 47-49).

Згідно з п.п.1.2, 1.3 вказаного договору
ОСОБА_3 неодноразово поповнював свій
депозитний рахунок.

17 квітня 2007 року на підставі договору
про внесення змін до договору № 447-06/1
від 22 червня 2006 року позивач вніс на
вказаний рахунок 5 000 доларів США.

12 червня 2007 року на підставі договору
про внесення змін до договору № 447-06 від
22 червня 2006 року позивач по квитанції №
555 вніс 100 000 доларів США.

16 червня 2007 року на підставі договору
про внесення змін до договору № 447-06 від
22 червня 2006 року позивач по квитанції №
1508 вніс 15 000 доларів США.

4 липня 2008 року позивач поповнив
депозитний рахунок № НОМЕР_1 грошовими
коштами у сумі 240 000 доларів США.Залишок
грошових коштів після поповнення
рахунку складає 418 500 доларів США.

7 березня 2008 року сторонами був
укладений договір №46-08/1 строкового
банківського вкладу фізичної особи в
іноземній валюті, згідно умов якого
відповідач прийняв кошти позивача в
сумі 65 000 доларів США строком на 94 дні на
депозитний рахунок НОМЕР_4 зі сплатою 7 %
річних та датою повернення коштів 9
червня 2008 року (а.с. 45-46).

Внесення готівкових коштів в сумі 65 000
доларів США підтверджуються
квитанцією №2462 від 07 березня 2008 року

15 квітня 2008 року позивачем з рахунку
НОМЕР_4 було отримано 5 000 доларів США, що
підтверджується заявою на видачу
готівки, на рахунку повинно залишатись
60 000 доларів США.

7 березня 2008 року сторонами укладено
договір на відкриття рахунку в
іноземній валюті НОМЕР_2, на підставі
якого через касу банку позивачем було
внесено 220 000 доларів США.

Таким чином, судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 на підставі
зазначених договорів станом на 25
березня 2010 року було внесено 698 500
доларів США.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 13 лютого 2012 року, яке набрало
чинності 14 червня 2012 року та було
залишене без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 листопада 2012
року,зараховано зустрічні однорідні
вимоги ОСОБА_3 в розмірі, еквівалентній
сумі 131 604,42 долари США, на виконання
зобов'язання за кредитним договором,
укладеним 30 травня 2007 року № 55-07 між
ОСОБА_3 та ПАТ "Імексбанк", з частиною
заборгованості ПАТ "Імексбанк" перед
ОСОБА_3

Таким чином, після проведення
зарахування зустрічних однорідних
вимог, загальна сума заборгованості по
депозитам ПАТ "Імексбанк" перед ОСОБА_3
становить 566 895,58 доларів США.

Проте зарахування зустрічних вимог на
виконання зазначеного рішення суду не
здійснювалось. Відповідно до довідки
від 22 жовтня 2013 року, наданої
відповідачем, таке зарахування є
неможливим, рахунки позивача, що були
відкриті за договорами банківського
вкладу № 46-08/1 від 7 березня 2008 року, №
447-06/1 від 22 червня 2006 року були закриті у
зв'язку зі закінченням строків
договорів банківського вкладу
відповідно 10 червня 2008 року та 4 жовтня
2007 року. (а.с. 65 т.1)

Відповідно до п. 10.12 ст. 10 Інструкції
«Про порядок відкриття, використання і
закриття рахунків в національній та
іноземних валютах», затвердженої
Постановою Національного банку
України 12 листопада 2003 року за № 492
після закінчення строку або настання
інших обставин, визначених
законодавством України чи договором
банківського вкладу, кошти з вкладного
(депозитного) рахунку повертаються
вкладнику шляхом видачі готівкою або в
безготівковій формі на зазначений у
договорі рахунок вкладника для
повернення коштів чи за заявою
вкладника на інший його рахунок.

Згідно з п. 4.1. договору вкладу від 7
березня 2008 року № 46-08/1 та п. 3.2.3.
договору від 22 червня 2006 року № 447-06/1
після закінчення строку дії договорів
вкладу, на вимогу вкладника банк
повинен повернути суму вкладу шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок вкладника.

Таким поточним рахунком позивача є
рахунок № НОМЕР_2 на підставі договору
банківського вкладу фізичної особи №
510-08/1-БР, де і повинні зберігатись кошти
ОСОБА_3

Судом також встановлено, що позивач
ОСОБА_3 8 серпня 2013 року звернувся до
відповідача із заявою про повернення
йому коштів в розмірі 566 895, 58 доларів
США на рахунок № НОМЕР_3.

Проте, відповідачем по даний час
вказані кошти позивачу не
перераховані.

На підставі положень п. 2.2.2 та п. 4.1.
договору банківського вкладу фізичної
особи № 510-08/1-БР та п. 7.1, п. 7.13 Інструкції
«Про порядок відкриття, використання і
закриття рахунків в національній та
іноземних валютах», затвердженої
Постановою Національного банку
України 12 листопада 2003 року за №
492,перерахування з поточного рахунку в
іноземній валюті на власний поточний
або власний вкладний (депозитний)
рахунок в іноземній валюті
здійснюється за розпорядженням
фізичної особи - резидента або за його
дорученням.

Таке розпорядження 8 червня 2013 року
надано позивачем банку та останнім не
виконано.

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ПАТ
«Імексбанк» про стягнення
заборгованості, мотивуючи тим, що
рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 13 лютого 2012 року встановлено,
що заборгованість банку перед ОСОБА_3
за договорами вкладу становить 698 500
доларів США; заборгованість ОСОБА_3
перед ПАТ «Імексбанк» становить 131 604
долари США; після проведення
зарахування зустрічних вимог
заборгованість ПАТ «Імексбанк» перед
ОСОБА_3 становить 566 895 доларів США 58
центів. Вказану заборгованість
рішенням суду не було стягнуто з тих
підстав, що ОСОБА_3 не звертався до ПАТ
«Імексбанк» із заявою про повернення
суми вкладу. 9 серпня 2013 року позивач
звернувся до відповідача із заявою про
повернення йому заборгованості по
вкладам, проте станом на 22 серпня 2013
року від відповідача не надійшло
відповіді та не перераховано вказану
заборгованість на рахунок, зазначений
позивачем у заяві. Просив ухвалити
рішення, яким стягнути з відповідача на
його користь заборгованість за
договорами вкладу в розмірі 566 895
доларів США 58 центів.

Відповідач позов не визнав,
представник відповідача в судовому
засіданні посилалась на те, що рішення
суду про зарахування зустрічних вимог
позивача та банку не виконано і кошти
позивачу за його заявою не повернуті,
оскільки позивачем кошти в такому
розмірі - 698 500 доларів США на рахунки
ПАТ «Імексбанк» не вносились.

Задовольняючи позовні вимоги в повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем по закінченню
строків дії договорів банківського
вкладу не повернуто позивачу за його
заявою суми банківського вкладу. Судом
також при вирішенні даного спору
враховано рішення суду, яким
зараховано зустрічні позовні вимоги.

Судова колегія не може повністю
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, вважає, що судом
неповно досліджені обставини справи,
не надано належної оцінки доводам
сторін та доказам на підтвердження цих
доводів.

Так, судом було встановлено, що
сторонами було укладено три договори:

22 червня 2006 року - договір № 447-06/1
строкового банківського вкладу
фізичної особи в іноземній валюті,
згідно з умовами якого відповідач
прийняв кошти позивача в загальній
сумі 1 000 доларів США на депозитний
рахунок № НОМЕР_1 та датою закінчення
договору 31 грудня 2008 року (а.с. 47-49).

7 березня 2008 року - договір №46-08/1
строкового банківського вкладу
фізичної особи в іноземній валюті,
згідно умов якого відповідач прийняв
кошти позивача в сумі 65 000 доларів США
строком на 94 дні на депозитний рахунок
НОМЕР_4та датою повернення коштів 9
червня 2008 року (а.с. 45-46).

7 березня 2008 року - договір №510-08/1 БР на
відкриття рахунку в іноземній валюті
НОМЕР_2.

Дані обставини підтверджуються
матеріалами справи і не оспорювались
відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та
інших нормативно-правових актах
визначення договору банківського
вкладу, - банківський вклад (депозит) -
це кошти в готівковій або
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку, які
підлягають виплаті вкладнику
відповідно до законів України та умов
договору (ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є
реальним, оплатним договором і
вважається укладеним з моменту
прийняття банком від вкладника або
третьої особи на користь вкладника
грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує
питання форми банківського вкладу та
наслідки недодержання письмової форми
договору.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір
банківського вкладу укладається у
письмовій формі.

Письмова форма договору банківського
вкладу вважається додержаною, якщо
внесення грошової суми підтверджено
договором банківського вкладу з
видачею ощадної книжки або сертифіката
чи іншого документа, що відповідає
вимогам, встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту.

У разі недодержання письмової форми
договору банківського вкладу цей
договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 12 листопада 2003 року №
492 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 17 грудня 2003 року за №
1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам
за договором банківського вкладу
вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8.
Інструкції); договір банківського
рахунку укладається в письмовій формі;
один примірник договору зберігається в
банку, а другий - банк зобов'язаний
надати клієнту під підпис (п. 1.9.
Інструкції); письмова форма договору
банківського вкладу вважається
дотриманою, якщо внесення грошової
суми на вкладний (депозитний) рахунок
вкладника підтверджено договором
банківського вкладу з видачею ощадної
книжки або іншого документа, що
відповідає вимогам, установленим
законом, іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності
(банківськими правилами) і звичаями
ділового обороту; у договорі
банківського вкладу, зокрема,
зазначаються: вид банківського вкладу,
сума, що вноситься або перераховується
на вкладний (депозитний) рахунок, строк
зберігання коштів (за строковим
вкладом), розмір і порядок сплати
процентів або доходу в іншій формі,
умови перегляду їх розміру,
відповідальність сторін, умови
дострокового розірвання договору тощо
(п. 1.10. Інструкції).

Пунктом 10.1 Інструкції передбачено
визначено порядок відкриття вкладних
(депозитних ) рахунків фізичним особам,
а також визначено, що після укладання
договору банківського вкладу фізична
особа вносить або перераховує з іншого
рахунку кошти на вкладний (депозитний)
рахунок, на підтвердження чого банк
видає фізичній особі ощадну книжку або
інший документ, що її замінює і який
видається згідно з внутрішніми
положеннями банку.

Судом першої інстанції не враховані
наведені норми матеріального права, не
дана належна оцінка доказам, наданим
сторонами, та не встановлено, які суми
були внесені позивачем за укладеними
сторонами договорами та отримані
позивачем.

Так, судом було встановлено, що за
договором №46-08/1 від 7 березня 2008 року
строкового банківського вкладу
відповідач прийняв кошти позивача в
сумі 65000 доларів США строком на 94 дні на
депозитний рахунок НОМЕР_4строком до 9
червня 2008 року.

Внесення готівкових коштів в сумі 65 000
доларів США підтверджуються
квитанцією №2462 від 07 березня 2008 року і
не заперечується відповідачем.

За твердженнями позивача, з якими
погодився суд першої інстанції,
позивачем 15 квітня 2008 року з рахунку
НОМЕР_4 було отримано 5 000 доларів США, на
підтвердження чого позивачем надано
заяву на видачу готівки, отже на
рахунку повинно залишитись 60 000 доларів
США.

Проте, судом не враховано, що умовами
договору №46-08/1 від 7 березня 2008 року
строкового банківського вкладу
часткове зняття з рахунку вкладником
грошових коштів не передбачено і не
підтверджується виписками по рахунку
вкладника, позивачем не надано
документу про отримання готівки в сумі
5 000 доларів США, який би відповідав
Інструкції про ведення касових
операцій банками в Україні,
затвердженій постановою правління НБУ
від 1 червня 2011 року №174, тобто містив
би обов'язкові реквізити: відбиток
печатки (штампу) банку (відділення)
підпис та штамп касира банку, який
свідчить про видачу коштів з каси
банку.

Відповідачем надано докази про видачу
позивачеві суми вкладу за цим
договором по закінченню строку дії
договору у розмірі 65 000 доларів США -
заява про видачу готівки №1625 від 9
червня 2008 року, на якій міститься
підпис отримувача - позивача (а.с. 240).

Твердження представника позивача про
те, що підпис у графі «підпис
отримувача» у заяві від 9 червня 2008
року виконаний не позивачем, а іншою
особою, судова колегія не приймає до
уваги, оскільки доказів на
підтвердження цієї обставини надано не
було і про їх витребування клопотань не
заявлено.

Таким чином, судовою колегією
встановлено, що за договором №46-08/1 від 7
березня 2008 року строкового
банківського вкладу відповідач
прийняв кошти позивача в сумі 65000
доларів США строком на 94 дні на
депозитний рахунок НОМЕР_4строком до 9
червня 2008 року, по закінченню дії
договору грошові кошти були повернуті
позивачу, заборгованість відповідача
перед позивачем за цим договором
відсутня.

Суд першої інстанції вважав також
встановленим факт внесення позивачем
за договором від 7 березня 2008 року на
відкриття рахунку в іноземній валюті
НОМЕР_2 220 000 доларів США, на
підтвердження якого позивач надав
квитанцію №13199 від 31 березня 2008 року (а.
с. 217).

Проте, надана позивачем квитанція не
відповідає вимогам Інструкції про
ведення касових операцій банками в
Україні, затвердженій постановою
правління НБУ від 1 червня 2011 року №174,
тобто не містить підписів контролера,
касира та відбитку штампу касира, отже
не свідчить про те, що грошові кошти у
сумі 220 000 доларів США надійшли та були
прийняті касиром для зарахування на
відкритий позивачу рахунок.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що заборгованість відповідача
перед позивачем за договором
банківського рахунку №510-08/1 БР від 7
березня 2008 року відсутня.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку про те, що відповідач має
заборгованість перед позивачем у
розмірі 418 500 доларів США за договором
від 22 червня 2006 року № 447-06/1 на
відкриття строкового банківського
вкладу фізичної особи в іноземній
валюті, яка виникла внаслідок
неповернення грошових коштів по
вкладу, який неодноразово поповнювався
позивачем відповідно до умов договору.

Проте, такий висновок суду не
ґрунтується на матеріалах справи, у
яких відсутні докази внесення
позивачем зазначених коштів.

Судовою колегією встановлено, що
умовами договору від 22 червня 2006 року
№ 447-06/1 було передбачена можливість
поповнення рахунку та часткове зняття
грошових коштів з банківського вкладу
за умови не знижувального залишку 5 000
доларів США.

Відповідно до цих умов договору
позивачем неодноразово здійснювалось
поповнення рахунку.

При цьому відповідачем визнано та
підтверджено належно оформленими
документами - договорами про внесення
змін до договору від 22 червня 2006 року №
447-06/1 та відповідними квитанціями, що
позивачем шляхом поповнення рахунку
було внесено грошові кошти в сумі 88 000
доларів США.

На підтвердження внесення позивачем
шляхом поповнень рахунку грошових
коштів в сумі 418 500 доларів США за
договором від 22 червня 2006 року № 447-06/1
ним надані договори про внесення змін
до даного договору.

Зокрема, відповідно до договору про
внесення змін до договору від 4 липня 2008
року позивач поповнив депозитний
рахунок № НОМЕР_1 грошовими коштами у
сумі 240 000 доларів США, залишок грошових
коштів після поповнення рахунку
складає 418 500 доларів США (а.с. 87 т. 1).

Проте, судова колегія вважає, що
договори про внесення змін до договору,
у яких зазначено суму внесених коштів
та залишок коштів на рахунку після
поповнення, за відсутності належно
оформлених платіжних документів про
внесення позивачем грошових коштів та
отримання їх відповідачем, не можна
визнати належними доказами.

Так, судовою колегією не визнається
доказом поповнення рахунку на суму 25 000
доларів надана позивачем квитанція від
3 серпня 2006 року, у якій відсутні підпис
та відбиток штампу касира (а.с. 216). До
того ж відсутній договір про внесення
змін до договору від 22 червня 2006 року
від 3 серпня 2006 року.

Позивачем на підтвердження поповнення
рахунку надано договори про внесення
змін до договору від 22 червня 2006 року та
належно оформлені квитанції: від 12
червня 2007 року на суму 100 000 доларів США
(а.с. 71, 219), від 16 червня 2007 року на суму 15
000 доларів США (а.с. 72, 220), від 17 квітня 2007
року на суму 5 000 доларів США (а.с. 68, 221), а
всього на суму 120 000 доларів США.

Судова колегія не погоджується з
доводами відповідача про те, що
позивачем не вносились на поповнення
рахунку, оскільки у банку відсутні такі
квитанції, дана сума не відображена у
рахунках та оборотно-сальдових
відомостях банку, зважаючи на те, що
представником банку не заперечувалось,
що дані квитанції відповідають
Інструкції про ведення касових
операцій банками в Україні,
затвердженій постановою правління НБУ
від 1 червня 2011 року №174, є належними
документами про внесення грошових
коштів.

Отже, необлікування на рахунку
позивача внесених позивачем грошових
коштів в сумі 120 00 доларів США на
поповнення рахунку на підставі
договору є неналежним виконанням
банком своїх обов'язків за договором
банківського вкладу.

Посилання відповідача про те, що
позивач, перебуваючи у дружніх
стосунках з працівником відділення
банку, міг вчинити підробку платіжних
документів, є припущенням і не
підтверджено будь-якими доказами, із
заявою про вчинення позивачем злочину
до правоохоронних органів банк не
звертався.

Таким чином, судова колегія, з
досліджених доказів та пояснень
представників сторін встановила, що
крім 88 000 доларів США, які визнаються
банком, позивачем за договором від 22
червня 2006 року № 447-06/1 було внесено на
поповнення рахунку 120 000 доларів США, а
всього - 208 000 доларів США.

При цьому, судова колегія не
погоджується з доводами позивача про
те, що рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 13 лютого 2012 року
встановлено розмір заборгованості
банку перед ОСОБА_3 за договорами - 698 500
доларів США, і ця обставина є
преюдиційною, зважаючи на те, що
вказаним рішенням суду, відповідно до
його резолютивної частини, встановлена
заборгованість ОСОБА_3 перед банком у
розмірі 131 604,42 долари США, а у
задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення
депозитного вкладу.

Крім того, доказом внесення грошових
коштів депозитного вкладу чи на
банківський рахунок можуть бути
документи - заяви на внесення готівки,
квитанції, які відповідають вимогам
нормативно-правових актів НБУ та з яких
беззаперечно вбачається, що грошові
кошти надійшли до каси банку.

Судовою колегією встановлено, що за
заявою про видачу готівки від 24 вересня
2007 року з підписом позивача, який не
спростований останнім, відповідачем з
даного рахунку позивачу було видано 52
000 доларів США (а.с. 216).

Заява позивача від 8 серпня 2013 року про
повернення йому коштів на рахунок №
НОМЕР_3 не була задоволена
відповідачем..

Доказів про те, що позивач отримав
решту коштів - 146 000 доларів США (208 000 - 52
000), внесених ним за цим договором,
відповідач не надав.

Звернувшись з даним позовом, позивач
просив стягнути з відповідача
заборгованість, що не виплачена банком
за договорами, і існує після
зарахування за рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 13 лютого 2012
року зустрічних одноріднихвимог в
розмірі 131 604,42 долари США, на виконання
зобов'язання за кредитним договором,
укладеним 30 травня 2007 року № 55-07 між
ОСОБА_3 та ПАТ "Імексбанк", з частиною
заборгованості ПАТ "Імексбанк" перед
ОСОБА_3

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що позовні вимоги про
стягнення заборгованості за договором
від 22 червня 2006 року № 447-06/1 на
відкриття строкового банківського
вкладу фізичної особи в іноземній
валюті підлягають частковому
задоволенню у розмірі 14 395,58 доларів США
(146 000 - 131 604,42), що еквівалентно станом на
7 липня 2014 року за курсом НБУ - 170 443,67 грн.

З огляду на наведене, рішення суду
першої інстанції підлягає зміні в
частині розміру суми, що підлягає
стягненню, а також в частині розміру
стягнутого судового збору.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«ІмексБанк» - Кузьменка Володимира
Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 7 липня 2014 року змінити в
частині розміру суми заборгованості,
що підлягає стягненню з Публічного
акціонерного товариства «ІмексБанк»
на користь ОСОБА_3, зменшивши її до 14
395,58 доларів США, що еквівалентно станом
на 7 липня 2014 року 170 443,67 грн.

Розмір судових витрат, що підлягають
стягненню з Публічного акціонерного
товариства «ІмексБанк» на користь
ОСОБА_3, зменшити до 1 704,44 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: