Справа №580/1112/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Стеценко В. А.Номер
провадження 22-ц/788/2157/14 Суддя-доповідач -
Ільченко О. Ю. Категорія - 57
УХВАЛА

10 грудня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лізингова
компанія "АвтоФінанс"

на ухвалу Лебединського районного суду
Сумської області від 17 жовтня 2014 року
про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"АвтоФінанс"

про визнання договору фінансового
лізингу недійсним,

в с т а н
о в и л а:

Ухвалою Лебединського районного суду
Сумської області від 17 жовтня 2014 року
задоволено заяву ОСОБА_3 про
забезпечення позову.

Накладено арешт на грошові кошти ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс» в ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в сумі 48000 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на порушення
норм процесуального права, просить
зазначену ухвалу скасувати. При цьому
зазначає, що ухвала була постановлена
за відсутності їх представника, що
позбавило його можливості надати суду
заперечення. Вважає заяву
необґрунтованою, оскільки не наведено
доказів щодо існування обставин, які
можуть ускладнити виконання судового
рішення та, що арештом коштів буде
обмежена діяльність господарського
товариства.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, який підтримав апеляційну
скаргу, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до частин 1 ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№ 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Частиною 2 ст. 151 ЦПК України
передбачено, що у заяві про
забезпечення позову повинно бути
зазначено причини, у зв'язку з якими
потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
кошти відповідача в сумі 48000 грн., суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що вимоги позивача є
співрозмірними із заявленими
позовними вимогами та ним обґрунтовано
необхідність накладення арешту та
доведено, що незастосування вказаної
дії може унеможливити або суттєво
ускладнить виконання рішення суду.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 зазначав,
що 25 березня 2014 року між ним та ТОВ
«Лізинговою компанією «Автофінанс»
був укладений договір фінансового
лізингу, предметом якого є автомобіль
Богдан 2110. Після сплати авансового
платежу позивач предмет договору не
отримав, тому просив суд визнати даний
договір недійсним.

У заяві про забезпечення позову від 17
жовтня 2014 року ОСОБА_3 просив накласти
арешт на грошові кошти ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» в розмірі 48000
грн., яка відповідає сумі коштів,
сплачених ним на рахунок відповідача
(а.с. 20, 21) з підстав, що невжиття таких
заходів може в майбутньому
унеможливити виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву, суд першої
інстанції виходив саме з цих обставин,
оскільки відповідно до положень п. 1 ч. 1
ст. 152 ЦПК України позов майнового
характеру дозволяється забезпечувати
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, що належать відповідачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що
вжиті заходи будуть перешкоджати
господарчій діяльності товариства не
ґрунтуються на доказах.

З огляду на зміст заяви вбачається, що
позивач просив накласти арешт на
грошові кошти в розмірі 48000 грн.
Апелянтом не доведений факт, що
зазначене обмеження призведе до
негативних наслідків.

За таких умов, колегія суддів дійшла
висновку, що ухвала суду є
обґрунтованою, а вибраний вид
забезпечення позову - виправданим у
зв'язку із заявленими позовними
вимогами про визнання договору
недійсним та стягнення коштів.

Крім того, в доводах апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що він не був
повідомлений про розгляд заяви про
забезпечення позову, проте відповідно
до ч. 1 ст. 153 ЦПК України не передбачений
обов'язок суду повідомляти осіб, які
беруть участь у справі, в тому числі
відповідача, про розгляд даного
питання, тому ці доводи є
безпідставними.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять нових даних, які б давали
підстави для скасування постановленої
ухвали.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312,
313-315 ЦПК України, колегія суддів,

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п. 2, 312 ч.1 п.2, 313
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лізингова
компанія "АвтоФінанс" відхилити, а
ухвалу Лебединського районного суду
Сумської області від 17 жовтня 2014 року
про забезпечення позову залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає,
оскільки не перешкоджає подальшому
провадженню у справі.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Сумської
області: О.Ю. Ільченко