Номер провадження: 22-ц/785/9415/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення грошової суми
індексу інфляції, відсоткової ставки
та втраченої користі з суми боргу
внаслідок невиконання рішення суду, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
08 вересня 2014 року,

встановила:

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 13 грудня 2006 року з
відповідачів на його користь було
стягнуто заборгованість за угодою
позики у розмірі 198 481,15 грн. та
заборгованість за угодою позики за
розпискою у розмірі 12 082 грн. 39 коп.
Боржниками вказане рішення
добровільно виконано не було у зв'язку
з чим він був вимушений звернутись до
суду повторно і рішенням апеляційного
суду Одеської області від 03.07.2012 року з
відповідачів на його користь було
стягнуто солідарно 171487 грн. 28 коп. та
судові витрати.

На підставі наведеного, просив
стягнути солідарно з відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на його користь
збільшення заборгованості у зв'язку з
інфляцією за період з 30.10.2013 року по
28.02.2014 року, 3% річних за вказаний період
в розмірі 4334,63грн. Зазначив, що грошова
сума у розмірі 4646 грн. була переведена
позивачеві 01.05.2014 року. Збільшення
інфляційної заборгованості з 4646 грн. з
28.02.2014 року по 01.05.2014 року склало 258,78
грн., 3% річних з цієї суми за вказаний
період склало 23 грн. 23 коп., що разом
дорівнює 282,01 грн., а всього з інфляцією
та 3% річних складає 4616,64грн.

Крім того, позивач посилався на те, що у
зв'язку з несвоєчасним виконанням
судових рішень йому була спричинена
матеріальна шкода, пов'язана з тим, що
ще у 2009 році ним був відкритий рахунок у
банку «Південний» для оформлення
депозиту «Стандартний», на який
повинні були надійти грошові кошти,
знаходження яких на вказаному рахунку
в подальшому принесло б йому вигоду у
розмірі 64296,1 гривень.

Також зазначав, що в рамках виконавчого
провадження він був вимушений сплатити
витрати на проведення двох експертиз у
розмірі 500 та 800 гривень відповідно.

У зв'язку з зазначеним, просив позов
задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 08 вересня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 було задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 у солідарному порядку 4 616
гривень 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 46
гривень 16 коп.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку позивач ОСОБА_2 В
скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення в частині відмови у
задоволені позову щодо втраченої
користі з суми боргу внаслідок
невиконання рішень суду та ухвалення
нового рішення про задоволення в цій
частині позову.

Інші сторони судове рішення не
оскаржували.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що в провадженні
Київського районного суду м. Одеси
перебувала цивільна справа № 2-611/2006
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, за
позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики за розписками та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2
про визнання договору позики
недійсним, заміну його на позикове
зобов'язання, зменшення позикових
зобов'язань з урахуванням витрат на
добудування будинку і введення його в
експлуатацію.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 13 грудня 2006 року позовну
заяву ОСОБА_2 було задоволено частково,
позовну заяву ОСОБА_2 задоволено
частково. У задоволені зустрічного
позову ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 заборгованість за
договором позики у розмірі 164 920 гривень
з урахуванням облікової ставки НБУ за
період з 15.07.2005 року до 13.12.2006 року в сумі
26 220 гривень та 3 процентів річних в сумі
6 933, 65 гривень, а також судові витрати у
вигляді судового збору в сумі 407, 50
гривень, всього 198 481, 15 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 заборгованість за
договором позики за розпискою від
03.08.2004 року в сумі еквівалентній 1000 дол.
США, що становить за курсом НБУ 5050
гривень з урахуванням облікової ставки
НБУ за період з 03.11.2004 року до 13.12.2006 року
в сумі 1191, 80 гривень та 3 проценти річних
з 03.11.2004 року до 13.12.2006 року в сумі 319, 80
гривень та на користь ОСОБА_2 грошові
кошти за договором позики за розпискою
від 03.08.2004 року в сумі еквівалентній 920
дол. США, що становить за курсом НБУ 4646
грн. з урахуванням облікової ставки НБУ
за період з 03.08.2005 року до 13.12.2006 року в
сумі 580, 75 гривень та 3 проценти річних з
03.08.2005 року до 13.12.2006 року в сумі 189, 54
гривень, а також судові витрати у
вигляді сплати судового збору в сумі 104,
50 гривень, всього стягнуто 12082 39
гривень. В решті позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 в
дохід держави судовий збір в сумі 1292, 50
гривень та збір на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 30 гривень.

Таким чином на підставі вищевказаного
рішення суду, яке набрало законної сили
04.01.2007 року, у ОСОБА_5, ОСОБА_4 виник
обов'язок сплатити ОСОБА_2 грошові
кошти в загальній сумі 210 563, 54 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідносини, в яких
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду (ч. 5 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання припиняється на
підставах, встановлених договором або
законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), ці
підстави зазначені в статтях 599 - 601, 604 -
609 ЦК України, за відсутності інших
підстав, передбачених договором або
законом, зобов'язання припиняється
його виконанням, проведеним належним
чином (ст. 599 ЦК України). Належним є
виконання зобов'язання, яке прийняте
кредитором і в результаті якого
припиняються права та обов'язки сторін
зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення
про задоволення вимог кредитора,
виконання якого не здійснено, не
припиняє зобов'язальних правовідносин
сторін договору, не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
ним грошового зобов'язання та не
позбавляє кредитора права на отримання
сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення , а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Сума боргу з урахуванням індексу
інфляції повинна розраховуватися,
виходячи з індексу інфляції за кожний
місяць (рік) прострочення, незалежно
від того, чи був в якийсь період індекс
інфляції менше одиниці (тобто мала
місце не інфляція, а дефляція) у
відповідності до положень постанови
Вищого господарського суду України від
05.04.2011 року № 23/466 та листа Верховного
Суду України «Рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ»
від 03.04.1997 № 62-97 року.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 03 липня 2012 року рішення
Київського районного суду м. Одеси від
21 грудня 2011 року скасовано, ухвалено
нове рішення, яким стягнуто солідарно з
ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 171 487, 28
гривень та витрати у справі в сумі 268
гривень. В іншій частині позову
відмовлено.

Крім того, рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 04.12.2013 року
задоволено частково позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення
грошової суми індексу інфляції,
відсоткової ставки та втраченої
користі з суми боргу внаслідок
невиконання рішення суду. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 11 270 гривень 06 копійок, та судові
витрати у сумі 290 гривень. У задоволенні
вимог ОСОБА_2 про стягнення втраченої
користі з збитків, завданих
невиконанням рішення суду у розмірі 78
380, 74 гривень відмовлено.

28.03.2013 року державним виконавцем було
винесено постанови про відкриття
виконавчого провадження, копії яких
направлено сторонам відповідно до
вимог ст.ст. 25, 31 закону України «Про
виконавче провадження». Боржникам
надано строк на самостійне виконання
до 04.04.2013 року.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням
судових рішень збільшення
заборгованості у зв'язку з інфляцією за
період з 30.10.2013 року по 28.02.2014 року,
склала 2600,78 грн., 3% річних за вказаний
період - 1733,85 грн. Крім того, грошова
сума у розмірі 4646 грн. була переведена
позивачеві 01.05.2014 року. Збільшення
інфляційної заборгованості з 4646 грн. з
28.02.2014р. по 01.05.2014 року склало 258,78 грн., 3%
річних з цієї суми за вказаний період
склало 23 грн. 23 коп., що разом дорівнює
282,01 грн., а всього з інфляцією та 3%
річних складає 4616,64 грн., що
підтверджено відповідним розрахунком.

Доводи апелянта щодо спричиненої
матеріальної шкоди, пов'язаної з тим, що
у 2009 році ним був відкритий рахунок у
банку «Південний» для оформлення
депозиту «Стандартний», на який
повинні були надійти грошові кошти,
знаходження яких на вказаному рахунку
в подальшому принесло б йому вигоду у
розмірі 64 296,16 гривень і яки він не
отримав є необґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях, суд
першої інстанції, з'ясувавши обставини
справи та давши належну оцінку
зібраним доказам, дійшов до
обґрунтованого висновку про наявність
правових підстав для часткового
задоволення позову. Вказані висновки
суду відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 08 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева