Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2734/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

09.12.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді
- Сукач Т.О.

суддів
- Кривохижі В.І., Мурашка С.І.

при секретарі
- Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства
«Капустянський граніт» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, відшкодування моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 16
вересня 2014 року і

в с т а н о в и л а :

25 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до публічного
акціонерного товариства
«Капустянський граніт» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, відшкодування моральної
шкоди. В обґрунтування позову зазначав,
що він працював у відповідача черговим
електрослюсарем та електрослюсарем з
ремонту устаткування. 30.09.2013 року
звільнився з роботи за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
згідно ст. 38 КЗпП України. На день
звільнення підприємство заборгувало
йому заробітну плату у розмірі 15 649,58
грн.

В порушення вимог ст.116 КЗпП України
відповідач у день звільнення не провіз
з ним повного розрахунку,
заборгованість по заробітній плати не
виплатив, тому він був змушений
звернутися до суду із заявою про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості по заробітній платі.16
грудня 2013 року Маловисківським
районним судом Кіровоградської
області було видано судовий наказ про
стягнення з відповідача невиплаченої
заробітної плати та наказ передано на
виконання до ВДВС Новоукраїнського
РУЮ.

17 березня 2014 року ВДВС
Новоукраїнського РУЮ винесено
постанову про закриття виконавчого
провадження у зв'язку із виконанням
судового наказу.

Посилаючись на зазначені обставини,
положення ст.117 КЗпП України щодо
відповідальності підприємства за
затримку розрахунку при звільненні,
позивач просив стягнути за 118 робочих
днів (з 30.09.2013 року по 17.03.2014 року)
затримки розрахунку середній
заробіток в розмірі 10 089 грн. та 5 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди,
заподіяної порушенням його трудових
прав, душевних стражданнях і
переживаннях через фінансові труднощі,
що виникли у зв'язку із відсутністю
грошових коштів та затримкою
розрахунку.

Рішенням Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 16
вересня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким його вимоги
задовольнити у повному обсязі.
Посилається на те, що висновок суду про
пропуск ним(позивачем) тримісячного
строку звернення до суду з даним
позовом є помилковим. Суд розглянув
справу за його відсутності, а тому він
не міг надати докази, що підтверджують
поважність причин порушення строків
звернення до суду.

Представник ПАТ «Капустянський
граніт» в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
і місце розгляду справи повідомлений у
порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України,
що підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення йому
поштового відправлення із судовою
повісткою і копією апеляційної скарги,
причину неявки не повідомив,
заперечень на апеляцій скаргу не
направив. Враховуючи положення ч.2 ст.305
ЦПК України, згідно з якою неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи, колегія суддів вирішила
розглядати справу у відсутності
представника відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, ОСОБА_3, який
підтримував доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того, що позивачем
пропущено встановлений законом строк
звернення до суду із вимогами про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та відшкодування
моральної шкоди.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна,оскільки суд
дійшов його з порушенням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та сторонами не
заперечується, що ОСОБА_2 перебував у
трудових відносинах з публічним
акціонерним товариством
«Капустянський граніт». 30.09.2013 року був
звільнений з роботи за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
(ст. 38 КЗпП України).

При звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум (ч.1 ст.116 КЗпП
України).

У порушення наведених вимог
закону, у день звільнення відповідач
не виплатив позивачу заборгованість по
заробітній платі за січень - вересень
2013 року в розмірі 15 649 грн.58 коп. (а.с.10).

16 грудня 2013 року Маловисківським
районним судом Кіровоградської
області видано наказ про стягнення з
ПАТ «Капустянський граніт» на користь
ОСОБА_2 нарахованої але не виплаченої
заробітної плати в розмірі 15 649 грн.58
коп. та передано на виконання до ВДВС
Новоукраїнського РУЮ Кіровоградської
області (а.с.18,22).

17 березня 2014 року заступником
начальника ВДВС Новоукраїнського РУЮ
Кіровоградської області винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, оскільки платіжним
дорученням № 374 від 14 березня 2014 року
заборгованість по заробітній платі в
повному обсязі боржником було
перераховано на картковий рахунок
стягувача (позивача) (а.с.11).

Отже, 14.03.2014 року є фактичною
датою повного розрахунку підприємства
з позивачем. Затримка розрахунку
становить 114 робочих днів, з 30.09.2013 року
по 13.03.2014 року включно.

Відповідно до положень ч.1 ст.117
КЗпП України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

У Рішенні Конституційного Суду
України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у
справі щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу
вказано на те, що

положення частини першої статті 233
Кодексу законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Ураховуючи наведене, останнім днем
звернення позивача до суду є 14 червня
2014 року. З позовом про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи та
відшкодування моральної шкоди він
звернувся 25 липня 2014 року, тобто з
пропуском встановленого ст.233 КЗпП
України строку.

Пленум Верховного Суду України в
п. 4 постанови № 9 від 06 листопада 1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» роз'яснив, що
встановлені статтями 228, 223 КЗпП
строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції вказаними роз'яснення
постанови Пленуму Верховного Суду
України не керувався, справу розглянув
у відсутності сторін, причини пропуску
позивачем строку звернення до суду не
обговорив, свій висновок про пропуск
строку не мотивував.

За таких обставин не можна
визнати обґрунтованим висновок суду
про те, що пропуск позивачем строку
звернення до суду є підставою для
відмови у задоволенні позову про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та відшкодування
моральної шкоди, а рішення суду таким,
що ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюються на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що він не зміг
своєчасно звернутися до суду через
погане самопочуття та у зв'язку з цим
перебування на амбулаторному
лікуванні з 10.06.2014 року по 22.07.2014 року. На
підтвердження цих доводів додав до
апеляційної скарги довідку Злинської
сільської лікарської амбулаторії
Маловисківського району
Кіровоградської області від 26.09.2014 року
(а.с.42).

Доказів, що спростовували б
доводи позивача щодо поважності причин
порушення строку звернення до суду
відповідачем не надано, заперечень на
апеляційну скарги підприємство до суду
апеляційної інстанції не надало.

Ураховуючи наведене колегія
суддів вважає, що доводи позивача щодо
поважності причин пропуску строку
звернення до суду є обґрунтованими,
тому він підлягає поновленню, а позов
частковому задоволенню.

Відповідачем не заперечується, що
в день звільнення позивача з роботи,
30.09. 2013 року, з ним не було проведено
повного розрахунку. Фактичною датою
розрахунку є 14 березня 2014 року.

Згідно довідки ПАТ
«Капустянський граніт» від 27.11.2013 року
№ 143 середньомісячна заробітна плата
позивача становить 1 881,00 грн., а його
середньоденний заробіток - 85,50 грн.
(а.с.10). Тому за затримку розрахунку при
звільненні з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку в розмірі 9 747
грн. ( 114 днів х 85,50 грн.).

Відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя (ч.1 ст.2371
КЗпП України).

З урахуванням обставин справи,
тривалості порушення відповідачем
прав позивача на отримання належних
при звільненні виплат, душевних
страждань і переживань, пов'язаних з
фінансовими труднощами у зв'язку із
затримкою розрахунку, колегія суддів
вважає доведеним факт заподіяння
позивачу моральної шкоди та визначає
розмір її відшкодування в сумі 500 грн.

Згідно положень ч.3 ст.88 ЦПК
України, якою врегульовано порядок
розподілу судових витрат між
сторонами, якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Позивача звільнено від сплати
судового збору п/п1 ч.1 ст.5 Закону
України «Про судовий збір» .

Відповідно до п.п.1,2 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» при поданні
позовів майнового характеру судовий
збір справляється в розмірі 1% ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати (243,60 грн.)
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати, а за подання позовної
заяви немайнового характеру - 0,2
розміру мінімальної заробітної плати
(243,60 грн.).

Розмір мінімальної заробітної плати
на 2014 рік встановлений Законом України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» у розмірі 1 218 грн.

Отже, з відповідача у дохід держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 487 грн. 20 коп. (243,60 грн. з вимог
матеріального характеру - середній
заробіток + 243,60 грн. з вимог
немайнового характеру - моральна
шкода).

Керуючись ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК
України колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 16
вересня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до
суду, позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Капустянський граніт» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки розрахунку з 30 вересня 2013
року по 13 березня 2014 року у розмірі 9 747
(дев'ять тисяч сімсот сорок сім ) грн.,
які обраховано без утримання
прибуткового податку та інших
необхідних платежів, та 500 (п'ятсот)
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Капустянський граніт» в
дохід держави 487 грн. 20 коп. судового
збору.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді