У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом позовом
ОСОБА_3 до дочірнього підприємства
«Глорія», третя особа - приватне
акціонерне товариство «Проскурів», про
стягнення заборгованості із
заробітної плати та середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
за касаційною скаргою дочірнього
підприємства «Глорія» на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
6 березня 2014 року, ухвалу апеляційного
суду Хмельницької області від 13 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, із урахуванням
уточнених позовних вимог просив
стягнути з дочірнього підприємства
«Глорія» (далі - ДП «Глорія»)
заборгованість із заробітної плати у
розмірі 18 000 грн, а також середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні.

Позовні вимоги мотивував тим, що із
червня 1998 року працював на посаді
директора ДП «Глорія». Відповідно до
протоколу № 05/03 від 3 травня 2013 року
засідання ради публічного
акціонерного товариства «Проскурів»,
до структури якого входить ДП «Глорія»,
його було звільнено із займаної посади
на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

На час звільнення йому не виплачено
заробітну плату за лютий, березень та
квітень 2013 року, що є підставою для її
стягнення, а також стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 6 березня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 13 травня 2014 року, позов
задоволено. Стягнуто з відповідача на
користь позивача заборгованість із
заробітної плати у розмірі 9 000 грн із
урахуванням обов'язкових платежів та
внесків, а також середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
у розмірі 31 345 грн 35 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі дочірнє
підприємство «Глорія» просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково із таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працював
на посаді директора ДП «Глорія» з 1
квітня 1998 року до 3 травня 2013 року.

Рішенням ради публічного акціонерного
товариства «Проскурів» від 3 травня 2013
року, яке оформлено протоколом № 05/03,
його звільнено із займаної посади на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

На час звільнення із роботи, ОСОБА_3 не
було виплачено заробітну плату за
лютий, березень та квітень 2013 року, чого
сторони не заперечували.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та стягуючи
на його користь заробітну плату у
розмірі 9 000 грн, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідно до
індивідуальних відомостей на
застраховану особу та показань
колишнього головного бухгалтера ДП
«Глорія» розмір заробітної плати
ОСОБА_3 становив 3 000 грн на місяць.
Стягуючи з відповідача середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період із 8 травня 2013
року до 6 березня 2014 року у розмірі 31 342
грн 35 коп., суд виходив із того, що
роботодавець належним чином не
відреагував на усне звернення ОСОБА_3
від 7 травня 2013 року провести з ним
повний розрахунок.

Апеляційний суд погодився із
висновками суду першої інстанції та
залишив ухвалене ним рішення без змін.

Із висновками судів погодитись не
можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 60 ЦПК Україник кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Звертаючись до суду із позовом, позивач
зазначав, що йому не виплачено
заробітну плату у лютому, березні,
квітні 2013 року по 3 000 грн щомісячно.

Відповідач у запереченнях на позов
посилався на те, що визначений
позивачем розмір заробітної плати у
розмірі 3000 грн не відповідає дійсності
та не враховує порядок встановлення її
розміру відповідно до статуту. Згідно
із штатним розписом за 2009 рік,
затвердженим засновником ДП «Глорія»
та погодженим директором дочірнього
підприємства, заробітна плата
директора становить 1 500 грн;
уподальшому зміни до шатного розпису
не вносились.

У заяві про перегляд заочного рішення
суду першої інстанції відповідач
зазначав, що ДП «Глорія» за своєю
організаційно-правовою формою є
підпорядкованим та підконтрольним
підприємством зі сторони свого
засновника - публічного акціонерного
товариства «Проскурів», до виключної
компетенції якого, відповідно до п. 3.3.9
Статуту ДП «Глорія», належить
визначення умов оплати праці службових
осіб підприємства, її дочірніх
підрозділів, та затвердження штатного
розпису.

У порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України суд першої інстанції, взявши до
уваги розмір заробітної плати позивача
відповідно до індивідуальних
відомостей про застраховану особу,
належним чином доводи і заперечення
сторін не перевірив, не дав оцінки
доказам кожному окремо та в їх
сукупності, не встановив обставини
справи.

У матеріалах справи відсутній штатний
розпис ДП «Проскурів» за 2013 рік і
статут ДП «Глорія», що унеможливлює
перевірку доводів і заперечень сторін.

Із довідки ПАТ «Проскурів» вбачається,
що протягом 2009-2013 років затвердження
штатного розпису було здійснено: 5
січня 2009 року із визначенням місячного
окладу директора ДП «Глорія» ОСОБА_3 у
розмірі 1500 грн; 2 січня 2010 року із
визначенням місячного окладу
директора ДП «Глорія» ОСОБА_3 у розмірі
2 300 грн. Уподальшому внесення змін до
штатного розпису, відповідно до вимог
Статуту ДП «Глорія», не здійснювалось
на не погоджувалось (а.с. 158).

З огляду на викладене, рішення суду у
частині стягнення заробітної плати на
користь ОСОБА_3 за три місяці 2013 року у
розмірі 9 000 грн є передчасним.

Вирішуючи спір у частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, суди
виходили із того, що факт звернення до
роботодавця із вимогою про проведення
розрахунку 7 травня 2013 року
підтверджується показаннями свідка.

Суд першої інстанції не дав належної
оцінки показанням свідка, не з'ясував,
чи є такі достатнім доказом, який
безспірно підтверджує вимогу
працівника про розрахунок; чи було
пред'явлено таку вимогу позивачем
уповноваженій особі.

Із відповіді територіальної державної
інспекції з питань праці у
Хмельницькій області ОСОБА_3
вбачається, заробітна плата останньому
за березень, квітень, травень 2013 року не
нараховувалась та не виплачувалась.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Згідно із ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на
підприємство, установу, організацію
обов'язок провести із звільненим
працівником повний розрахунок -
виплатити всі суми, що належать йому;
при невиконанні такого обов'язку з вини
власника або уповноваженого ним органу
наступає передбачена статтею 117 КЗпП
України відповідальність.

Суди не надали оцінки тій обставині, що
заробітна плата ОСОБА_3 за березень,
квітень та травень 2013 року нарахована
не була; не взяли до уваги, що
відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівникові мають бути
виплачені нараховані суми, належні
працівникові, а при наявності спору про
розміри належних працівникові сум
роботодавець має сплатити
відшкодування на підставі ст. 117 КЗпП
України лише у тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника.

Суд першої інстанції не з'ясував, чи
повідомило ДП «Глорія» письмово ОСОБА_3
про нараховані суми, належні йому, і в
якому розмірі; чи був наявний спір про
розмір сум; чи працював позивач у
березні, квітні та травні 2013 року; чому
не було виплачено заробітну плату
позивачу за три місяці. Встановлення
таких обставин має значення для
вирішення питання про
відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні позивача.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд не звернув
уваги на допущені ним порушення норм
матеріального і процесуального права
та дійшов передчасного висновку про
залишення його без змін.

З огляду на допущені судами порушення
норм процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього
підприємства «Глорія» задовольнити
частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 6 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 13 травня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.О. Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник