2/543/150/14 543/292/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014
сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської
області в складі головуючого судді
Смілянського Є.А., при секретарі
судового засідання Гапон Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про
виділення ? частини житлового будинку з
надвірними будівлями та
господарськими спорудами

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого
майна подружжя.

Позов мотивувала тим, що 10.05.1986
року вони уклали між собою шлюб, який
був зареєстрований в Оржицькому
райвідділі ЗАГС Полтавської області,
актовий запис № 10. Від шлюбу мають
повнолітніх дітей. Шлюб між ними
розірвано 28.03.2013 року.

За час шлюбу в 1988 році був
придбаний житловий будинок по АДРЕСА_1.
Даний будинок розташований на
приватизованій відповідачем земельній
ділянці площею 0, 15 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Восени 1989 року їхні шлюбні
відносини почали псуватися і вони
вирішили проживати окремо та
добровільно розділитися майном.
Відповідач став проживати окремо, а
вона з дітьми залишилася проживати в
будинку. Вона 20.09.1989 року виплатила
ОСОБА_2 4000 карбованців в рахунок
вартості половини їхнього спільного
майна, що підтверджується розпискою
відповідача. В 1990 році вони вирішили
зберегти сім»ю і стали проживати разом.
З 2012 року вони припинили спільне
проживання та 28.03.2013 року їхній шлюб
було розірвано.

Домовленості про добровільний
розподіл майна, що є їхньою спільною
сумісною власністю придбаною після 1990
року між ними не було досягнуто.
Додатково за період шлюбу з 1990 року по
2012 рік вони спільно з відповідачем
придбали ( побудували ):

- гараж ( 1991 рік ) в АДРЕСА_1 вартістю
11 558 грн;

- вбиральню ( 1991 рік ) в АДРЕСА_1
вартістю 3694 грн;

- саж ( 1994 рік ) в АДРЕСА_1 вартістю
2178 грн;

- огорожу ( 2010 рік ) в АДРЕСА_1
вартістю 11 935 грн.

Все зазначене майно знаходиться у її
користуванні. Відповідач після
розірвання шлюбу без її згоди оформив
право власності на житловий будинок в
АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
вказаного будинку та господарських
споруд.

Зараз вони проживають окремо та на її
пропозицію поділитися майном
добровільно відповідач відмовився.

Представник позивача та позивач ОСОБА_1
в судовому засіданні позов підтримали
повністю та надали пояснення згідно
мотивів викладених в позові. На
зустрічний позов заперечили.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
в судовому засіданні зустрічний позов
підтримали повністю та надали
пояснення згідно мотивів викладених в
позові. На позов ОСОБА_1 заперечили.
Зокрема ОСОБА_2 пояснив, що надані йому
ОСОБА_1 гроші він в послідуючому, коли
вони знову стали жити разом, витратив в
інтересах сім»ї. На грошову
компенсацію він не згідний.

Судом досліджено наступні докази по
справі, які він бере до уваги як
допустимі та належні.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу
серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 / прізвище після
укладення шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1
уклали між собою шлюб 10.05.1986 року,
реєстровий запис Оржицького
райвідділу ЗАГС Полтавської області №
10.

Згідно рішення Оржицького райсуду від
28.03.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
розірвано. Рішення набрало законної
сили 09.04.2013 року.

Згідно інформаційної довідки КП «
Лубенське МБТІ « від 26.03.2014 року № 560
житловий будинок в АДРЕСА_1 має
вартість в сумі 144 585 грн. На будинок
правовстановлюючі документи відсутні.

Згідно технічного паспорту
документація на будинок за адресою
АДРЕСА_1 оформлена на ОСОБА_2.

Згідно Державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_2
на підставі рішення 53 сесії 5 скликання
Оржицької селищної ради від 05.02.2010 року
є власником земельної ділянки площею 0,
15 га. Цільове призначення земельної
ділянки - « Для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд «.

Згідно витягу з погосподарської книги
обліку з 1986 року за адресою: АДРЕСА_1
зареєстрований та проживає голова
двору ОСОБА_2 та члени його сім»ї:
дружина ОСОБА_1, діти: ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Згідно договору купівлі-продажу 29.10.1986
року ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_2 купив
жилий будинок з надвірними
господарчими будівлями в АДРЕСА_1.

Згідно свідчень ОСОБА_8 вона укладала
договір купівлі-продажу спірного
будинку з ОСОБА_2, підпис на договорі
її, гроші за будинок отримувала.

Письмові докази щодо добровільного
розподілу майна між сторонами по
справі 20.09.1989 року, а саме розписку
ОСОБА_2 суд вважає неналежним доказом
щодо обставин розподілу рухомого і
нерухомого майна, оскільки в ній не
конкретизовано яким майном, зокрема
будівлями, вони розподілилися. Також
відсутні юридично значимі дії сторін
по справі, зокрема переоформлення
права власності на будинок на ОСОБА_1,
що свідчить про відсутність реального
розподілу майна.

В зв»язку з залишенням позову третьої
особи ОСОБА_3 без розгляду суд не
приймає до уваги надані ним докази в
тому числі покази свідків як
недопустимі до предмету первісного та
зустрічного позовів.

На підставі пояснень представника
позивача, позивача, відповідача,
представника відповідача та свідка,
досліджених письмових доказів суд
встановив наступні обставини справи та
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 10.05.1986 року уклали між
собою шлюб, який був зареєстрований
Оржицькому райвідділі ЗАГС
Полтавської області, реєстровий запис
№ 10. Від шлюбу мають повнолітніх дітей.

За час шлюбу 29.10.1986 року ОСОБА_2,
діючи в інтересах сім»ї купив жилий
будинок з надвірними господарчими
будівлями в АДРЕСА_1 інвентаризаційною
вартістю станом на 26.03.2014 року 144 585 грн.
Обставину справи щодо номеру будинку 83
сторони визнають. Даний будинок
розташований на приватизованій ОСОБА_2
земельній ділянці площею 0, 15 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

З 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припинили
спільне проживання. Шлюб між ними
розірвано рішенням Оржицького райсуду
від 28.03.2013 року, яке набрало законної
сили 09.04.2013 року.

В даний час ОСОБА_2 та ОСОБА_1
мають намір поділитися спільним майном
придбаним в період шлюбу.

Домовленості про добровільний
розподіл майна, що є їхньою спільною
сумісною власністю між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 не досягнуто.

ОСОБА_2 згоди на отримання грошової
компенсації в рахунок вартості
половини спільно нажитого майна в
період шлюбу не надав.

ОСОБА_1 попередньо відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду не внесла.

Зазначені обставини справи
врегульовані наступними нормативними
актами.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім»ю України майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Відповідно до статті 60 Сімейного
Кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини / навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо / самостійного заробітку / доходу /.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу
України об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно за винятком виключеного
з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Згідно частини 1 статті 69 Сімейного
кодексу України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 4 ст. 70 Сімейного кодексу
України присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Згідно ч. 5 ст. 70 Сімейного кодексу
України присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 « Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя « вирішуючи
питання про поділ майна, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов»язкової згоди одного з подружжя
на отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя / одного з них / до
суду з таким позовом / ст. 11 ЦК / та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

За таких обставин позова підлягають
частковому задоволенню.

Судові витрати необхідно стягнути з
відповідача на користь позивача
пропорційно до задоволеної частини
позовних вимог.

Керуючись статтею 22 Кодексу про шлюб та
сім»ю України, статтями 60, 61, 63, 69, 70, 71 ч. 4
і ч.5 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10,
60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл
спільно нажитого майна подружжя
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
право власності на ? частину житлового
будинку та господарських споруд за
адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 про виділення ? частини
житлового будинку з надвірними
будівлями та господарськими спорудами
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
право власності на ? частину житлового
будинку та господарських споруд за
адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог до
ОСОБА_3 відмовити.

Залишити житловий будинок та
господарські споруди за адресою:
АДРЕСА_1 у спільній частковій
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
через Оржицький районний суд шляхом
подання апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення суду
було постановлено без участі особи, яка
його оскаржує апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційна
скарга не була подана. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий: