ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/5231/14-ц
Провадження № 4-с/362/52/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого – судді Лебідь-Гавенко
Г.М.,

при секретарі – Данильченко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Василькові Київської області справу за
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на дії
державного виконавця державної
виконавчої служби Васильківського
міськрайонного управління юстиції
ОСОБА_3, які виявилися у виселенні з
будинку,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду зі скаргою, в якій
просять визнати незаконними дії
державного виконавця державної
виконавчої служби Васильківського
міськрайонного управління юстиції
ОСОБА_3, які виявилися у виселенні їх з
будинку, вказуючи на те, що 17 жовтня 2014
року близько 12:00 год., без належного їх
повідомлення, державний виконавець
Вождаєнко А.І., протиправно здійснював
виконання рішення суду про виселення в
примусовому порядку, що також
підтверджується поданою ОСОБА_1 24
жовтня 2014 року заявою про зупинення
виконавчого провадження в зв’язку із
неналежним повідомленням про
виконання рішення суду та надання часу
для знайдення іншого помешкання. Також
просили поновити їм строк на
оскарження вказаних дій державного
виконавця.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні
вимоги скарги підтримали.

Представник скаржниць в судовому
засіданні уточнили обставини,
викладені в обґрунтування скарги, а її
вимоги підтримала.

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції в судовому
засіданні заявлені вимоги не визнав,
вказуючи на їх безпідставність та
необґрунтованість, вказуючи, що,
виконуючи рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
суду від 11 червня 2013 року у цивільній
справі № 1008/6760/12 за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні майном шляхом
виселення, він діяв чітко в межах вимог
ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд, дослідивши матеріали скарги,
приходить до висновку про відмову у її
задоволенні, виходячи з наступного.

Як роз'яснено у п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26 грудня 2003
року № 14 "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження" у
справах за скаргами на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
інших посадових осіб державної
виконавчої служби предметом судового
розгляду можуть бути рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби (дії чи
бездіяльність органів державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів).

Суди розглядають справи за такими
скаргами в передбаченому ЦПК порядку
незалежно від наявності у сторін спору
про право, який підлягає розгляду в
позовному провадженні. Такий спір не
може бути підставою для залишення
скарг без розгляду або яким-небудь
чином впливати на останній.

Судом установлено, що 11 червня 2013 року у
цивільній справі № 1008/6760/12 (провадження
№ 2/362/466/13) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні майном шляхом виселення
Васильківським міськрайонним судом
Київської області винесено рішення,
яким вирішено усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_4 будинком № 1 по
вул. Калинівська у смт. Калинівка
Васильківського району Київської
області шляхом виселення ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з будинку № 1 по вул.
Калинівська у смт. Калинівка
Васильківського району Київської
області без надання іншого житлового
приміщення (далі-Рішення), що ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 23 червня 2014 року залишено без змін
(а.в.п. 1-4).

10 грудня 2013 року Васильківським
міськрайонним судом Київської області,
на підставі Рішення, ОСОБА_4 видано
виконавчий лист про усунення перешкоди
в користуванні ОСОБА_4 будинком № 1 по
вул. Калинівська у смт. Калинівка
Васильківського району Київської
області шляхом виселення ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з будинку № 1 по вул. Калинівська
у смт. Калинівка Васильківського
району Київської області без надання
іншого житлового приміщення, який 12
вересня 2014 року за заявою стягувача
подано до ВДВС Васильківського МРУЮ
Київської області (а.в.п. 5, 6).

15 вересня 2014 року державним виконавцем
ВДВС Васильківського МРУЮ ОСОБА_3
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження № 44739013, якою
запропоновано боржнику самостійно
виконати рішення суду до 30 вересня 2014
року та яку надіслано ОСОБА_1 16 вересня
2014 року, що підтверджується
супровідним листом № 878/1 від 15.09.2014
року, а також реєстром відправлення
рекомендованої кореспонденції № 82 за 16
вересня 2014 року (а.в.п. 7, 8).

Згідно довідки укрпошти від 16 жовтня 2014
року поштове відправлення повернуто за
зворотною адресою в зв’язку із
закінченням терміну зберігання (а.с. 9).

Відповідно до акту, складеного 01 жовтня
2014 року державним виконавцем
Вождаєнком А.І. органу державної
виконавчої служби Васильківського
МРУЮ при примусовому виконанні
виконавчого листа № 2/362/466 виданого 10
грудня 2013 року Васильківським
міськрайонним судом Київської області,
боржник станом на 01 жовтня 2014 року
самостійно рішення суду не виконала.

02 жовтня 2014 року Державним виконавцем
складено вимогу, якою зобов’язано
ОСОБА_1 17 жовтня 2014 року о 10:30 год. до
здійснення примусового виселення
виселитися і звільнити приміщення від
себе, своїх речей та тварин з будинку №
1, що знаходиться за адресою смт.
Калинівка вул. Калинівська, 1,
Васильківського району Київської
області, яку 03 жовтня 2014 року надіслано
на адресу боржника, що підтверджується
реєстром на відправлення
рекомендованої кореспонденції № 85 за
03.10.2014 року (а.в.п. 11, 12).

Згідно рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення,
виплату поштового переказу № 08 0,
вказану вимогу ОСОБА_1 отримала 21
жовтня 2014 року (а.в.п. 13).

Також, 02 жовтня 2014 року державним
виконавцем ВДВС Васильківського МРУЮ
винесено Постанову № 702/1 про залучення
працівників міліції, яку направлено
начальнику Васильківського МВ ГУ МВС
Київської області (а.в.п. 14).

17 жовтня 2014 року актом державного
виконавця встановлено, що боржник в
присутності понятих дійсно
перешкоджає виконанню рішення суду, не
впускаючи державного виконавця до
приміщення з якого має бути виселення.
При цьому, як вбачається з акту, ОСОБА_1
від підпису відмовилася, що
підтверджено підписами стягувача та
понятих (а.в.п. 15).

22 жовтня 2014 року ОСОБА_1 подала до ВДВС
Васильківського МРУЮ заяву, в якій
просила надати їй повторно
десятиденний строк для того, щоб вона
мала можливість бути належним чином
повідомленою та найти житло (а.в.п. 16).

23 жовтня 2014 року боржнику та стягувачу
повторно надіслано вимогу, якою
повідомлено, що 03 листопада 2014 року о
10:30 год. відбудеться примусове
виселення, та зобов’язано боржника
виселитися і звільнити приміщення від
себе, своїх речей та тварин з будинку №
1, що знаходиться за адресою смт.
Калинівка вул. Калинівська, 1,
Васильківського району Київської
області, а також винесено постанову №
878/1 про залучення працівників міліції
(а.в.п. 17-20).

За актом державного виконавця від 03
листопада 2014 року, який підписала
особисто ОСОБА_1, стягувач заявив про
відкладення проведення виселення до
п’яти робочих днів для укладення
мирової угоди, що підтверджується
також заявою останнього від 03
листопада 2014 року (а.в.п. 21, 22).

11 листопада 2014 року державним
виконавцем повторно складено вимогу,
за якою примусове виконання рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області відбудеться 20
листопада 2014 року о 11:00 год. та залучено
працівників міліції, яку було отримано
боржником 13 листопада 2014 року (а.в.п.
24-27).

Судові рішення, відповідно до ст. 124
Конституції України, є обов”язковими
до виконання на всій території України.
Вирішення питань, які виникають при
виконанні судових рішень регулюється
Цивільно-процесуальним кодексом
України, в якому виконанню судових
рішень присвячено цілий Розділ VI, а
також низкою законів та підзаконних
нормативно-правових актів, таких як ЗУ
“Про державну виконавчу службу”, ЗУ
“Про виконавче провадження”, ЗУ “Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини”, Інструкцією про проведення
виконавчих дій, затвердженою наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року № 74/5, Інструкція з
організації примусового виконання
рішень, затверджена наказом
Міністерства України від 02.04.2012 року №
512/5 та іншими.

Виконання рішення — заключний етап
юрисдикційної діяльності. Без
реалізації цієї стадії (етапу)
юрисдикційної (правозахисної
діяльності) втрачається сенс
попередньої діяльності суду та інших
органів (осіб), які уповноважені на
здійснення захисту прав, свобод та
законних інтересів фізичних, юридичних
осіб, територіальних громад та держави.

Виконанням рішень суду та інших
юрисдикційних органів завершується
процес захисту суб’єктивних майнових
та особистих немайнових прав громадян
та юридичних осіб шляхом їх фактичної
реалізації у спосіб та порядок,
визначений Конституцією та законами
України.

Враховуючи, що захист прав здійснює ще
цілий ряд органів та осіб, лише у
виконавчому провадженні захист прав
набуває реального змісту.

Функції виконання судових рішень, а
також рішень уповноважених на їх
прийняття органів (посадових осіб),
покладені на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Правовою основою діяльності
державної виконавчої служби є
Конституція України, Закони України
"Про державну виконавчу службу", "Про
виконавче провадження". Відповідно до
ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Згідно із ч. ч. 1 і 2 ст. 2 Закону України
"Про виконавче провадження", примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою виконавчі листи, що видаються
судами (п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про
виконавче провадження").

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), які повинні
бути доведені державним виконавцем до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією (ч. 5 ст. 25 цього
Закону).

Порядок здійснення
виконавчих дій при виконанні рішень по
спорах, що виникають у житлових
правовідносинах, зокрема, при
виселенні боржника та вселенні
стягувача передбачено статтею 79 Закону
України "Про виконавче провадження".

Виходячи з положень
зазначеної статті, виконання рішення
про виселення боржника провадиться
лише у разі, якщо боржником воно не
виконано в установлений державним
виконавцем строк, визначений
відповідно до статті 24 цього Закону.

Примусове виконання рішення
про виселення боржника здійснюється
державним виконавцем не пізніше 60
робочих днів з моменту невиконання
боржником рішення про його виселення в
установлений державним виконавцем
строк. У разі невиконання обов’язку по
примусовому виселенню боржника в
терміни, визначені цією статтею,
державний виконавець несе
дисциплінарну відповідальність,
встановлену законом.

Виселення полягає у
звільненні приміщення, зазначеного у
виконавчому документі, від особи (осіб),
яка виселяється, її майна, домашніх
тварин та у забороні даній особі
користуватися цим приміщенням.
Примусовому виселенню підлягають лише
особи, які визначені у виконавчому
документі.

Державний виконавець
зобов’язаний письмово повідомити
боржника про день і час примусового
виселення. Відсутність боржника,
повідомленого про день і час виселення,
не є перешкодою для виконання рішення.

Поряд з цим, виселення
здійснюється у присутності понятих за
сприянням органів внутрішніх справ з
обов’язковим описом майна державним
виконавцем. Один примірник акта опису
майна вручається під розписку
боржникові. Державний виконавець у
необхідних випадках забезпечує в
установленому порядку зберігання
майна боржника, але не більше як три
роки, з покладенням понесених витрат на
боржника. Після завершення трирічного
строку не витребуване майно
реалізується в порядку, передбаченому
для реалізації безхазяйного майна.

Якщо виконання рішення
здійснюється за відсутності осіб, які
підлягають виселенню, державний
виконавець зобов’язаний провести опис
майна та зазначити його вартість.
Описане майно передається на
відповідальне зберігання особі, яка
державним виконавцем призначена
охоронцем майна.

Проте, сторони виконавчого
провадження, зокрема, боржники, при
проведенні таких дій посилаються на
норми статті 41 Конституції України, що
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним;
статті 47 Конституції - кожен має право
на житло. Так, зазначені норми є
незаперечними і вказані права є
гарантовані основним Законом держави,
але будь-яке право породжує певний
обов’язок.

Поряд з цим, відповідно до
статті 124 Конституції, судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов’язковими до виконання на всій
території України. Варто зазначити, що
виконавче провадження є завершальною
стадією судочинства і державними
виконавцями здійснюються виконавчі
дії в межах наданих їм повноважень, і,
лише у порядок і спосіб, визначені цим
рішенням.

Проаналізувавши норми
Конституції, Закону України "Про
виконавче провадження" суд робить
висновок про те, що учасникам
виконавчого провадження надано
можливість захисту їх порушених прав
та інтересів в судовому порядку, шляхом
оскарження процесуального акту,
складеного в ході проведення
виконавчих дій, разом з тим,
положеннями статті 33 зазначеного
Закону передбачено, що, за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
державний виконавець за власною
ініціативою або за заявою сторін, а
також самі сторони мають право
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення чи зміну
способу і порядку виконання рішення.

Тобто, як вбачається з
вищенаведеного, норми цього Закону
все-таки консолідуються із нормами
основного Закону держави –
Конституції.

Враховуючи зазначене, суд дійшов
висновку про те, що державний
виконавець під час проведення
виконавчих дій з примусового виконання
виконавчого листа № 2/362/466 виданого 10
грудня 2013 року Васильківським
міськрайонним судом Київської області,
діяв в межах наданих йому повноважень
та у відповідності до вимог закону, а
також не вчиняв дій, що порушують прав
ОСОБА_1, як боржника за виконавчим
провадженням.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України,
якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 208-218, 387 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на
оскарження дій державного виконавця
державної виконавчої служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції ОСОБА_3, які
виявилися у виселенні з будинку.

В задоволенні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
дії державного виконавця державної
виконавчої служби Васильківського
міськрайонного управління юстиції
ОСОБА_3, які виявилися у виселенні з
будинку – відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Васильківський міськрайонний
суд Київської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом п’яти
днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Г.М. Лебідь-Гавенко