Справа № 265/1495/14-ц
Провадження № 2/265/1090/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О. О.,

при секретарі Бойко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Маріуполі Донецької області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
родиною, визнання права власності на 12
частини сумісної власності подружжя,
про стягнення грошей,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання права власності на 1/2 частину
сумісно набутого майна та стягнення
грошових коштів. В обґрунтування
заявлених позовних вимог посилалась на
те, що вона знаходилась у фактичних
шлюбних відносинах з ОСОБА_2 з 2001 року. З
цього часу вони мешкали за однією
адресою, вели сумісне господарство,
разом відпочивали та робили покупки. У
цей же час позивачка знаходилась у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, шлюб з
яким було розірвано на підставі
рішення суду 31 грудня 2010 року. 04 серпня
2012 року позивачка зареєструвала шлюб
із відповідачем ОСОБА_2 Зазначала, що у
фактичних шлюбних відносинах вони
знаходились у весь час з 2001 року та по
день реєстрації шлюбу, однак через
наявність зареєстрованих шлюбних
відносин із іншим чоловіком відповідно
до уточненої позовної заяви просила
суд встановити факт проживання однією
сім`єю з ОСОБА_2 за період з січня 2011
року по 04 вересня 2012 року. Також
зазначила, що у період фактичних
шлюбних відносин нею із відповідачем 15
грудня 2011 року було придбано
автомобіль марки Форд Фієста держномер
НОМЕР_2. Договір купівлі-продажу було
оформлено на відповідача, для
придбання автомобіля були використані
як їх сумісні кошти та і кошти отримані
за кредитною угодою укладеною між ПАТ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 28 листопада 2011
року на суму 65000 гривень. Кошти за
кредитною угодою сплачувалися
відповідачем за рахунок заробітної
плати позивачки, яка передала
відповідачу банківську картку та з
якої він знімав грошові кошти в м.
Кременчук, де він працював. З підстав
наведеного, просила визнати зазначений
автомобіль сумісною власністю
подружжя та визнати за нею право
власності на 1/2 частину автомобіля. Під
час зареєстрованого шлюбу у січні 2013
року відповідач попав у ДТП в наслідок
чого пошкодив автомобіль, на ремонт
якого було витрачено 48815 гривен.
Грошових коштів на ремонт не вистачало,
у зв'язку із чим позивачка зайняла
грошові кошти у ОСОБА_4, про що нею було
складено боргову розписку 09 січня 2013
року. Зазначені кошти позивачка
витратила на ремонт автомобіля та
повернула борг у грудні 2013 року.
Оскільки договір позики було вчинено в
інтересах сім`ї, просила визнати
договір позики грошових коштів в сумі
30000 гривень об'єктом права сумісної
власності та стягнути з відповідача на
її користь грошові кошти у сумі 15000
гривень.

У судове засідання позивачка та її
представник ОСОБА_5, яка діє на підставі
довіреності, не з'явились, надавши суду
заяви з проханням розглянути справу за
їх відсутності та просили задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, надавши до суду заяву з
проханням розглядати справу за його
відсутністю, проти задоволення
позовних вимог заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_6, яка
діє на підставі угоди про надання
правової допомоги, до судового
засідання не з'явилась, просила
розглянути справу за її відсутності.
Надала до суду письмові пояснення,
відповідно до яких зазначила, що ОСОБА_2
визнає факт того, що дійсно з 2001 року
вони із позивачкою перебували у
близьких відносинах. Періодично
мешкали разом за її адресою до 2009 року.
В 2009 році він вирішив переїхати на
постійне місце проживання у м.
Кременчук, де йому запропонували гарну
роботу. Позивачка не захотіла
переїжджати з ним, тому їх стосунки
погіршилися і вони розійшлися. Через
деякий час після цього вони знов почали
підтримувати інтимні стосунки.
Сімейних відносин між ними не було,
були різні бюджети. ОСОБА_2 мешкав у м.
Кременчук, позивачка ОСОБА_2 у місті
Маріуполі. У грудні 2012 року відповідач
дійсно купив спірний автомобіль, однак
за свої особисті кошти, бо отримував
велику заробітну платню, крім того ним
було отримано кредит на суму 65000
гривень. У літку 2012 році відповідач
запропонував створити сім'ю, зробив
пропозицію ОСОБА_1 за домовленістю, що
після свадьби вона переїде до нього.
Після весілля вона так і не переїхала
до відповідача, деякий час вони їздили
один до одного, після чого у листопаді
2012 року припинили фактичні шлюбні
стосунки. Про зазначене також ОСОБА_2
зазначав у своєму позові про
розірвання шлюбу. Оскільки сторони у
зазначений у позові період мешкали у
різних містах, вважає, що відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог в частині встановлення факту
проживання однією сім'єю ОСОБА_1 с
ОСОБА_2 без реєстрації з січня 2011 року
по 04 серпня 2012 року, та як наслідок
визнання за позивачкою права власності
на ? частину автомобіля. Позовні вимоги
в частині стягнення грошових коштів за
договором позики у сумі 30 000 гривень
відповідач також не визнає, не
заперечуючи факту того, що у січні 2013
року він дійсно попав у ДТП, внаслідок
чого пошкодив автомобіль. Грошові
кошти на ремонт зазначеного
автомобіля позивачка не надавала і в
цьому не було необхідності, оскільки
відповідач мав гарний заробіток та
сплачував за ремонтні роботи
частинами. Про те, що позивачка брала у
позику грошові кошти у сумі 30000 гривень
відповідачу відомо не було, письмової
згоди на це він не надавав. З підстав
наведеного просила у задоволені
позовних вимог відмовити у повному
обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до висновку щодо відмови
у задоволенні позовних вимог з
наступних підстав.

Відповідно до рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя від 31
грудня 2010 року позивачка розірвала
шлюб із ОСОБА_3, прізвище після
розірвання шлюбу залишила ОСОБА_1.

Згідно копії свідоцтва про укладення
шлюбу, виданого Міським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Маріупольського міського
управління юстиції 09 жовтня 2013 року,
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 04
серпня 2012 року, актовий запис 348 (а.с.17)

Відповідно до рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя від 15
листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 розірвано (а.с.19)

Згідно акту від 27 листопада 2013 року,
затвердженого начальником ЖКП
«Жилкомплекс» зазначено, що за адресою
АДРЕСА_1, ОСОБА_2 мешкав без реєстрації з
2001 року, зазначений факт підтвердили
сусіди. До якого часу за зазначеною
адресою мешкав відповідач у акті не
зазначено.(а.с.37)

Відповідно до копії трудової книжки,
довідки ПАТ «Кременчуцький
сталеливарний завод» від 26 серпня 2014
року, ОСОБА_2 працював обрубувачем
литва 4-го розряду з 26 жовтня 2009 року по
травень 2013 року, адреса заводу: м.
Кременчук, вул. І.Приходька, 141, за
змінним графіком роботи, відповідно до
графіків роботи та розрахункових
відомостей за період з січня 2011 року по
травень 2013 року мав змінний графік із
восьми часовим робочим днем (а.с.12, 173-179).

Відповідно до розрахункових
відомостей, заробітна плата ОСОБА_2 за
2011 рік склала - 117983,52 гривень, за 2012 рік
-93141,67 гривень, за період з січня 2013 по
квітень 2013 року - 22891,62 гривень (а.с.181-208).

Відповідно до довідки ПАТ
«Азовелектросталь» ОСОБА_1 працює з 13
листопада 2008 року в зазначеному
підприємстві та має посаду стерника за
трьохзмінним графіком роботи, адреса
підприємства: м. Маріуполь, пл.
Машинобудівників,1, її заробіток за 2011
рік склав 50435,27 гривень, за 2012 рік - 52943,80
гривень, за 2013 рік - 46263 гривень (а.с.151-155).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 15 грудня 2011 року, укладеного між ТОВ
«Алекс Схід» та ОСОБА_2, а також
довідки-рахунку від 26 грудня 2011 року,
ОСОБА_2 придбав автомобіль марки «Форд
Фієста» вартістю 151900 гривень.

28 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк»
та ОСОБА_2 було укладено кредитну
угоду, відповідно до якої позичальник
отримав грошові кошти у сумі 65000 гривен
для придбання автомобіля марки «Форд
Фієста» згідно із договором
купівлі-продажу від 15 грудня 2011 року.

Відповідно до довідки ПАТ «Укрсоцбанк»
від 29 квітня 2014 року, по кредиту згідно
договору кредиту від 28 грудня 2011 року,
укладеного з ОСОБА_2, останнім було
сплачено за період з 10.01.2011 року по 17
грудня 2012 року сума боргу у розмірі 65000
гривень та відсотки за кредитом в сумі
3,30 гривень (а.с.117).

Відповідно до ст.74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу
України, майно набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не
мав з поважної причини самостійного
заробітку.

Згідно ч.1 чт.70 Сімейного Кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім`ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли
дружина та чоловік у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Листом вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 15 травня 2012 року
№ 648/0/4-12 2 «Відносно обов'язкових для
всіх судів України правових позицій»
надано наступні роз'яснення: якщо
сторони й перебували у фактичних
шлюбних відносинах, але не проживали
разом на період придбання спірного
майна, незалежно від причин, положення
статті 74 СК України на ці
правовідносини не поширюється.
Положення частини другої статті 3 СК
України, згідно з яким подружжя
вважається сім'єю і тоді, коли дружина
та чоловік, у зв'язку з навчанням,
роботою, лікуванням, необхідністю
догляду за батьками, дітьми та з інших
поважних причин не проживають спільно,
стосуються лише зареєстрованих
шлюбів».

Суд з аналізу вищенаведених норм права,
та з урахуванням встановленого факту
працевлаштування на постійної роботи
відповідача у спірний період у місті
Кременчук, а позивачки у місті
Маріуполі,де вона і проживала, а також
відсутність будь-яких інших
об'єктивних доказів які б вказували на
наявність фактичних шлюбних відносин
між сторонами саме у спірний період,
приходить до висновку щодо відсутності
правових підстав для встановлення
факту проживання однією сім`єю сторін у
період з січня 2011 року по 04 вересня 2012
року та відповідно щодо визнання
автомобіля купленого відповідачем у
зазначений період сумісним майном
подружжя.

При цьому суд не приймає до уваги при
вирішені спору по суті посилання
позивача в обґрунтування позивних
вимог на акт, затвердженого
начальником ЖКП «Житлокомплекс» від 27
листопада 2013 року в якому зазначено, що
за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2 мешкав без
реєстрації з 2001 року, оскільки в даному
акті не зазначено до якого часу за
зазначеною адресою мешкав відповідач,
та даний акт спростовується
вищенаведеними довідками з місця
роботи відповідача, який працював в м.
Кременчук,що унеможливлює його
проживання в м. Маріуполі.

Також суд приходить до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
щодо визнання договору позики
грошових коштів в сумі 30000 гривень
об'єктом права сумісної власності та
стягнення з відповідача грошової
компенсації в сумі 15000 гривень з
наступних підстав.

Позивачкою надано суду розписку,
відповідно до якої ОСОБА_1 взяла у борг
у ОСОБА_4 для нужд сім`ї 30000 гривень, які
зобов'язалась повернути до серпня 2013
року, розписка датована 9 січня 2013 року
(а.с.44).

Відповідно до розписок ОСОБА_4,
останній отримав від ОСОБА_1 11.01.2014 року
- 18000 гривен, 20.12.2013р.- 12000 гривень
(а.с.105-106).

Відповідно до договору наряду
замовлення на надання послуг з
технічного обслуговування і ремонту
дорожньо-транспортного засобу, 15 січня
2013 року ОСОБА_2 замовив ремонтні роботи
на суму 1815 гривен, відповідно до
накладних за ремонтні роботи від 29
квітня 2013 року, які містять печатку та
підпис одержувача, вартість матеріалів
склала 16948,90 гривень (а.с.39-40).

Відповідач не визнає факт отримання
грошових коштів у позику на ремонтні
роботи, оскільки,як зазначено вище,
відповідно до розрахункових
відомостей у відповідний час мав
заробітну плату, яка є достатньою для
сплати зазначених платежів.

Відповідно до ч.1 ст. 65 Сімейного
Кодексу України, дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для
укладання одним із подружжя договорів
стосовно цінного майна, згода другого з
подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ст.31 ЦК України правочин
вважається дрібним побутовим, якщо він
задовольняє побутові потреби особи,
відповідає її фізичному, духовному чи
соціальному розвитку та стосується
предмета, який має невисоку вартість.

Відповідно до вимог п.п.2,4 ст.65 СК
України при укладені договорів одним
із подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

На думку суду, договір позики укладений
на суму що складає майже 25 мінімальних
заробітних плат на час укладення та як
зазначено позивачкою є сумою
необхідною для ремонту коштовної речі -
автомобіля є таким, що виходить за межі
дрібного побутового та стосується
цінного майна, а тому згода іншого з
подружжя на його укладання повинна
бути надана у письмовій формі.

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК
України.

Суд не може прийняти до уваги доводи
позивачки щодо використання займаних
коштів в інтересах сім`ї, а саме на
ремонт автомобіля, оскільки
відповідачем зазначений факт
заперечується, останнім надано довідки
щодо наявності високої заробітної
плати у відповідний період, та
позивачем не надано суду на
підтвердження своїх доводів письмової
згоди відповідача на укладення
договору позики та доказів, які б
підтверджували використання саме
зазначених коштів в інтересах сім`ї - на
ремонт автомобіля, суд приходить до
висновку щодо відмови у задоволені
позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією родиною з останнім без
реєстрації шлюбу з січня 2011 року по
04.08.2012 року, про визнання автомобіля
Форд Фиеста д/н НОМЕР_1 об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
та визнання права власності на 12
частини автомобіля, про стягнення
грошової компенсації за 12 частини
автомобіля у розмірі 75950 гривень, про
стягнення грошової компенсації за
договором позики у розмірі 15 000 гривень,
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
О.О.Костромітіна