Провадження №6/761/2010/2014
У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Саадулаєва А.І.

при секретарі: Гаркуші Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві подання головного
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Мазур Г.І. про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України керівника
юридичної особи боржника - громадянина
України ОСОБА_2 з вилученням
паспортного документа, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року до суду надійшло
подання головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Мазур Г.І. про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України керівника юридичної особи
боржника - громадянина України ОСОБА_2 з
вилученням паспортного документа.
Подання обґрунтоване тим, що на
виконанні у відділі примусового
виконання перебуває наказ
Господарського суду Полтавської
області №917/1000/13 від 19.11.2013 року про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства «АвтоКрАЗ» на користь
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
заборгованість на загальну суму 630422701,53
грн. У зв'язку з тим, що у наданий
державним виконавцем 7-денний строк для
самостійного виконання судового
рішення, заборгованість не погашена,
поведінка боржника ПАТ «АвтоКрАЗ» у
відносинах із стягувачем та відділом
свідчить про його небажання виконувати
судове рішення, державний виконавець
просить тимчасово обмежити у праві
виїзду за кордон з тимчасовим
вилученням паспорта громадянина
України для виїзду за кордон керівника
юридичної особи боржника - ОСОБА_2.

Державний виконавець в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив.

Дослідивши матеріали подання, суд
дійшов висновку, що воно не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України
"Про виконавче провадження", боржник
зобов'язаний: утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення;
надавати у строк, установлений
державним виконавцем, достовірні
відомості про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
своєчасно з'являтися за викликом
державного виконавця; письмово
повідомляти державному виконавцю про
майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок врегульовано
Законом України від 21 січня 1994 року "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" (зі змінами),
яким визначено випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України та встановлено порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Зокрема п.5 ч.1 ст.6 Зазначеного Закону
передбачено можливість обмеження
виїзду у випадку, якщо боржник
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цих прав
не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична
особа має право на свободу пересування.
Фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України. Фізична особа
може бути обмежена у здійсненні права
на пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. 2, 5 ст. 6 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України",
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, або громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у тому випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

При цьому, під ухиленням від виконання
зобов'язань, покладених судовим
рішенням слід розуміти такі діяння (дії
чи бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею таких
обов'язків.

Задоволення подання державного
виконавця про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.
Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. Саме по собі
невиконання боржником самостійно
зобов'язань не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

Невиконані зобов'язання не можуть
вважатися ухиленням, поки не буде
доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
України, наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
"доведення факту ухилення боржника від
виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1
зазначеного вище Кодексу, подання
розглядається судом негайно, без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 Закону України "Про виконавче
провадження", зокрема, утримання від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Як встановлено в судовому засіданні,
14.01.2014 року головний державний
виконавець Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Мазур Г.І. відкрив
виконавче провадження з виконання
наказу Господарського суду
Полтавської області №917/1000/13 від 19.11.2013
року про стягнення з Публічного
акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» заборгованості на загальну
суму 630422701,53 грн.

В той же час, суду не надано доказів, що
державний виконавець направляв
постанову про відкриття виконавчого
провадження, вимоги боржнику про
сплату коштів, та що зазначені вимоги
отримувались боржником. Крім того, слід
зазначити, що постанова про відкриття
виконавчого провадження винесена
державним виконавцем 14.01.2014 року, проте
до матеріалів подання не долучено
доказів, які свідчили про те, що
державним виконавцем вчинялись
будь-які інші виконавчі дії з виконання
наказу Господарського суду
Полтавської області, починаючи з 14.01.2014
року, крім звернення з даним поданням
до суду у листопаді 2014 року.

Також, слід зазначити, як вбачається з
наказу, виданого Господарським судом
Полтавської області 19.11.2013 року,
боржником у справі є ПАТ «АвтоКрАЗ»,
разом з тим, державний просить обмежити
у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,
не долучаючи до матеріалів подання
доказів, які підтверджують те, що саме
ця особа є керівником юридичної особи
боржника.

З подання та документів, долучених до
нього, не вбачається, що боржник
ухиляється від виконання зобов'язань, а
лише вбачається невиконання наказу,
виданого Господарським судом
Полтавської області від 19.11.2013 року,
тому суд не вбачає підстав,
передбачених законом, для задоволення
подання.

Крім того, слід зазначити, що подання не
відповідає формі і змісту, яка
передбачена Інструкцією з організації
примусового виконання рішень, що
набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5.
Ця Інструкція містить окремий розд. XI
"Обмеження у праві виїзду за межі
України та заборона в'їзду в Україну",
відповідно до якого подання повинно
містити:

а) найменування суду, до якого
направляється подання;

б) реквізити виконавчого документа,
який перебуває на виконанні;

в) реквізити виконавчого провадження;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи
(боржника), дату народження (число,
місяць, рік);

ґ) підтвердження факту ухилення
боржника від виконання своїх
зобов'язань.

У поданні мають бути визначені заходи
(тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України з вилученням паспортного
документа чи без такого), найменування
органів, які мають їх здійснити. У разі
тимчасового обмеження особи (боржника)
у праві виїзду за межі України з
вилученням паспортного документа
зазначаються вид паспортного
документа (для громадян України -
дипломатичний паспорт, службовий
паспорт, паспорт громадянина України,
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон, посвідчення особи моряка
тощо; для іноземців та осіб без
громадянства - паспортний документ, що
підтверджує громадянство іноземця або
посвідчує особу без громадянства), його
серія та номер, а також найменування та
місцезнаходження державного органу, до
якого повинен надсилатися вилучений
паспортний документ.

До подання додаються копії виконавчого
документа, постанови про відкриття
виконавчого провадження, а також інші
документи виконавчого провадження,
які, на думку державного виконавця,
підтверджують ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, відомості про характер
та розмір невиконаних зобов'язань
боржником.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.33 Конституції України,
Законом України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", ст.377-1 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання головного
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Мазура Г.І. про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України керівника
юридичної особи боржника - громадянина
України ОСОБА_2 з вилученням
паспортного документа - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі,
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя