АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 12 листопада 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивачка
звернулась із зазначеним позовом на
обґрунтування якого зазначила, що до 06
грудня 2009 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі від якого мають
двох дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, діти проживають із
позивачкою.

За рішенням Дніпровського
районного суду міста Києва від 07
березня 2013 року із відповідача
стягуються аліменти на утримання
дітей.

Зазначаючи, що за період з 2011
року по 2014 рік відповідач отримав
прибуток у розмірі 6 147 535 грн., просила
стягнути із відповідача на свою
користь 2 028 686.55 грн. аліментів на
підставі ст. 191 СК України.(а.с. 1-21)

Відповідач проти позову
заперечував, зазначав, що за рішенням
суду сплачує аліменти, визначену
державним виконавцем заборгованість
погасив.(а.с. 26-42)

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 12 листопада 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів за минулий час
відмовлено. (а.с.71-78)

В апеляційній скарзі позивачка
посилалася на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просила скасувати рішення районного
суду і ухвалити нове, яким задовольнити
заявлені вимоги. На обґрунтування
скарги зазначила, що суд не врахував
обставин і доказів якими обґрунтовані
заявлені вимоги та дійшов помилкового
висновку про відмову у позові. (а.с. 80-82)

В судовому засіданні
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав
скаргу і просив її задовольнити,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4
заперечувала проти скарги і просила її
відхилити.

Інші особи до суду не прибули,
причини неявки не повідомили про час та
місце розгляду справи були сповіщені
належним чином про що у справі є
докази.(а.с. 87-90)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала неявку
такою, що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи сторін та
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за таких підстав.

Згідно зі ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову. Аліменти за минулий час можуть
бути присуджені, якщо позивач подасть
суду докази того, що він вживав заходів
щодо одержання аліментів з
відповідача, але не міг їх одержати у
зв'язку з ухиленням останнього від їх
сплати. У цьому разі суд може присудити
аліменти за минулий час, але не більш як
за три роки.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову та стягненні
аліментів за минулий час, суд першої
інстанції виходив із не доведеності
позивачкою вжиття нею заходів щодо
одержання аліментів із відповідача,
яким мало бути її звернення до суду із
відповідним позовом до відповідача.

З таким висновком погодилась
колегія суддів враховуючи наступне.

Судом першої інстанції
встановлено, що до 06 грудня 2009 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі від якого мають двох дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, діти проживають із
позивачкою.(а.с. 4-10)

За рішенням Дніпровського
районного суду міста Києва від 07
березня 2013 року із відповідача на
користь позивачки стягуються аліменти
на утримання дітей в розмірі 1/3 зі всіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
01 лютого 2013 року і до досягнення дітьми
повноліття, але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку на кожного з
дітей.(а.с. 11)

Колегія суддів перевірила та
відхилила посилання апелянта на вжиття
нею заходів щодо стягнення аліментів
шляхом надіслання звернень до ТОВ
«Лекос» та ТОВ «Магік» та неможливість
їх отримання у зв'язку із ухиленням
відповідача від їх сплати враховуючи
наступне.

В обґрунтування своїх доводів
позивачка надала звернення від 10 і 20
березня 2010 року і відповіді директора
ТОВ «Лекос» від 25.04.2010 року № 16 та
директора ТОВ «Магік» від 25.04.2010 року №
25 ідентичні за змістом з повідомленням,
що порушене ОСОБА_1 питання виходить за
межі повноважень директора товариства.
За повідомленням директора ТОВ «Магік»
від 22 січня 2013 року № 1 ОСОБА_1 та ОСОБА_5
виплачено дивідендів за 2011 рік по 100035
грн. кожному та за 2012 рік по 47500 грн.
кожному.(а.с. 12-21)

Виплата дивідендів за 2011рік
перебуває за межами трирічного строку
встановленого ст. 191 СК України.

При цьому сторони не
заперечували того факту, що вони є
співзасновниками і учасниками
вищевказаних товариств, при цьому
частка позивачки ОСОБА_1 у ТОВ «Магік»
складала 50 % статутного капіталу та у
ТОВ «Лекос» 25% статутного капіталу.(а.с.
12, 14, 16, 18, 27, 47-56)

Проте доказів проведення зборів
цих товариств із обговоренням питань
поставлених позивачкою у вищевказаних
зверненнях, як і доказів отримання
відповідачем інших доходів з яких
могли бути утримані аліменти та
ухилення відповідача від їх сплати, до
суду не надано і в судовому засіданні
не встановлено. Посилання позивачки на
отримання відповідачем від іншої особи
у грудні 2012 року 6 000 000 грн. позики, як
об'єкту нарахування і стягнення
аліментів колегія суддів визнала
неспроможними.

За змістом положення ч. 2 ст. 191 СК
України, аліменти за минулий час можуть
бути присуджені, якщо позивач вживала
заходи щодо їх одержання з відповідача,
але не могла їх одержати у зв'язку з
ухиленням останнього від їх сплати.

Оскільки до позивачкою не надано
до суду доказів вжиття заходів щодо
одержання аліментів з відповідача, у
т.ч. шляхом звернення до суду, до 01
лютого 2013 року і неможливості їх
одержання у зв'язку із ухиленням
відповідача від їх сплати, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Доводи скарги цих висновків не
спростовують, тому колегія суддів їх
відхилила.

При цьому колегія суддів
враховує, що у випадку встановлення
позивачкою наявності у відповідача
інших доходів, вона не позбавлена
можливості заявити про стягнення з них
аліментів в рамках відкритого
виконавчого провадження під час
виконання рішення Дніпровського
районного суду міста Києва від 07
березня 2013 року.(а.с. 32-35)

Керуючись ст. 303, п.п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 12 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

О.Ф.Мазурик

Справа № 22-ц/796/15432/2014

Унікальний номер 755/26256/14-ц

Головуючий у першій інстанції
Марцинкевич В.А.

Доповідач Левенець Б.Б.