Номер провадження 2/754/7031/14
Справа №754/2319/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11.12.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді Клочко
І.В.

за участю секретаря
Ліщитович К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Деснянський районний відділ ГУ ДМС
України в м. Києві, про усунення
перешкод у здійсненні права власності
та за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та
усунення першкод у користуванні
квартирою, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права власності. Свої
позовні вимоги обґрунтовує тим, що
29.05.2013 року відповідач подарував ОСОБА_1
квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язався
знятися з реєстраційного обліку, що
підтверджується заявою ОСОБА_2 від
17.07.2013 року. На час дарування квартири
позивач та відповідач фактично
припинили шлюбно-сімейні відносини,
спільно не проживали, що
підтверджується завою про розірвання
шлюбу від 06.08.2013 року, а тому відповідач
втратив право володіння, користування
та розпорядження кватирою. Також
враховуючи те, що відповідач
добровільно знятися з реєстраційного
обліку відмовляється, позивачка була
змушена звернутися до суду.

05.06.2014 року в судовому засіданні ОСОБА_1
подала заяву про зміну підстави позову,
в якій посилалася на те, що з квітня 2013
року по теперішній час відповідач у
квартирі не проживає, не сплачує за
комунальні послуги, квартирою не
цікавиться, постійно проживає в
квартирі за іншою адресою, а тому
враховуючи положення ст. 405 ЦК України
ОСОБА_3 втратив право користування
жилим приміщенням.

10.12.2014 року від представника
відповідача за основним позовом було
подано зустрічну позовну заяву про
вселення та усунення перешкод у
користуванні квартирою.

В судовому засіданні позивач та її
представник за основним позовом
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник за
основним позовом просили у задоволенні
позовних вимог відмовити та
задовольнити зустрічну позовну заяву в
повному обсязі. ОСОБА_2 в судовому
засіданні пояснив, що після того, як він
подарував ОСОБА_1 квартиру та
розлучився з нею, остання не пускає та
виганяє його з квартири, не повертає
йому особисті речі.

Від третьої особи - Деснянського
районного відділу ГУ державної
міграційної служби в м. Києві надійшов
лист про розгляд справи за відсутності
їх представника.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника, відповідача та його
представника дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, судом
встановлено наступне.

Власником квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування від 29.05.2013 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
є ОСОБА_1 (а.с.5).

Даний факт також підтверджується
витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності (а.с.6).

17.07.2013 року ОСОБА_2 зобов'язався знятися
з реєстраційного обліку 01.09.2013 року, що
підтверджується його заявою,
посвідченою приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 (а.с.10).

Відповідно до довідки Форми №3 від
04.02.2014 року в спірній квартирі
зареєстровані - ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_6
(син), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_2
(кол.чоловік) (а.с.7).

Факт не проживання ОСОБА_2 в квартирі,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
підтверджується складеними актами від
10.05.2013 року (153), 12.07.2013 року (а.с.152), 18.09.2013
року (а.с.151), 04.12.2013 року (а.с.154), 05.02.2014
року (а.с.155).

Аналізуючи встановлені по справі
обставини в їх сукупності, суд вважає,
заявлені позовні вимоги за основним
позовом обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові
належать право володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

У разі звернення з позовом про усунення
перешкод у користуванні житлом шляхом
зняття особи з реєстраційного обліку
судам слід мати на увазі, що відповідно
до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003
року № 1382-ІV «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із зазначеної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України №
1382-ІV «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом знаття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема шляхом
зняття з реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом з тим одну із таких
вимог: 1) позбавлення права власності
на житлове приміщення; 2) позбавлення
права користування житловим
приміщенням; 3) визнання особи безвісно
відсутньою; 4) оголошення фізичної
особи померлою.

Вказана норма також передбачена п.34
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав».

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про користування такої особи
жилим приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(статті 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК України).
Зазначена правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
16 січня 2012 року у справі № 6-57-цс11.

Як вбачається з рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 09.10.2013 року
ОСОБА_2 в позовній заяві зазначає, що з
травня 2013 року перестав постійно
проживати з ОСОБА_1 (а.с.9).

Даний факт підтверджується актом від
14.05.2014 року, засвідчений начальником
ЖЕК-302 (а.с.54).

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»,
передбачено, що застосовуючи положення
ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном, навіть якщо вони не пов'язані із
позбавленням права володіння, суд має
виходити з такого.

Відповідно до положень статей 391 ЦК
позов про усунення порушень права, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
підлягає задоволенню у разі, якщо
позивач доведе, що він є власником або
особою, яка володіє майном (має речове
право) з підстави, передбаченої законом
або договором, і що діями відповідача,
не пов'язаними з позбавленням
володіння, порушується його право
власності чи законного володіння.

В судовому засіданні, судом було
встановлено, що з травня 2013 року ОСОБА_2
не проживає у квартирі та не сплачує
квартплати, на підставі цього та на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались позивач та
її представник за основним позовом, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку про необхідність задоволення
позову.

Оскільки, суд вважає, що позовні вимоги
за основним позовом є обґрунтованими
та підлягають задоволенню, а тому в
задоволенні зустрічних позовних вимог
відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215,
224-226 ЦПК України, Постанова Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав», суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Деснянський районний відділ ГУ
ДМС України в м. Києві, про усунення
перешкод у здійсненні права власності -
задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права
власності шляхом позбавлення ОСОБА_2,
1969 року народження, права користування
квартирою АДРЕСА_1 та зняття з
реєстрації місця проживання.

В задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та
усунення першкод у користуванні
квартирою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Деснянський районний суд міста Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий: