Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року
Справа № 542/1500/14-ц

Провадження № 2/542/762/14

Новосанжарський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого судді – Стрельченко Т.Г.,

при секретарі – Нестеренко О.В..,

з участю представника відповідача –
адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Нові Санжари справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного баку
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,–

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство КБ
«Приватбанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості в сумі 36402,24 грн. за
кредитним договором №PLXRRX10780244 від
27.03.2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
відповідач порушив умови укладеного
договору в частині повернення грошових
коштів у результаті чого станом на
14.08.2014 року виникла заборгованості по
кредиту в сумі 22847,02 гривень, яка
складається з наступного:

- 11967,27 грн. – заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 526,67 грн – заборгованість по комісії
за користуванням кредитом;

- 27140, 27 - пеня за несвоєчасність
виконання зобов’язань за договором;

а також штафи:

- 500.00 грн. – штраф (фіксована частина),

- 1709,63 грн. - штраф (процентна складова).

У зв’язку з вищевикладеним
позивач змушений був звернутися до
суду з даним позовом.

Представник позивача в судове
засідання не з’явився, в матеріалах
справи є заява, в якій він прохає справу
розглянути у його відсутності, позовні
вимоги підтримує, просить задовольнити
в повному обсязі та не заперечує проти
проведення заочного розгляду справи.

Відповідач , будучи належним чином
повідомлений про час та місце
розгляду справи , в судове засідання
не з’явився, надав заяву про розгляд
справи у його відсутність.

Представник відповідача подав
письмові заперечення проти позову в
якій просив застосувати строки
позовної давності і з цієї підстави
відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Суд заслухавши представника
відповідача, оцінивши надані докази
ґрунтуючись на всебічному, повному,
об’єктивному та безпосередньому їх
дослідженні, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного договору №PLXRRX10780244 від
27.03.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у
розмірі 2358,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 12%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом (а.с. 6).

Відповідно до розрахунку
заборгованості за договором №PLXRRX10780244
від 27.03.2007 року у ОСОБА_2 починаючи з
22.05.2007 року виникла заборгованість за
кредитом в сумі 5441,60 грн., яку на
підставі судового наказу Лохвицького
районного суду Полтавської області від
18 червня 2008 року, номер справи №2-н-419 з
ОСОБА_2 було стягнуто на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» (а.с. 4).

На вказану суму в подальшому було
нараховані відсотки станом на 14.08.2014
року в розмірі: 11967,27 грн.
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 526,67 грн
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом, 27140, 27 - пеня за
несвоєчасність виконання зобов’язань
за договором, 500.00 грн. штраф (фіксована
частина), 1709,63 грн. штраф (процентна
складова) (а.с. 5).

Кінцевий термін повернення кредиту, як
передбачено в заяві позичальника
№PLXRRX10780244 від 27.03.2007 року встановлено
27.03.2008 року (а.с. 6).

Представник відповідача
подав до суду заяву в якій зазначав, що
на момент звернення до суду у позивача
закінчився перебіг строку позовної
давності і на цій підставі просив
відмовити у задоволенні позову. (а.с.
28-32)

Частина 1 статті 212 ЦПК
України встановлює, що суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до частин третьої і
четвертої статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з умовами
та правилами надання банківських
послуг (а.с. 7-10) позичальник
зобов’язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) в розмірі та в строки,
визначені графіком повернення кредиту
та щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов’язання, які
деталізують обов’язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов’язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
у період з 15 по 20 число кожного місяця, в
рахунок якого вносяться кошти, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником цих зобов’язань.

Згідно позицією викладеною у постанові
Судової палати у цивільних та
господарських справах Верховного Суду
України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс
13, у випадку неналежного виконання
позичальником зобов’язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, враховуючи, що позивач
нараховував відсотки та неустойку
починаючи з дня набрання чинності
судовим наказом Лохвицького районного
суду Полтавської області від 18 червня
2008 року, номер справи № 2-н-419, а саме з 03
липня 2008 року, йому було відомо про
наявність цього наказу та невиконання
боржником своїх зобов’язань, суд
приходить до висновку про можливість
застосування загального строку
позовної давності до позовних вимог
про стягнення відсотків, який сплив 04
липня 2011 року та спеціального строку
позовної давності до позовних вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені),
який сплив 04 липня 2009 року.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України,
витрати, пов’язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Граничний розмір таких витрат
встановлюється законом.

Як визначено ст. 88 ч. 1 цього ж Кодексу,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції № 031155 від 19.11.2014 року,
витрати позивача по оплаті правової
допомоги адвоката ОСОБА_1., який брав
участь у справі, складають 1461 гривень.

Як визначено ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» ,розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалене судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах – суб’єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
рішенням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи,
представник позивача адвокат ОСОБА_1
брав участь у судових засіданнях:
30.10.2014 р. – 9 хв., 21.11.2014 року – 44 хв., а
всього 53 хв..

Розмір мінімальної заробітної плати в
Україні, за вказаний період становить
1218 грн.

Таким чином сума компенсації витрат на
правову допомогу становить - (1218 грн. х
40%) = 487 грн. 20 коп. – вартість за 1 годину,
за 53 хв.. – 430 грн. 36 коп.

Виходячи з викладеного всього до
стягнення за правову допомогу суд
визначає розмір в сумі 430 грн. 36 коп.

Що стосується витрат на оплату
бензину, то суд підстав не знаходить .
До справи долучено чек, інших
доказів не надано.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. ст.ст. 3, 15, ч.1 ст. 114, 208, 213, 215, 218, 221
ЦПК України, ст.ст.266, 267 Цивільного
кодексу України, суддя, -

вирішив:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приват Банк» на користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1 – 430 (чотириста тридцять) грн. 36
коп.. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя /підпис/

Відповідає оригіналу

Голова Новосанжарського районного
суду

Полтавської області
ОСОБА_3