У х в а л а

17 листопада 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Деребенцевої Т.П.,
Ізмайлової Т.Л.,

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 1 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договору дарування
недійсним,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання
договору дарування недійсним.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 3 липня
2014 року позов задоволено. Визнано
недійсним договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1 від 10 вересня 2007 року
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Ніжинського нотаріального округу
ОСОБА_5 Скасовано державну реєстрацію
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 6 серпня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 1 вересня 2014
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 6 серпня 2014 року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 вересня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 листопада 2011
року, 21 березня 2012 року, 20 березня, 16
жовтня, 13 листопада 2013 року та
постанови Верховного Суду України від
19 березня та 18 червня 2014 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 апеляційний суд, з чим погодився
і суд касаційної інстанції, виходив з
того, що наявність помилки позивача при
укладенні договору дарування
належними та допустимими в розумінні
положень ст. ст. 57-59 ЦПК України
доказами не підтверджена. Також
зазначив, що вік ОСОБА_3 сам по собі без
сукупності інших факторів не може
свідчити про неправильне сприйняття
нею своїх вчинків.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 березня 2012
року, на яку заявник посилається як на
підставу перегляду, суд касаційної
інстанції, залишаючи без змін рішення
судів попередніх інстанцій, погодився
з висновком суду першої інстанції про
те, що до укладення договору дарування
позивач, який є інвалідом ІІ групи,
особою похилого віку, мав на меті
отримання від відповідача догляду та
необхідної допомоги і не мав наміру
дарувати будинок сторонній людині, що
свідчить про укладення договору під
впливом помилки.

Також як на підставу перегляду заявник
посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року, в якій
суд касаційної інстанції, погоджуючись
з висновками судів попередніх
інстанцій, зазначив, що позивач довела,
що її чоловік та вона помилялись щодо
правової природи укладеного її
чоловіком правочину, так як вважали цей
правочин договором довічного
утримання.

До таких же висновків прийшов Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалах від 30 листопада 2011 року, 20
березня, 16 жовтня 2013 року.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

З огляду на викладене, відсутні
підстави вважати, що у справах, у яких
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ постановлено ухвали від 30
листопада 2011 року, 21 березня 2012 року, 20
березня, 16 жовтня, 13 листопада 2013 року,
на які заявник посилається, як на
підставу перегляду, тотожними є
встановлені судом фактичні обставини,
які мають значення для вирішення спору,
який розглядався, а відповідно, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, які брали участь у розгляді
справ, подібні і мало місце неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права в порівнянні із
справою у якій постановлена ухвала, яку
просить переглянути заявник, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень.

Посилання заявника на неправильність
встановлення фактичних обставин і
помилковість висновків викладених в
ухвалі, яку просить переглянути
заявник, не може бути підставою для
допуску справи до провадження.

Крім того, як на підставу перегляду
заявник посилається також і на
постанови Верховного Суду України від
19 березня та 18 червня 2014 року.

Зазначені постанови прийняті
Верховним Судом України в порядку
Глави 3 Розділу V ЦПК України, а не як
судом касаційної інстанції в порядку,
передбаченому Главою 2 Розділу V ЦПК
України, в зв'язку з чим вони не можуть
бути підставою перегляду ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 вересня 2014 року.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог статті
355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, то у допуску
справи до провадження необхідно
відмовити

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання договору
дарування недійсним відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. КузнєцовСудді:Т.П.
Дербенцева Т.Л. Ізмайлова М.І. Наумчук
А.С. Олійник