Справа № 187/1186/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"02" грудня 2014 р.
смт. Петриківка

Петриківський районний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Говорухи В.О., за
участі секретаря Горбулі М.В.,
представника позивача ОСОБА_1 та
позивача ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Хутірської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на житловий
будинок , господарські будівлі та
споруди, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Дніпропетровській області,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2014 року до суду звернувся
ОСОБА_2 з позовом до Хутірської
сільської ради Петриківського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на житловий
будинок, господарські будівлі та
споруди, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Дніпропетровській області.

Позивач просить визнати за ним право
власності на житловий будинок А-2,
загальною площею 108,7 кв.м., житловою
площею 47,5 кв.м. з надвірними будівлями:
Б-1 господарчий блок, В-1 літній душ, Г-1
вбиральня та спорудами: № 1
свердловина, № 2,3 огорожі, розташований
в АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
рішенням Хутірської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області від 27 серпня
1993 року за № 61 б позивачу надано в
користування земельну ділянку площею
0,25 га за адресою, АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку. За період часу з 1993р.
по 1994р. на цій земельній ділянці він
збудував двоповерховий житловий
будинок А-2, загальною площею 108,7 кв.м.,
житловою площею 47,5 кв.м., господарчий
блок Б-1, літній душ В-1, вбиральню Г-1, та
споруди: свердловину №1, огорожі № 2,3
без отримання відповідного на те
дозволу, але при цьому не порушив
чинних будівельних норм та правил.

Рішенням Хутірської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області від 22 грудня
2000 року № 511, передано у власність
ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,40 га, з
неї: 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд, та 0,15
га для ведення особистого селянського
господарства, що знаходиться в АДРЕСА_1
в межах норм безоплатної приватизації.
21 березня 2014 року ОСОБА_2 отримав
свідоцтво про право власності на
вказані земельні ділянки.

В серпні 2011 р. обласним комунальним
підприємством «Дніпродзержинське бюро
технічної інвентаризації» на
замовлення позивача виготовлено
технічний паспорт на збудований
двоповерховий житловий будинок,
господарчі будівлі і споруди.

З отриманим технічним паспортом,
свідоцтвом про право власності на
земельну ділянку та витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав
власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
позивач звернувся із заявою до
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Дніпропетровській області для
реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації.

Листом інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області № ДП 74
від 01.10.2014 р. повідомлено, що відсутня
інформація про дозвільний документ.

22 вересня 2014 року фахівцями Державного
підприємства «Проектний інститут
«Дніпродзержинськцивілпроект»
проведено технічне обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж об'єкта нерухомості та надано
висновок експертного дослідження з
будівельно-технічних питань щодо
встановлення відповідності вимогам
надійності і можливості його безпечної
експлуатації.

Посилаючись на те, що вищевказаний
житловий будинок збудований у
відповідності до вимог державних
стандартів, норм і правил, регіональних
і місцевих правил забудови, позивач
просить задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав
позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні підтримуючи позовні вимоги
посилається на обставини викладені в
позовній заяві. Крім того, ОСОБА_1
пояснила, що позивач не отримував
окремого дозволу на будівництво
будинку, хоча здійснював будівництво
на підставі будівельного паспорта, що
фактично виконував функцію дозволу на
будівництво. На даний час такий
будівельний паспорт втрачений.

Хутірська сільська рада
Петриківського району
Дніпропетровської області надала суду
клопотання про розгляд справи без
участі їх представника (а.с. 74).

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Дніпропетровській області надала до
суду заперечення на позов де зазначено,
що вони просять відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача
оскільки ОСОБА_2 для виконання
будівельних роби необхідно було
отримувати документ, який давав право
виконувати будівельні роботи. У 1993-1994
ропі, таким документом був дозвіл на
виконання будівельних робіт та належно
затверджений проект, які відсутні у
позивача, а отже вищевказаний житловий
будинок є самочинно збудованим та на
теперішній час є не введеними в
експлуатацію.

На підставі зазначеного відсутні
підстави для визнання права власності
на об'єкти самочинного будівництва, які
знаходяться: в АДРЕСА_1 (а.с. 86-89).

Заслухавши позивача та його
представника, дослідивши матеріали
справи суд вважає в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити з
наступних підстав:

Рішенням Хутірської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області від 27 серпня
1993 року за № 61б ОСОБА_2 надано земельну
ділянку площею 0,25 га за адресою,
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку.
Рішенням Хутірської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області від 22 грудня
2000 року № 511, передано у власність
ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,40 га, з
неї: 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд та 0,15
га для ведення особистого селянського
господарства, розташовану за адресо:
АДРЕСА_1. Номерний знак вищевказаної
земельної ділянки, рішенням № 194 від
20.07.2007, виділеної ОСОБА_2 впорядковано
та присвоєна адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 7-10).

29 квітня 2014 року ОСОБА_2 отримав
свідоцтво про право власності на
земельну ділянку загальною площею 0,25
га по АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування житлового будинку (а.с.
5-6).

Згідно наданого позивачем технічного
паспорту в 1994 році він на виділеній
йому земельній ділянці збудував
двоповерховий житловий будинок А-2,
загальною площею 108,7 кв.м., житловою
площею 47,5 кв.м., господарчий блок Б-1,
літній душ В-1, вбиральню Г-1, та споруди:
свердловину №1, огорожі № 2,3 (а.с. 55-60).

Листом інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області № ДП 74
від 01.10.2014 р. повернуто позивачеві
декларацію на доопрацювання з
вказівкою про необхідність зазначення
в декларації, крім іншого, інформації
про проектну документацію (будівельний
паспорт) та інформації про дозвільний
документ (а.с. 61).

Частиною 2 статті 331 ЦК України
передбачено, що якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 375 ЦК України власник
земельної ділянки має право зводити на
ній будівлі та споруди, створювати
закриті водойми, здійснювати
перебудову, а також дозволяти
будівництво на своїй ділянці іншим
особам. Власник земельної ділянки
набуває право власності на зведені ним
будівлі, споруди та інше нерухоме
майно. Право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням. Правові наслідки
самочинної забудови, здійсненої
власником на його земельній ділянці,
встановлюються статтею 376 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Частина 2 статті 376 ЦК України визначає,
що особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Статтею 22 Закону України «Про основи
містобудування», який діяв на час
будівництва спірного житлового
будинку - 1994 рік (в редакції від 16.11.1992 р.)
визначено, що забудова земельних
ділянок, що надаються для
містобудівних потреб, здійснюється
після виникнення права власності чи
права користування земельною ділянкою
у порядку, передбаченому земельним
законодавством, та одержання дозволу
на виконання будівельних робіт.

Згідно ст. 18 Закону України «Про основи
містобудування» закінчені
будівництвом об'єкти підлягають
прийняттю в експлуатацію в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

01 січня 1994 року Наказом
Мінбудархітектури України від 10.08.93 №
136 затверджені та введені в дію
державні будівельні норми ДБН А. 3.1-2-93
«Порядок палання дозволу на виконання
будівельних робіт».

Пункти 1.1. та 1.2 ДБН А. 3.1-2-93 визначають,
що дозвіл на будівництво є юридичним
документом, що посвідчує право
забудовника та генпідрядчика на
виконання будівельних робіт, їх
фінансування, підключення об'єкта
будівництва до інженерних мереж
видачу ордерів на земляні роботи.
Дозволи забудовникам (замовникам) на
виконання робіт з будівництва
видаються органами державного
архітектурно-будівельного контролю
України (далідержархбудконтролю).

Посилання позивача на отримання
будівельного паспорта 21.10.1993, як
дозволу на будівництво безпідставне,
оскільки нормативно-правовими актами,
що діяли на час будівництва спірного
житлового будинку, передбачено
отримання дозволу на будівництво та не
визначено отримання будівельного
паспорту, як дозвільного документу для
початку будівельних робі. Крім того,
отримання ОСОБА_2 такого паспорта не
знайшло свого підтвердження в
судовому засіданні за правилами
статтей 10 та 60 ЦПК України. При цьому
посилання позивача на обставини
викладені в листі сектору
містобудування та архітектури
Петриківської районної державної
адміністрації від 26.11.214, не
підтверджені матеріалами справи.

Отже, позивачем здійснено будівництво
житлового будинку без отримання
дозволу на будівництво в передбаченому
законом порядку, на час проведення
будівельних робіт, тому збудований
житловий будинок є самочинним
будівництвом. Оскільки самочинно
збудований будинок не введений в
законному порядку в експлуатацію та
позивачем не доведено звернення до
компетентних органів із заявою про
надання дозволу на будівництво,
підстав для задоволення позову та
визнання за позивачем права власності
на самочинне збудоване домоволодіння
не вбачається.

Керуючись правилами розподілу судових
витрат встановленими ст. 88 ЦПК України,
оскільки в задоволенні позову
відмовлено, судові витрати понесені
позивачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 331, 375, 376 ЦК України,
статтями 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Хутірської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на житловий
будинок, господарські будівлі та
споруди, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Дніпропетровській області, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: В. О. Говоруха