Справа № 442/6572/14
Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/7016/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивача ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4,
представника ОСОБА_5 і ОСОБА_6, та ОСОБА_7
на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 01 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 у якому просив суд стягнути з
відповідачів на його користь 16 120
доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 215 524 грн. 40 коп.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим,
що 30.03.2010 року між позивачем та
відповідачами було укладено договір
безпроцентної позики, на підставі
якого він передав ОСОБА_5 64 000 грн., що
було еквівалентно 8 000 доларів США, з
кінцевим терміном повернення 31.12.2010
року.

08.07.2010 року за борговою розпискою
ОСОБА_5 отримав у позивача 32 000 грн.
позики, що було еквівалентно 4 000
доларів США, які зобов'язувався
повернути до 30.05.2011 року.

06.10.2011 року позивач на підставі
розписки позичив ОСОБА_5 20 000 грн., що
було еквівалентно 2 500 доларів США, які
останній зобов'язався повернути у
гривневому еквіваленті до курсу гривні
у співвідношенні до доларів США до
06.11.2011 року.

07.10.2012 року ОСОБА_5 позичив у нього 13 000
грн., що було еквівалентно 1620 доларів
США, з терміном повернення до кінця
квітня 2013 року, про що надав відповідну
розписку.

Відповідачі своїх зобов'язань не
виконали, однак згідно
розписок-зобов'язань від 07.03.2013 року,
04.04.2013 року, 14.10.2013 року та 01.02.2014 року
борги визнавали, просили пролонгувати
термін повернення боргу до 31.07.2014 року,
однак взятих на себе зобов'язань
відповідачі так і не виконали та
позичених коштів не повернули (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням позов частково
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_3 солідарно
заборгованість за договором позики від
30.03.2010 року у розмірі 8 000 доларів США, що
еквівалентно 103 600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 солідарно заборгованість
згідно розписки від 08.07.2010 року в
розмірі 4 000 доларів США, що
еквівалентно 51 800 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
заборгованість згідно розписок від
06.10.2011 року та 07.10.2012 року в розмірі 4 120
доларів США, що еквівалентно 53 354 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в
дохід держави 2 087 грн. 54 коп. судового
збору, а саме: з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
солідарно 1 036 грн., з ОСОБА_5 і ОСОБА_6
солідарно 518 грн. та з ОСОБА_5 533 грн. 54
коп. судового збору (а.с. 59-60).

Дане рішення оскаржили відповідачка
ОСОБА_7 та представник відповідачів
ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Апелянти просять оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким позовні вимоги задовольнити
частково, а саме: стягнути з ОСОБА_5 борг
у розмірі 97 000 грн. за борговими
розписками від 30.03.2010 року, 06.10.2011 року
та 07.10. 2012 року, а у задоволенні решти
позовних вимог відмовити, покликаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального права.

Звертають увагу на те, що у
розписках ОСОБА_5, виданих ним на
підтвердження факту отримання грошей
від позивача, валютою, у якій
передавалися кошти, зазначено гривню і
у цих розписках не зазначено те, що
боржник зобов'язується повертати
отримані кошти у будь-якій іншій
валюті, а відтак стягнення судом боргу
у доларах США апелянти вважають
неправомірним.

Звертають увагу на те, що у
відповідності до ст. 218 ЦК України
рішення суду не може грунтуватися на
свідченнях свідків, а відтак вважають
неправомірним посилання суду на
свідчення свідка ОСОБА_8 про те, що
гроші за розписками ОСОБА_5
передавалися у його присутності у
доларах США.

Визнають, що ОСОБА_5 08.07.2010 року отримав
32 000 грн. та зобов'язався їх повернути на
першу вимогу позивача, але не пізніше
ніж через два місяці з моменту вимоги,
однак їх не повернув вчасно, а тому між
сторонами було досягнуто згоди щодо
продовження дії договору і строком
виконання боргового зобов'язання було
встановлено 30.05.2011 року, та стверджують,
що з цього часу позивач жодного разу не
звертався до ОСОБА_5 з вимогою про
повернення згаданих 32 000 грн., а відтак
вважають, що по цьому договору позики
позивачем пропущено строк позовної
давності на звернення до суду.

Стверджують, що позивач протягом дії
договору поруки, який був встановлений
між ним та поручителями ОСОБА_6 і
ОСОБА_7, не звертався до згаданих
поручителів з вимогою про повернення
боргу у зв'язку із невиконанням ОСОБА_5
взятих на себе зобов'язань щодо
вчасного повернення отриманих ним
грошових коштів, а відтак вважають, що
права позивача, як кредитора, та
обов'язки згаданих поручителів по
договору поруки припинилися (а.с.64-68).

В судовому засіданні 01.12.2014 року
позивач ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_7 та
представник відповідачів ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 ОСОБА_4 дали свої пояснення по
суті спору (а.с. 85-86).

В подальшому, будучи належним чином
повідомленими про час і місце
продовження апеляційного розгляду
справи (а.с. 87), відповідачі в судове
засідання 08.12.2014 року не з'явилися,
однак усі відповідачі подали до суду
заяви про подальший розгляд справи у їх
відсутності (а.с. 88-90).

З урахуванням вище наведеного, колегія
суддів вважає можливим (у
відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України)
завершення апеляційного розгляду
справи за відсутності відповідачів і
їх представника - на підставі наявних у
ній даних та доказів, а також даних ними
пояснень в судовому засіданні 01.12.2014
року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідачки ОСОБА_7 та представника
відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на
підтримання доводів апеляційної
скарги та заперечення цих доводів зі
сторони позивача, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Часткове задоволення позовних вимог
суд обгрунтовував тим, що у всіх 4
(чотирьох) договорах позики грошовий
еквівалент зобов'язання визначено в
іноземній валюті - доларах США, а відтак
суми боргу, які є предметом позовних
вимог, можна стягнути саме у доларах
США, а також тим, що відповідачі ОСОБА_6
та ОСОБА_7 виступили поручителями по
договору позики від 30.03.2010 року, а
ОСОБА_6 також ще й виступила
поручителем по договору позики від
08.07.2010 року, а відтак згадані
відповідачі повинні нести солідарну
відповідальність разом з боржником
ОСОБА_5 по зобов'язаннях за згаданими
договорами позики.

Проте, повністю з вище наведеними
висновками суду погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості і що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України
встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми, а частиною 1
ст. 1049 ЦК України - що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Разом з тим, якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлено договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК
України).

Факт отримання відповідачем ОСОБА_5 у
позивача ОСОБА_3 в позику за борговими
розписками ОСОБА_5 (як позичальника)
грошових коштів 30.03.2010 року (64 000 грн.),
08.07.2010 року (32 000 грн.), 06.10.2011 року (20 000
грн.) та 07.10.2012 року (13 000 грн.)
стверджується матеріалами справи
(зокрема - борговими розписками ОСОБА_5;
а.с. 4-7) та визнається сторонами спору, а
відтак в силу норми ч.1 ст. 61 ЦПК України
доказуванню не підлягає.

У всіх вище згаданих розписках
встановлено строки повернення ОСОБА_5
позичених грошових коштів, однак у
подальшому згаданий відповідач у своїх
розписках-зобов'язаннях від 07.03.2013 року,
04.04.2013 року, 14.10.2013 року та 01.02.2014 року
заявляв про визнання ним всіх боргів по
вище згаданих боргових розписках, брав
на себе зобов'язання повернути ці борги
та просив у позивача продовжити строк
повернення цих боргів: останній раз - до
31 липня 2014 року (а.с. 8-11).

Частиною 1 ст. 264 ЦК України встановлено,
що перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Даний позов було подано до суду 01
вересня 2014 року.

За вище наведених обставин доводи
апеляційної скарги в частині посилань
на пропуск позивачем строку позовної
давності відносно боргової розписки
від 08.07.2010 року на суму 32 000 грн. до уваги
прийматися не можуть.

Як вбачається зі змісту та оформлення
боргової розписки ОСОБА_5 від 30.03.2010
року на суму 64 000 грн. і з строком
повернення цього боргу до 31.12.2010 року,
поручителями по даному договору позики
виступали відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7
(а.с. 4).

Аналогічно поручителем по договору
позики від 08.07.2010 року на суму 32 000 грн. і
з строком повернення цього боргу на
першу вимогу позивача, „але не пізніше
ніж через два місяці з момента вимоги",
виступила відповідачка ОСОБА_6 (а.с. 5).

В той же час, кредитор ОСОБА_3 протягом
шести місяців від настання строку
виконання зобов'язань за вище
згаданими борговими розписками ОСОБА_5
від 30.03.2010 року та від 08.07.2010 року не
пред'явив вимог по виконанню
зобов'язань за цими борговими
розписками до поручителів ОСОБА_6 і
ОСОБА_7, а неодноразово погоджувався з
зобов'язаннями боржника ОСОБА_5,
викладеними останнім у його вище
згаданих розписках-зобов'язаннях від
07.03.2013 року, 04.04.2013 року, 14.10.2013 року та
01.02.2014 року, про продовження строку
повернення цих боргів: останній раз - до
31 липня 2014 року, однак жодне з цих
зобов'язань не було погоджено зі
згаданими поручителями (а.с. 8-11), а
відтак їхня порука (в силу норм, що
передбачені частинами 1 і 4 ст. 559 ЦК
України) припинилася, а тому вони не
можуть відповідати за зобов'язаннями
ОСОБА_5 по боргових розписках від 30.03.2010
року та від 08.07.2010 року.

Як вбачається з боргових розписок
ОСОБА_5, зобов'язання у цих розписках
визначено у грошовому еквіваленті в
іноземній валюті:

- у розписці від 30.03.2010 року борг у 64
000 грн. визначено в еквіваленті 8 000
умовних одиниць (а.с. 4);

- у розписці від 08.07.2010 року борг у 32
000 грн. визначено в еквіваленті 4 000
доларів США (а.с. 5);

- у розписці від 06.10.2011 року борг у 20
000 грн. визначено в еквіваленті 2 500
умовних одиниць (а.с. 6);

- у розписці від 07.10.2012 року борг у 13
000 грн. визначено в еквіваленті 1 620
доларів США (а.с. 7).

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції представник
ОСОБА_5, як автора вище згаданих
боргових розписок, не змогла
спростувати твердження позивача щодо
того, що грошовий еквівалент,
зазначений в боргових розписках від
30.03.2010 року та від 06.10.2011 року в умовних
одиницях, є грошовим еквівалентом у
доларах США.

Відтак борги за вище згаданими
борговими розписками, які визначено у
грошовому еквіваленті в іноземній
валюті (доларах США) підлягають до
стягнення з боржника ОСОБА_5 на користь
позивача (як позичальника) у гривнях у
розмірі, що визначається за офіційним
курсом долара США на день платежу (на
день ухвалення судом рішення).

Оскільки станом на 08.12.2014 року (день
ухвалення судом апеляційної інстанції
даного рішення) НБУ встановлено, що
офіційний курс гривні щодо долара США
становить 15,52571 грн. (а.с. 91-92), то до
стягнення на користь позивача підлягає
250 274 грн. 45 коп.:

15,52571 грн. за 1 долар США х 16 120 доларів
США = 250 274 грн. 45 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3 і
4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника
ОСОБА_5 і ОСОБА_6, та ОСОБА_7 частково
задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 01 жовтня 2014
року скасувати та ухвалити нове, яким
позов ОСОБА_3 частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договорами позики в
розмірі 250 274 (двісті п'ятдесять тисяч
двісті сімдесять чотири) грн. 45 коп.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 2 502
грн. 74 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Суддя:

Судді: