У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,
Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
Головне управління юстиції у м. Києві,
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності, стягнення
компенсації, за зустрічним позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи:
Головне управління юстиції у м. Києві,
житлово-будівельний кооператив
«Озерний», Носівська державна
нотаріальна контора Чернігівської
області, Іржавецька сільська рада
Носівського району Чернігівської
області, про визнання права власності
на спадкове майно, усунення від права
на спадкування, усунення перешкод у
здійсненні права користування
спадковою квартирою, позбавлення права
користування житловим приміщенням,
виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 22 липня 2014
року та ухвалу Апеляційного суду м.
Києва від 29 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 ОСОБА_4 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності, стягнення
компенсації, посилаючись на те, що вона
на початку 1998 року познайомилася з
ОСОБА_7, а з грудня 1998 року почали з ним
жити однією сім'єю, як чоловік та
дружина. Однією сім'єю прожили до його
смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1. З грудня
1998 року разом проживали в квартирі
АДРЕСА_1, яка на той час належала ОСОБА_8
- матері ОСОБА_7 Зі спільних коштів
сплачували комунальні платежі та
квартирну плату, разом придбавали
необхідні для життя речі, робили в
зазначеній вище квартирі ремонт,
оздоблювали квартиру, покращували її.

02 листопада 2004 року ОСОБА_8 надала їй
доручення, яким уповноважила її
здійснити відчуження належної їй
квартири АДРЕСА_1. При цьому, мала право
отримувати всі належні ОСОБА_8 грошові
кошти. 13 листопада 2004 року вона віддала
гроші в сумі 10 000 доларів США ОСОБА_8, а
згодом 09 грудня 2004 року оформила
договір дарування зазначеної квартири
на користь ОСОБА_7 Про їх з матір'ю
домовленість ОСОБА_7 не знав.

Вважає, що своїми особистими
фінансовими затратами приймала участь
у набутті ОСОБА_7 права власності на
зазначену вище квартиру, а отже
зазначене майно повинно бути визнано
спільною сумісною власністю їх з
ОСОБА_7 подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, а її син
успадкував належний померлій будинок
АДРЕСА_2, який розташований на
земельній ділянці площею 0,25 га.

В період 2006-2007 років нею спільно з
ОСОБА_7 був проведений капітальний
ремонт всієї квартири АДРЕСА_1, що
істотно збільшило її вартість. Для
цього нею та ОСОБА_7 вкладалися спільні
трудові та грошові затрати. Крім того,
після смерті ОСОБА_8, було зроблено
капітальний ремонт всередині будинку у
с. Іржавець (заміна труб, зроблено
стяжку на підлозі, штукатурка та
фарбування стін, вирівнювання та
фарбування стелі), повністю був
відремонтований дах шляхом заміни
перекриття та покрівлі, встановлений
паркан, якого раніше взагалі не було, та
придбали автомобіль «Таврія».

Зазначала, що ринкова вартість
житлової двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, з урахуванням проведених
поліпшень складає 839 265,00 грн, а без
урахування проведених поліпшень
складає 559 510,00 грн.

Просила суд встановити факт проживання
однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 з грудня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визнати, що двокімнатна квартира
АДРЕСА_1 загальною площею 50,50 кв. м,
будинок АДРЕСА_2 загальною площею 66,8 кв.
м з земельними ділянками біля нього
площами 0,27 га (Державний акт про право
приватної власності на землю видано на
ім'я ОСОБА_8) та 0,25 га (Державний акт про
право приватної власності на землю
видано ОСОБА_7), автомобіль «Таврія»,
д.н.з. НОМЕР_1, є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7
Визнати за ОСОБА_4 право власності на
вищезазначену квартиру. Визнати за
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 частині за кожною
право власності на будинок АДРЕСА_2
загальною площею 66,8 кв. м з земельними
ділянками 0,27 га та 0,25 га, автомобіль
«Таврія» д.н.з. НОМЕР_1. Визначити, що
ОСОБА_4 має сплатити ОСОБА_5 та ОСОБА_6
компенсацію в сумі 160 000,00 грн, кожному
відповідачу по 80 000,00 грн.

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися
до суду з зустрічними позовними
вимогами до ОСОБА_4 про визнання права
власності на спадкове майно, усунення
від права на спадкування, усунення
перешкод у здійсненні права
користування спадковою квартирою,
позбавлення права користування
житловим приміщенням, виселення,
посилаючись на те, що вони є доньками
спадкодавця ОСОБА_7 Їх батько до дня
смерті проживав у АДРЕСА_1 і разом з ним
без реєстрації проживала відповідач,
яка зареєстрована у АДРЕСА_3. Вказують,
що квартира АДРЕСА_1 є особистою
власністю батька, оскільки отримана в
дарунок від його матері ОСОБА_8 Будинок
у с. Іржавець разом з земельними
ділянками також є особистою приватною
власністю батька, оскільки отримані у
спадок.

Позивачі зазначали, що на даний час
позбавлені можливості оформити
спадщину після смерті батька, оскільки
всі правовстановлюючі документи
знаходяться у ОСОБА_4, котра їм їх не
віддає.

Також, позивачі вказували, що ОСОБА_4
чинить їм перешкоди в оформленні права
власності на спадкове майно та чинить
перешкоди в користуванні спадщиною.
Вважають, що ОСОБА_4 повинна бути
усунута від права на спадкування після
смерті їх батька, виселена з спірної
квартири. Просять суд визнати на ними
право на спадщину за законом після
смерті батька ОСОБА_7 - по 1/2 частині
всього спадкового майна, усунути
ОСОБА_4 від права на спадкування на
спадкове майно ОСОБА_7 після смерті,
зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у
здійсненні права і користування
спадковим майном та позбавити ОСОБА_4
права користування спірним майном,
виселити ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 22 липня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 29 вересня 2014 року, позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з
грудня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5,
ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в
порядку спадкування за законом на 1/2
частину спадкового майна, що
залишилося після смерті батька ОСОБА_7,
який помер, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності в
порядку спадкування за законом на 1/2
частину спадкового майна, що
залишилося після смерті батька ОСОБА_7,
який помер, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1. У
задоволенні решти зустрічних позовних
вимог відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з даними
судовими рішеннями першої та
апеляційної інстанцій подала
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить їх
скасувати та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані рішення судів першої та
апеляційної інстанцій ухвалені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків місцевого та
апеляційного судів, обґрунтовано
викладених в мотивувальних частинах
оскаржуваних судових рішень.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, з урахуванням
обставин справи та наявних в
матеріалах справи доказів, прийшов до
обґрунтованого висновку щодо
встановлення факту проживання однією
сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у період з
грудня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Що
стосується позовних вимог про визнання
спільним майном подружжя квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 50,50 кв. м,
будинок АДРЕСА_2 та будинку АДРЕСА_2
загальною площею 66,8 кв. м, то суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку щодо відмови в задоволенні
позовних вимог, оскільки вказане майно
є особистою власністю ОСОБА_7, оскільки
отримане ним у спадщину. Задовольняючи
частково позовні вимоги за зустрічним
позовом, суди правомірно розподілили
наявне на момент відкриття спадщини
майно ОСОБА_7 в рівних долях між
спадкоємцями першої черги.

За таких обставин, правові підстави для
скасування оскаржуваних рішень
відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 22 липня 2014 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 29
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова В.О. Кузнєцов Г.І.
Мостова