РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року

м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької
області у складі головуючого судді
Курдюкова В.М., при секретарі судового
засідання Симоненко В.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні Токмацького районного суду
Запорізької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, стягнення аліментів
на утримання малолітньої дитини та
поділ спільного майна подружжя,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за
участі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
ОСОБА_3, про визнання квартири
особистою власністю чоловіка,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом, яким просить яким просить
розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2,
стягнути з відповідача на її користь
аліменти на утримання дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від
усіх видів його заробітку (доходу), але
не менше 30% прожиткового мінімуму,
встановленого для дитини відповідного
віку, та розподілити між сторонами
спільне майно подружжя наступним
чином: визнати за нею право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_1, іншу
половину квартири залишити у власності
відповідача.

Позов обґрунтовує наступним.

11.07. 2009 року сторонами укладений
шлюб, який зареєстрований Токмацьким
міським відділом реєстрації актів
цивільного стану Головного управління
юстиції у Запорізькій області, актовий
запис № 39, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від
11.07.2009 року.

Від шлюбу мають неповнолітню
дитину - ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2 від 29.03.2011 року.

Спільне життя з відповідачем не
склалося через відсутність
взаєморозуміння, різні життєві
погляди, що викликало конфліктні
ситуації, які суперечать інтересам
подружжя та особливо дитини. Подальше
спільне життя неможливе.

Відповідач не надає допомоги на
утримання нашої дитини. Ніякої участі у
вихованні доньки не приймає, не
цікавиться її життям, не турбується про
здоров'я, розвиток, матеріальні потреби
дитини. Вона за свої кошти її годує,
лікує та несе всі витрати. В теперішній
час вона проживає разом з дитиною в
одній квартирі з відповідачем,
оскільки іншого житла не має. Дитина
перебуває на її утриманні.

Відповідач не має на утриманні
непрацездатних осіб, не страждає
тяжкими або хронічними захворюваннями,
про розмір його доходів їй не відомо.

Крім того, 23.11.2012 року за договором
купівлі-продажу посвідченим державним
нотаріусом Токмацької державної
нотаріальної контори Зиріною О.Ю. та
зареєстрованим 05.12.2012 року в КП БТІ
«Абрис», сторони придбали однокімнатну
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, копія договору додається.

Квартиру за спільною згодою
зареєстрували на відповідача.

Після припинення шлюбних
відносин вона пропонувала відповідачу
поділити квартиру у добровільному
порядку, але він на дану пропозицію не
погоджується.

Вартість 1/2 квартири, згідно
договору купівлі-продажу становить 30800
гривень.

ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічним позовом, яким просить
визнати його особистою власністю
квартиру АДРЕСА_1.

Зустрічний позов обґрунтовує
наступним.

11.07. 2009 року між сторонами
укладений шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у
сторін народилась донька ОСОБА_4.

Одною сім'єю сторони проживали у
будинку батьків ОСОБА_1, розташованому
у АДРЕСА_2.

Весь період проживання у цьому
будинку він був зареєстрований у
квартирі його батьків АДРЕСА_3.

В сім'ї часто виникали конфлікти,
які були викликані нерозумінням
дружиною моєї служби у міліції. В
результаті конфліктів він часто уходив
жити до батьків. Проживав у них
декілька місяців, потім відбувалось
примирення і він повертався.

У вересні 2012 року в результаті
чергового конфлікту він пішов жити до
батьків, вирішив, що сім'я далі існувати
так не може та не мав наміру
повертатись.

Виникла необхідність мати своє
окреме житло, де він міг проживати
самостійно.

В будинку по сусідству
продавалась однокімнатна квартира.
Батьки вирішили надати йому допомогу у
придбанні цієї квартири. Його батько
зняв з свого депозиту в Приватбанку
гроші в сумі 43979 грн. Суму 26000 грн. батько
позичив у свого знайомого ОСОБА_6 19.11.2012
року. Вказані гроші були передані йому
у якості дарунку.

23.11.2012 року був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на
його ім'я за 61600 грн. 05.12.2012р. вказана
квартира була зареєстрована на його
ім'я в КП «Абрис».

Провідуючи доньку в зазначений
період, він розповів ОСОБА_1 про те, що
він з допомогою батьків покупає
квартиру. Йому було відомо, що на її ім'я
зареєстрована нерухомість у вигляді
частини будинку по вулиці
Володарського, є інша власність, тому
придбання квартири в її плани не
входило.

До квітня 2013 року в квартирі
продовжувався ремонт. Всі будівельні
матеріали покупались за гроші його
батьків, переданих йому за договором
дарування. Він допомагав у проведенні
ремонту фізичною працею.

Сімейне життя з ОСОБА_1 за
вказаний період часу не налагодилось.
Після покупки квартири на протязі
місяця вони проживали разом по вулиці
Чапаєва, потім він знову пішов до
батьків.

Після закінчення ремонту у
квартирі, відбулось перемирення і
сторони проживали в однокімнатній
квартирі разом. Однак, в квартирі ніхто
не зареєструвався. Він зареєстрований
за місцем проживання батьків. ОСОБА_1
зареєстрована за місцем проживання
батьків, по АДРЕСА_2.

3 10.07.2014 року ОСОБА_1 в
однокімнатній квартирі не проживає.

В квартирі, на яку вона претендує,
вона не оплатила жодного комунального
рахунку. Комунальні рахунки
оплачувались ним за допомогою батьків
ще до оформлення договору
купівлі-продажу квартири.

На час придбання квартири ОСОБА_1
знаходилась у відпустці по догляду за
дитиною та заробітку не мала. Маючи
малу дитину та невеликий заробіток, він
не мав можливості заощадити гроші на
квартиру.

Тому ствердження ОСОБА_1 про те, що
однокімнатна квартира є об'єктом
спільної власності подружжя, не
відповідає дійсності.

Його батько подарив йому гроші на
придбання квартири та проведення
ремонту.

Отримавши гроші, він видав батьку
розписку, яка підтверджує, що отриману
суму грошей він використає на
придбання квартири для себе та її
облаштування.

Передаючи йому вищевказані гроші,
батько передавав їх особисто для нього,
так як сторони разом не проживали і він
особисто потребував житла.

ОСОБА_1 в судовому засіданні
первісний позов та обставини, якими він
обґрунтований підтримала, зустрічний
позов не визнала. Пояснила наступне.
Спірна квартира придбана в листопаді
2012 року. В теперішній час вона з дитиною
проживає у своєї матері, в квартирі
залишився жити ОСОБА_2 В родині
виникали сварки, в зв'язку з чим сторони
вирішили купити квартиру, щоб
спробувати жити окремо. На час купівлі
квартири вони жили разом у її батьків.
На купівлю квартири відкладали спільні
кошти - чоловік всю зарплату віддавав
на збереження своїм батькам, а існувала
їх сім'я за рахунок її батьків. На
утримання сім'ї він коштів не давав.
Квартира придбана за кошти, які копив
її чоловік, та деяку суму додав його
батько, знявши з депозиту. Вселились у
квартиру 01.04.2013 року. До цього часу в
квартирі робили ремонт. Ремонт робили
вона, її мати та подруга. В той час коли
робився ремонт в квартирі, вона та
чоловік декілька разів сварились, але
потім примирювались. За адресою
квартири вона не зареєстрована, бо
чоловік хотів зекономити на оплаті
комунальних послуг. Крім квартири
також купили смартфон за 7000, телевізор
за 2000 грн., ноутбук за 2000 грн.,
фотоапарат за 6000 грн., водонагрівач за
1000 грн., кухонні меблі за 3000 грн.,
комп'ютер за 5000 грн. Диван та шафу їм
подарували. Вона щомісячно отримувала
державну допомогу в сумі 800 грн.
Смартфон, фотоапарат та ноутбук
залишились у неї. Вона є власником
частини іншого житлового будинку, але
цей будинок не придатний для
проживання.

ОСОБА_2 в судовому засіданні
зустрічний позов та обставини, якими
він обґрунтований підтримав, первісний
позов визнав частково - в частині
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання дитини. Суду
пояснив наступне. При вселенні до
спірної квартири спочатку він перевіз
свої речі, потім ОСОБА_1 перевезла свої.
Вона має ключі від вхідних дверей
квартири. Житлово-комунальні послуги
сплачував його батько, він сплачував
лише за Інтернет та телебачення.

Представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні зустрічний позов та
обставини, якими він обґрунтований
підтримала, первісний позов визнала
частково - в частині розірвання шлюбу
та стягнення аліментів на утримання
дитини. Суду пояснила наступне.
Ініціатором конфлікту в сім'ї була
ОСОБА_1 Більшу частину часу вона
проживала у своїх батьків. Сім'я жила на
зарплату ОСОБА_2, його дружина не
працювала. Спірну квартиру покупали
батьки ОСОБА_2 для його окремого
проживання, бо він їм сказав, що спільно
проживати сторони не можуть. Частини
грошей його батько зняв з депозитного
рахунку,а іншу частини взяв у позику у
ОСОБА_6. ОСОБА_1 не брала участі в
придбанні квартири та її ремонті. Після
вселення в квартиру вона деякий час в
ній проживала, але не була
зареєстрована. В теперішній час в ній
не проживає.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
ОСОБА_2 в судовому засідання первісний
позов визнав частково - в частині
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання дитини,
зустрічний позов підтримав повністю.
Пояснив наступне. На час придбання
спірної квартири, сторони разом не
проживали, квартира придбана лише за
його кошти. Покупав квартиру для сина, а
не для його сім'ї. Купівлю квартири з
ОСОБА_1 та її батьками не обговорювали.
Частину грошей він зняв з депозиту,
частину позичив у ОСОБА_6. Гроші для
купівлі квартири подарував сину -
близько 70000 грн., про що він написав
розписку. 01.04.2013 року сторони вселились
в квартиру. Ремонт в основному робив
він та його дружина, допомагав син,
ОСОБА_1 допомагала лише клеїти шпалери
два дні. Замінили за його рахунок
сантехніку, вікна двері, водопровід,
лінолеум, стелю. Гроші з зарплати син їм
не віддавав, вони допомагали
продуктами сім'ї сина. Не подарував
квартиру сину, щоб не витрачати зайві
кошти на оформлення.

Свідок ОСОБА_7 - мати позивача
ОСОБА_1, суду пояснила наступне. Після
укладення шлюбу сторони вирішили жити
у баби ОСОБА_1, щоб відкладати гроші на
квартиру. Всі п'ять років вони збирали
гроші на житло, гроші зберігали у
батьків ОСОБА_2 За комунальні послуги в
будинку платила баба, вона платила за
їжу і поточні витрати. Квартира набута
у шлюбі, всі допомагали в її придбанні.
В спірній квартирі сторони жили з
квітня 2013 року до літа 2014 року. ОСОБА_1 є
власником ? частини будинку по АДРЕСА_4.
Вона допомагала робити ремонт в
квартирі - клеїти шпалери. Під час шлюбу
сторони також придбали комп'ютер,
фотоапарат, телевізор. Балкон, двері та
вікна були зроблені в кредит, який взяв
ОСОБА_2 Вона позичала гроші на
водонагрівач. Вважає, що спірна
квартира є спільним майном та придбана
на спільні кошти.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив
наступне. ОСОБА_2 позичив у нього гроші
на купівлю квартири 15.10.2012 року.
Зобов'язався повернути 01.12.2013 року.
Повертав по 2-4 тисячі, всю суму повернув
раніше строку. Він допомагав
перевозити речі сторін мікроавтобусом
до спірної квартири.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши письмові докази, суд
встановив наступні фактичні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають в шлюбі з
11.07.2009 року, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від
11.07.2009 року.

Від шлюбу мають спільну дитину -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_7 від 29.03.2011 року.

Сторони припинили шлюбні
відносини.

Подружнє життя між сторонами не
склалось у зв'язку з відсутністю
взаєморозуміння.

Шлюбні відносини сторони відновлювати
намірів не мають.

Дитина проживає разом з позивачем
і перебуває на її утриманні. Відповідач
на утриманні інших непрацездатних осіб
не має, тяжкими або хронічними
захворюваннями не страждає, що сторони
не оспорюють.

Згідно договору купівлі-продажу
від 23.11.2012 року, відповідач ОСОБА_2 за 61600
грн. придбав квартиру за адресою:
АДРЕСА_1. Право власності на спірну
квартиру зареєстроване 05.12.2012 року на
ОСОБА_2, що підтверджується витягом про
державну реєстрацію прав КП «Абрис»
від 05.12.2012 №36568353.

За адресою спірної квартири ніхто
не зареєстрований, що підтверджується
довідкою КП «Контакт» від 13.08.2014 року,
паспортом НОМЕР_3 від 21.05.2004 року.

Після придбання спірної квартири
в її ремонті брала участь також позивач
ОСОБА_8 та її мати ОСОБА_7, після ремонту
до квартири заселилися позивач ОСОБА_1,
відповідач ОСОБА_2 та їх малолітня
дитина.

Зазначені обставини сторони не
оспорюють. Ці обставини вказують на те,
що квартира була придбана в інтересах
подружжя.

Згідно банківської виписки по
карті НОМЕР_4 ОСОБА_3, 28.09.2012 року ним
зняті з депозитного рахунку грошові
кошти в сумі 29815,83 грн.

Відповідно банківської виписки
по карті НОМЕР_5 ОСОБА_3, 22.08.2011 року ним
зняті з депозитного рахунку грошові
кошти в сумі 10093,60 грн.

Розписками від 19.11.2012 року ОСОБА_6
та ОСОБА_2 визначено, що ОСОБА_9
запозичив ОСОБА_3 гроші в сумі 26000 грн.
для придбання квартири його сину
ОСОБА_2 строком до 01.12.2013 року. Гроші в
повному обсязі повернути 12.10.2013 року.

Згідно розписки від 22.11.2012 року,
ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі
69978 грн. в дарунок на придбання квартири
для особистого користування та
проведення ремонту.

11.10.2012 року ОСОБА_10 уклав з ФОП
ОСОБА_11 договір №144/32 на поставку
металопластикових виробів на суму 4093,00
грн.

12.08.2013 року ОСОБА_2 уклав з ПП
ОСОБА_12 договір підряду №3181 на суму
4674,00 грн. на встановлення метало
пластикових конструкцій за адресою
спірної квартири. Передоплата
становила 2000,00 грн., згідно товарного
чеку №3181 від 12.08.2013 року. На решту суми,
2674,00 грн., ОСОБА_2 взяв кредит в ПАТ «Банк
Руский Стандарт», що підтверджується
заявою №108265120 від 12.08.2013 року,
банківськими квитанціями.

За таких обставин, суд дійшов
висновку про необхідність повного
задоволення первісного позову і
відмови в задоволені зустрічного
позову з наступних підстав.

Подальше спільне життя і
збереження шлюбу не можливі та
суперечать інтересам сторін.

Відповідно до положень ст. 51
Конституції України, ст. 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дітей до
досягнення ними повноліття.

В зв'язку з чим, з відповідача слід
стягнути аліменти на утримання дитини
в розмірі ? частки від заробітку
(доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму, встановленого для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 05.09.2014 року до досягнення
дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно до ч. 1 ст. 61 СК України,
об'єктами права спільної сумісної
власності подружжя можуть бути
будь-які речі, за винятком тих, які
виключені з цивільного обороту.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то майно, яке було
одержане за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України,
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України,
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної ї власності на майно, набуте
під час шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України,
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом.

Відповідно до ст. 57 Сімейного
кодексу України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є: майно,
набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Відповідно до п.п.23,24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу;
набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто.

Судом встановлено, що спірна квартира
придбана відповідачем ОСОБА_2 під час
шлюбу, в інтересах подружжя і є
спільною сумісною власністю сторін.

Суд не визнає належним доказом надану
ОСОБА_2 банківську виписку по карті
НОМЕР_5, адже згідно неї гроші в сумі
10093,60 грн. були зняті з депозиту його
батька більш ніж за рік до придбання
квартири, коли її придбання не
планувалось.

Після підрахунку грошових коштів,
знятих з депозиту ОСОБА_3 28.09.2012 року в
сумі 29815,83 грн. та отриманих у позику по
розписці від 19.11.2012 року в сумі 26000,00
грн., встановлено, що зазначеної суми не
вистачило би для придбання спірної
квартири вартістю 61600,00 грн.

Є особистою власністю одного з
подружжя та не підлягає поділу майно,
яке подаровано під час шлюбу, але
спірна квартира не була подарована
відповідачу, йому були подаровані лише
грошові кошти.

Батько відповідача ОСОБА_2 надавав
грошові кошти для придбання спірної
квартири та проведення в ній ремонту,
але мати позивача та її бабуся надавали
як грошові кошти, так і іншу
матеріальну допомогу сім'ї ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, які тривалий час проживали у
матері ОСОБА_1 - ОСОБА_7

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 6, 8, 60, 61, 213-215 ЦПК
України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу, стягнення
аліментів на утримання малолітньої
дитини та поділ спільного майна
подружжя, задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який
зареєстрований Токмацьким міським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Головного управління юстиції
Запорізької області за актовим записом
№39 - розірвати.

Після державної реєстрації
розірвання шлюбу прізвища сторін
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини
від усіх видів його заробітку (доходу),
але не менше 30% прожиткового мінімуму,
встановленого для дитини відповідного
віку, щомісячно, починаючи з 05.09.2014 року
до досягнення дитиною повноліття.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участі третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, ОСОБА_3, про визнання
квартири особистою власністю чоловіка,
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави Україна судовий збір в сумі 243,60
гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 308,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Токмацький районний суд в
десятиденний строк з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, або після розгляду
справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: