З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
21 листопада 2014 року Центральний
районний суд міста Миколаєва у складі
головуючого судді Батченка О.В., при
секретарі Дудник Г.С., Луговенко К.С., з
участю позивача ОСОБА_1, яка
представляє інтереси співпозивача
ОСОБА_2, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3,
представника третьої особи - органу
опіки та піклування - ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком, встановлення порядку
В жовтні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5,
просили зобов'язати відповідача не
чинити перешкод позивачам в
користуванні 68/100 частинами житлового
будинку АДРЕСА_1 та встановити порядок
користування спірною частиною
житлового будинку, виділивши в
користування ОСОБА_5 житлове
приміщення № 2-4 згідно технічного
паспорту, ОСОБА_6 - житлове приміщення №
2-2, а ОСОБА_2 - № 2-3; приміщення № 2-1 та №
2-5 у житловому будинку, а також надвірні
будівлі і споруди: літню кухню літ. Б,
вбиральню літ. В, погріб літ. Гпд, навіс
літ. К та душ літ. О залишити у спільному
користуванні сторін. Позивачі також
просили зобов'язати відповідача
звільнити приміщення № 2-2 та № 2-4 в
житловому будинку, а також приміщення
гаражу літ. М. В обгрунтування вимог
позивачі послались на ті обставини, що
відповідач безпідставно чинить їм
перешкоди в користуванні спірною
частиною житлового будинку. Так,
спочатку він перешкоджав позивачам,
які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1
взагалі користуватись житлом, а після
вселення на підставі судового рішення -
виділив куточок в одній із житлових
кімнат (№2-3) і невелику частину літньої
кухні. Іншими приміщеннями у будинку та
надвірними спорудами відповідач
позивачам користуватись забороняє,
внаслідок чого вони вимушені терпіти
незручності, зокрема, користуватись
туалетом, що знаходиться на вулиці, а не
санвузлом у будинку. Як на правові
підстави позову позивачі послались на
ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 383, 391
та 405 ЦК України, а також ст. 156 ЖК
13 березня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6
уточнили позовні вимоги та просили
встановити наступний порядок
користування спірною частиною
житлового будинку: виділити в
користування ОСОБА_5 житлове
приміщення № 2-4 згідно технічного
паспорту, ОСОБА_6 - житлове приміщення №
2-1, а ОСОБА_2 - № 2-3; приміщення № 2-5 у
житловому будинку, а також надвірні
будівлі та споруди: літню кухню літ. Б,
вбиральню літ. В, погріб літ. Гпд, навіс
літ. К та душ літ. О залишити у спільному
користуванні сторін. Решту позовних
вимог залишили незмінними. Додатково в
уточненнях позивачі послались на ті
обставини, що раніше позивачу ОСОБА_2
належав цілий житловий будинок
АДРЕСА_1. 12 травня 2011 року власник
продала 32/100 частини будинку ОСОБА_7 і на
теперішній час є власником решти - 68/100
В судовому засіданні позивач ОСОБА_6,
яка одночасно представляє інтереси
позивача ОСОБА_2, а також її представник
позов підтримали, підтвердили
викладені в позовній заяві обставини.
Суду, зокрема, пояснили, що спори між
співвласниками часток у житловому
будинку АДРЕСА_1 відсутні. При цьому,
представник позивача уточнив, що
заявлені вимоги ґрунтуються
безпосередньо на праві позивача
ОСОБА_2, як власника 68/100 частин будинку,
визначати членам своєї сім'ї в порядку
ч. 1 ст. 405 ЦК України ті житлові
приміщення, які вони мають право
займати. Разом з цим, ОСОБА_6
підтвердила суду, що до продажу 32/100
частин житлового будинку ОСОБА_7 вона
та її матір ОСОБА_2 користувались саме
цією частиною житлових приміщень
будинку та після продажу збирались
виїхати на постійне місце проживання
до Російської Федерації, але цього не
зробили, так як їм не вистачило
отриманих коштів на придбання іншого
житла. Спірною частиною (68/100) житлового
будинку до відчуження частки
користувався відповідач з малолітньою
Представник органу опіки та піклування
вважала позов таким, що не підлягає
задоволенню з тих підстав, що
задоволення позову призведе до
істотного порушення прав та законних
інтересів дитини відповідача. Таке
порушення безпосередньо полягає у
вимогах, які пред'явлені позивачами,
оскільки вони просять про зайняття
житлового приміщення, яким
користується дитина.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся у
встановленому законом порядку.
Відомості про поважність причин неявки
відповідача матеріали справи не
Суд ухвалив про заочний розгляд справи
в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на
підставі наявних в ній даних та
Вислухавши учасників процесу,
дослідивши одкази, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
Як слідує зі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 16 липня
2010 року ОСОБА_2 на праві власності
належав цілий житловий будинок
АДРЕСА_1, який складався з житлового
будинку літ. А загальною площею 94,0 кв.м.,
житловою площею 51,8 кв.м. з
господарськими будівлями і спорудами.
Підставою видачі свідоцтва було
рішення Миколаївської міської ради №
164 від 17 липня 1992 року - замість
свідоцтва про право власності в
спільному майні подружжя від 20 липня 1968
року, свідоцтва про право на спадщину
від 09 квітня 1974 року та договору
дарування від 29 квітня 1981 року. Право
власності ОСОБА_2 на цілий житловий
будинок було зареєстроване КП ММБТІ 16
липня 2010 року, реєстраційний номер
24413876, номер запису 9160 в книзі 44 (а.с. 48, 49).

20 травня 2011 року ОСОБА_2 продала, а
ОСОБА_7 купив 31/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 за договором
купівлі-продажу, посвідченим приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрованим в реєстрі за № 1162. Право
власності ОСОБА_7 на придбану частку
зареєстроване КП ММБТІ 25 травня 2011
року, реєстраційний номер 24413876, номер
запису 9160 в книзі 44 (а.с. 51, 52, 91, 92).

Таким чином, на час розгляду справи
ОСОБА_2 належать на праві власності 68/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Як установлено судом, цивільно-правові
спори між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з приводу
поділу житлового будинку та
встановлення порядку користування
земельною ділянкою відсутні.

З технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1, виготовленого КП ММБТІ станом
на 09 січня 2014 року, слідує, що до складу
68/100 частин житлового будинку в
житловому будинку літ. А входять
приміщення: коридор 2-1, площею 11,5 кв.м.,
житлова кімната 2-3, площею 22,2 кв.м.,
житлова кімната 2-4, площею 10,3 кв.м. та
санвузол 2-5, площею 4,5 кв.м.; а також
надвірні будівлі та споруди: літня
кухня літ. Б, вбиральня літ. В, погріб
літ. Гпд, навіс літ. К, душ літ. О та гараж
літ. М (а.с. 32-37, 54-58, та 11 в частині
призначення приміщення 2-1).

В силу ч. 1 ст. 405 ЦК України Члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Позивачами та представником позивача
суду не представлено у встановленому
законом порядку належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що
приміщення коридору 2-1 у встановленому
порядку переведене з нежитлового в
житлове.

Таким чином, в межах заявлених позовних
вимог позивач ОСОБА_2, як власник
частини житлового будинку, просить
виділити у користування відповідача та
його малолітньої дочки ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13), яка до вселення
позивачів постійно проживала разом з
батьком, житлову кімнату 2-4, площею 10,3
кв.м. За собою ОСОБА_2 вимагає залишити
житлову кімнату 2-3, площею 22,2 кв.м., а
співпозивачу ОСОБА_6 виділити для
проживання коридор 2-1.

Останнє визначення власника вочевидь
не може бути задоволене судом, оскільки
для проживання фізичної особи може
бути виділене виключно житлове
приміщення.

Позивачами також не представлено суду
у встановленому цивільним
процесуальним законом порядку
належних та допустимих доказів того, що
відповідач ОСОБА_5 перешкоджає їм у
будь-який спосіб користуватись рештою
житлових приміщень у будинку. Такий
висновок суду ґрунтується, зокрема, на
тому, що житлова кімната 2-3 не є
ізольованою, через неї здійснюється
прохід до ізольованої житлової кімнати
2-4, частину якої зараз і займають
позивачі. Таке саме стосується і
коридору 2-1. В той же час, фотокартками з
місця виникнення спірних
правовідносин не підтверджується
наявність будь-яких замків, запорів,
тощо, які б перешкоджали доступу
позивачів до приміщення санвузлу 2-5.
Відсутні докази наявності перешкод з
боку відповідача і в користуванні
позивачами надвірними будівлями і
спорудами.

Таким чином, позов задоволенню не
підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
також виходить з мотивів захисту прав
та законних інтересів малолітньої
дитини відповідача, якій власник
взагалі не визначає житлового
приміщення для проживання, посилаючись
на те, що дитина мусить жити за місцем
реєстрації матері. Такий мотив суд
вважає нікчемним. Дитина має право
проживати будь з ким із батьків за їх
спільною згодою.

Керуючись ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано відповідачем до
Центрального районного суду м.
Миколаєва протягом десяти днів з дня
отримання його копії. Апеляційну
скаргу на заочне рішення може бути
подано позивачами до апеляційного суду
Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
О.В.
Батченко