У х в а л а

22 грудня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Гончара В.П.,
Ізмайлової Т.Л.,

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Медікор» про
стягнення неустойки та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Медікор» про
стягнення неустойки та відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 5 березня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 16 квітня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 червня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Медікор» про
стягнення неустойки та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 5 березня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 16 квітня 2014
року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 червня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
постанову Вищого господарського суду
України від 29 листопада 2010 року, ухвалу
Верховного Суду України від 2 грудня 2009
року та рішення Верховного Суду
України від 3 вересня 2008 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 суд першої інстанції, з
висновком якого погодилися суди
апеляційної і касаційної інстанцій,
виходив з того, що сплата неустойки
згідно ч. 5 ст. 709 ЦК України можлива за
наявності двох обов'язкових умов, -
прострочення усунення недоліків
товару і невиконання вимоги про
надання в користування аналогічного
товару. Відповідач не зобов'язаний був
надавати на час гарантійного ремонту у
користування ОСОБА_3 інший автомобіль у
зв'язку з тим, що він не включений до
переліку товарів, з яких утворюється
обмінний фонд, як того вимагає ч. 9 ст. 8
Закон України «Про захист прав
споживачів» з урахуванням постанови
Кабінету Міністрів України від 19
березня 1994 року № 172 «Про реалізацію
окремих положень Закону України «Про
захист прав споживачів». Збільшення
строків усунення недоліків було
погоджено сторонами.

Постановлюючи ухвалу від 2 грудня 2009
року про залишення без змін рішень
судів нижчих інстанцій, Верховний Суд
України погодився із їх висновками про
розірвання договору купівлі-продажу
автомобіля у зв'язку із виявленим
істотним недоліком. Оскільки
автомобіль перебував на ремонті з 22
червня 2005 року по 23 серпня 2005 року,
тобто 47 днів, що є порушенням строків
усунення недоліків, то були підстави
для стягнення неустойки.

Згідно постанови Вищого
господарського суду України від
29 листопада 2010 року, на яку заявник
посилається як на підставу перегляду,
суд касаційної інстанції, залишаючи
без змін постанову апеляційного суду в
частині відмови у задоволенні позову
про стягнення неустойки, погодився з
висновками суду апеляційної інстанції
про те, що виходячи з суб'єктного складу
сторін договору купівлі-продажу, мети
придбання товару, місцевим
господарським судом неправомірно
застосовано до спірних правовідносин
норми ст.709 ЦК України, Закону Україниу
«Про захист прав споживачів» та
безпідставно стягнуто на їх підставі
неустойку.

Із рішення Верховного Суду України від
3 вересня 2008 року, на яке заявник
посилається як на підставу
неоднакового застосування норм
матеріального права, вбачається, що суд
касаційної інстанції, скасовуючи
рішення районного та ухвалу
апеляційного суду у частині стягнення
неустойки і передаючи справу у цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції, дійшов висновку, що
законодавець в ч. 5 ст. 709 ЦК України та
ч. 9 ст. 8 Закону України «Про
захист прав споживачів» обумовлює
можливість стягнення неустойки
порушенням строків виконання вимоги
споживача про безоплатне усунення
недоліків товару, а позивач
обґрунтував таку вимогу відмовою у
безоплатному усуненні недоліків
автомобіля та необхідністю його заміни
на автомобіль належної якості. Також,
суд касаційної інстанції вважав, що
суди попередніх інстанцій дійшли
передчасного висновку про наявність
правових підстав для стягнення
неустойки.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

З огляду на зміст судових рішень
відсутні підстави вважати, що у
зазначених справах тотожними є
встановлені судом фактичні обставини,
які мають значення для вирішення спору,
який розглядався, а, відповідно, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, які брали участь у розгляді
справ подібні і мало місце неоднакове
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права в порівнянні із
справою у якій постановлена ухвала, яку
просить переглянути заявник, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Саме по собі посилання заявника на
неправильне застосування норм
матеріального права, при відсутності
рішень суду (судів) касаційної
інстанції в яких має місце неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, не може бути
підставою для допуску справи до
провадження.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Медікор» про
стягнення неустойки та відшкодування
моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:
В.П. Гончар Т.Л. Ізмайлова М.І. Наумчук
А.С. Олійник