Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
- Черновського Г.В.,

при секретарі
- Пісчанській Т.М.,

за участю : представника позивача
- ОСОБА_1,

відповідача
- ОСОБА_2,

представника відповідача
- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2014 року ОСОБА_4
звернувся до Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
власністю.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 у своїй
заяві та його представник у судовому
засіданні посилались на те, що позивач
у 1987 році отримав в дар від батька
автомобіль «Москвич-408», д/н НОМЕР_1. У 1995
році позивач вступив до автогаражного
кооперативу «Лоцманський» та є
користувачем гаражу НОМЕР_2. У 2013 року
відповідачка після розірвання шлюбу
між сторонами заволоділа ключами від
гаражу та не дає можливості позивачу
користуватись ані гаражем, ані
автомобілем, належним позивачу, що
знаходить у вказаному гаражі. У зв'язку
із зазначеним позивач просив суд
усунути йому перешли у користуванні
автомобілем «Москвич-408», д/н НОМЕР_1.;
зобов'язати відповідачку відати
позивачу один екземпляр ключів від
гаражу НОМЕР_2 а автогаражному
кооперативі «Лоцманський»; стягнути з
відповідача на користь позивача
витрати по сплаті судового збору (а. с.
4).

Представник позивача у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримала та наполягала на їх
задоволенні.

Відповідач та її представник у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, проти їх задоволення
заперечували, посилаючись на
безпідставність та необґрунтованість
позову.

Вислухавши пояснення
представника позивача та сторони
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до паспорту на гараж,
копію якого додано позивачем до
позовної заяви, ОСОБА_4 з 22 березня 1995
року є членом автогаражного
кооперативу «Лоцманський»,
користувачем гаражу НОМЕР_2 (а. с. 5). З
даного паспорту також вбачається, що
позивач має автомобіль марки М-406, д/н
НОМЕР_1.

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Конституції України, Цивільного
кодексу України.

Згідно із ст. 41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено,
що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Вирішуючи позовні вимоги позивача до
відповідача про усунення перешкод в
користуванні автомобілем марки
«Москвич-408», д/н НОМЕР_1, та зобов'язання
відповідачки надати один екземпляр
ключів від гаражу НОМЕР_2 в
автогаражному кооперативі
«Лоцманський», приймаючи до уваги, що в
ході судового розгляду даної цивільної
справи стороною позивача не було
надано суду жодного належного доказу
на підтвердження обставин вказаних у
позовній заяві та висловлених
представником позивача у судовому
засіданні, суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Так, стороною позивача не було надано
суду доказів на підтвердження
належності позивачу спірного
автомобіля. При цьому суд критично
оцінює посилання представника
позивача на паспорт на гараж від 22
березня 1995 року, в якому наявні дані про
позивача як власника автомобіля, як на
доказ права власності останнього на
даний автомобіль, оскільки документом,
що підтверджує право власності на
автотранспортний засіб є свідоцтво про
державну реєстрацію даного рухомого
майна.

Враховуючи, що стороною позивача також
не було надано суду жодного доказу на
підтвердження чинення відповідачем
перешкод у користуванні гаражем
НОМЕР_2, розташованому в автогаражному
кооперативі «Лоцманський», а ОСОБА_2, в
свою чергу, стверджує, що ключі від
даного гаражу багато років назад
віддала позивачу та його матері, та з
тих пір про гараж та майно, яке в ньому
зберігається, нічого не знає, суд
приходить до висновку щодо
недоведеності позовних вимог позивача
та необхідності відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК
України і приймаючи до уваги результат
розгляду справи, суд приходить до
висновку, що судові витрати, понесені
позивачем по даній справі не
підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України,
ст. ст. 10, 57, 58, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні майном - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Головуючий-суддя:

Г.В. Черновськой