Справа № 573/2312/14-ц
Номер провадження 2/573/580/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частини)

18 грудня 2014 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської
області в складі:

головуючої судді:
Черкашиної М. С.

за участю секретаря:
Терещенко О. В.,

позивача:
ОСОБА_1,

відповідача (у режимі
відеоконференції):
ОСОБА_2,

відповідача:
ОСОБА_3,

представників відповідача ДП
«Південна залізниця»:
Водяницького К. А.,

Костромицького В. К. ,

Прядка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Білопіллі в режимі
відеоконференції цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Державного підприємства «Південна
залізниця», третьої особи: ПрАТ
Страхова компанія «Провідна» про
стягнення моральної шкоди, суд

В И
Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Державного підприємства «Південна
залізниця», третьої особи: ПрАТ
Страхова компанія «Провідна» про
стягнення моральної шкоди,
задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 90
000 ( дев»яносто тисяч) грн. моральної
шкоди та на користь держави 81 (
вісімдесят одну) грн. 20 коп. судового
збору.

Стягнути із Державного підприємства
«Південна залізниця» на користь ОСОБА_1
10 000 ( десять тисяч) грн. моральної шкоди
та на користь держави 81 грн. 20 коп.
судового збору.

Стягнути із ОСОБА_1 на корить держави
судовий збір у сумі 81 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Сумської області
через Білопільський районний суд
Сумської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України
повний текст рішення буде виготовлено
протягом п»яти днів з дня закінчення
розгляду справи.

Суддя:

Справа № 573/2312/14-ц

Номер провадження 2/573/580/14

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

18 грудня 2014 року м. Білопілля

Білопільський Білопільський районний
суд Сумської області в складі:

головуючої судді:
Черкашиної М. С.

за участю секретаря:
Терещенко О. В.,

позивача:
ОСОБА_1,

відповідача (у режимі
відеоконференції):
ОСОБА_2,

відповідача:
ОСОБА_3,

представників відповідача ДП
«Південна залізниця»:
Водяницького К. А.,

Костромицького В. К.,

Прядка
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Білопіллі в режимі
відеоконференції цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Державного підприємства «Південна
залізниця», третьої особи: ПрАТ
Страхова компанія «Провідна» про
стягнення моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Державного підприємства «Південна
залізниця», третьої особи: ПрАТ
Страхова компанія «Провідна» про
стягнення моральної шкоди. Свої вимоги
мотивував тим, що 04 лютого 2014 року
ОСОБА_2, перебуваючи за кермом
маршрутного автобусу СПВ 20 «Рута» СПГ,
реєстр. номер НОМЕР_1, який належить на
праві приватної власності ОСОБА_3,
порушив правила дорожнього руху,
виїхав на забороняючий сигнал
світлофора на необладнаний шлагбаумом
залізничний переїзд 23 км перегону
«Амбари-Віри», внаслідок чого сталося
зіткнення з рухомим складом
дизель-потяга «ДР1А» № 288. У результаті
ДТП загинув його син ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вказує, що
дорожньо-транспортна пригода та її
наслідки вплинули на стан його
психічного здоров'я, пов'язаного з
душевним болем і стражданням. Він
постійно перебуває у відчаї та в страху
за близьких і рідних людей. У його житті
стались значні зміни, яких не можливо
відновити через неможливість
спілкуватись з рідним сином, в якому
він як батько вбачав надії та
підтримку. Він не може примиритись з
думкою про життя без сина, відчуває
постійні моральні страждання, які
супроводжуються депресією, безсонням,
плачем, внаслідок чого у нього
погіршився стан здоров'я та
загострились серцеві напади.

Посилаючись на те, що винуватість
відповідачів внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки, в
результаті якої загинув син позивача,
підтверджена вироком Білопільського
районного суду від 30 травня 2014 року та
ухвалою Апеляційного суду Сумської
області від 25 вересня 2014 року, позивач
просив стягнути з відповідачів
моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав повністю,
просив стягнути з відповідачів завдану
йому моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.
внаслідок ДТП , в результаті якої
загинув його син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_2 у режимі
відеоконференції під час трансляції із
Кагарлицької виправної колонії № 115
Київської області позовні вимоги в
частині моральної шкоди визнав, але
вважає, що в даному ДТП також присутня
вина Державного підприємства
«Південна залізниця».

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог не заперечувала.

Представники відповідача Державного
підприємства «Південна залізниця»
Водяницький К. А. та Прядка В. О. у
судовому засіданні позов ОСОБА_1 не
визнали. Представники не погоджуються
з доводами позивача в частині
відшкодування моральної шкоди за
наявності вини Південної залізниці у
дорожньо-транспортній пригоді, яка
сталася ІНФОРМАЦІЯ_2. На підтвердження
своїх доводів посилаються на висновки
експертів, в яких зазначено, що водій
маршрутки ОСОБА_2 мав технічну
можливість уникнути ДТП, система
сигналізації, централізації та
блокування, автоматична світлофорна
переїзна сигналізація на залізничному
переїзді була справною та
працездатною, дії машиніста
відповідали вимогам Правил дорожнього
руху та він не мав технічної можливості
уникнути зіткнення. Крім того,
зазначають, що власником джерела
підвищеної небезпеки - дизель-поїзда №
847 є держава Україна, якою своєчасно
вжиті необхідні заходи, направлені на
недопущення настання негативних
наслідків, зокрема моральної шкоди
шляхом надання грошової допомоги всім
потерпілим та постраждалим від ДТП.
Крім того, не наведено жодного
обґрунтованого розрахунку розміру
моральної шкоди та не зазначено з
оцінки яких саме фактів виходив
позивач при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди, також
не доведена вина у спричиненні
моральної шкоди та не підтверджено сам
факт наявності такої шкоди.

Представник третьої особи - ПрАТ
Страхова компанія «Провідна» Медвідь
О. І. у судове засідання не з'явився,
хоча належним чином повідомлявся про
день, час та місце розгляду справи.
Надіслав письмове пояснення з приводу
позовних вимог, в якому зазначив, що між
ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА»
укладений поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АС/1491670, строком
дії з 08 червня 2013 року по 07 червня 2014
року, відповідно до якого застраховано
цивільну відповідальність осіб, які на
законних підставах керують
забезпеченим транспортним засобом
«СПВ 20 РУТА», державний номерний знак
НОМЕР_1. Вироком Білопільського
районного суду Сумської області від 30
травня 2014 року по кримінальній справі
№ 573/700/14-к за обвинуваченням ОСОБА_2 у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.
286 КК України частково задоволено
цивільні позови до ПрАТ «СК ПРОВІДНА» .
Так, на користь ОСОБА_9 (матері
загиблого ОСОБА_7) стягнено 14 616,00 грн.
моральної шкоди та 3 837,00 грн. витрат на
поховання. Ухвалою Колегії суддів з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Сумської області від
25 вересня 2014 року даний вирок в частині
задоволення цивільних позовів до ПрАТ
«СК «ПРОВІДНА» залишено без змін. 30
жовтня 2014 року ПрАТ «СК «ПРОВІДНА»
перерахувало ОСОБА_9 страхове
відшкодування в розмірі 18 453,00 грн. = 14
616,00 грн. (моральної шкоди) + 3 837,00 грн.
(витрат на поховання), що
підтверджується платіжним дорученням
та відомістю виплат. Враховуючи той
факт, що згідно вироку суду, який набрав
законної сили, ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» було
виплачено страхове відшкодування
родичам загиблого в повному обсязі
(ліміт по відшкодуванню моральної
шкоди), то остання виконала свої
зобов'язання за договором страхування
належним чином та в повному обсязі з
дотриманням всіх вимог чинного
законодавства. А, отже, підстав для
повторного стягнення з ПрАТ «СК
«ПРОВІДНА» тих самих грошових сум на
відшкодування тієї ж шкоди, немає ( а. с.
58-63) .

Заслухавши сторони та їх
представників, повно, всебічно і
об'єктивно дослідивши матеріали
цивільної справи та оцінивши їх в
сукупності з точки зору належності,
допустимості і взаємозв'язку, суд
приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини справи і відповідні їм
правовідносини.

Згідно із вимогами ч. 1 статті 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь - які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
доведенню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення
по справі і щодо яких у сторін і інших
осіб, які беруть у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під
час ухвалення рішення суд вирішує, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Отже, суд розглядає справу за наявними
у справі доказами, які надані
сторонами.

У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення можливості їх реалізації,
ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, якщо вина є підставою
для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

У відповідності з ч. 2 ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 "Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", під моральною
шкодою слід розуміти витрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
при цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Куянівка
Білопільського району Сумської
області. Його батьками є ОСОБА_1 та
ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 28).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджено свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3 (а. с. 29).

Вироком Білопільського районного суду
від 30 травня 2014 року ОСОБА_2 визнано
винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України і
призначено покарання у виді 10 років
позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами
строком на 3 роки (а. с. 3-20).

Вказаним вироком суду встановлено, що 04
лютого 2014 року о 14 год. 52 хв., ОСОБА_2,
керуючи технічно справним автомобілем
марки СПВ 20 Рута СПГ д.н. НОМЕР_1, який
належить приватному підприємцю ОСОБА_3,
слідуючи маршрутом
"Суми-Ганнівка-Вирівська-Суми" при
забороняючому показанні переїзної
світлофорної сигналізації, коли
світлова та звукова сигналізації
працювали справно, при проїзді
залізничного переїзду 22 км + 463 м(23км)
перегону Амбари - Вири Сумської
дирекції залізничних перевезень ДП
«Південна залізниця», розташованого в
с. Вири Білопільського району Сумської
області, порушив вимоги пункту 8.7.6 (а),
пунктів 20.2, 20.3 та 20.5 (в, ґ) Правил
дорожнього руху України, які
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001
року.

Так, ОСОБА_2, під'їжджаючи до
залізничного переїзду, не зважаючи на
дорожні знаки, сигнали звукової та
світлової сигналізації, не переконався
в тому, що до переїзду не наближається
поїзд і, зневажаючи на те, що увімкнено
заборонений сигнал світлофора та
звуковий сигнал і до переїзду в межах
видимості наближається поїзд, не вжив
заходів, спрямованих на зупинку
керованого ним транспортного засобу та
виїхав на залізничний переїзд в той
час, коли до переїзду зі швидкістю 82
км/год наближався дизель - поїзд ДР-1А №
288, сполученням Харків - Ворожба.

Внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил
дорожнього руху України, при виїзді
автомобіля марки СПВ 20 Рута СПГ д.н.
НОМЕР_1 на залізничний переїзд, сталося
зіткнення вказаного транспортного
засобу та дизель - поїзда ДР-1А № 288,
сполученням Харків - Ворожба.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди 12 пасажирів автомобіля, серед
яких був ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримали
тілесні ушкодження не сумісні з життям,
від яких померли на місці події, а інші 6
пасажирів отримали різного ступеню
тілесні ушкодження.

Відповідно висновку судово-медичної
експертизи № 120 від 14 лютого 2014 року
смерть ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, настала в
результаті сполученої тупої травми
тіла, що супроводжувалася закритою
травмою черепу та головного мозку з
переломами кісток склепіння та основи
черепу та ускладнилася забоєм та
стисненням головного мозку. При
судово-медичній експертизі трупа
виявлені тілесні ушкодження у вигляді:
рани в області підборіддя завдовжки 4
см., перелому кісток зведення і основи
черепа. Зазначені ушкодження виникли в
результаті дії тупих предметів, що
знаходяться в причинному зв'язку з
настанням смерті та утворилися
незадовго до моменту її настання. Рана
в області підборіддя несла в собі
ознаки легких тілесних ушкоджень.
Закрита травма черепа і головного
мозку з переломом кісток мають ознаки
тяжких тілесних ушкоджень.

Також судом встановлено, що вироком
Білопільського районного суду
Сумської області від 30 травня 2014 року
на користь ОСОБА_9, тобто матері
загиблого ОСОБА_7, стягнуто з ПрАТ
«Страхова Компанія «Провідна» 14 616 грн.
моральної шкоди та витрати на
поховання у сумі 3 837 грн.; в солідарному
порядку з ФОП ОСОБА_3 та ДП «Південна
залізниця» моральну шкоду у розмірі 85
384 грн. та витрати на поминальний обід у
сумі 5 250 грн. 17 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської
області від 25 вересня 2014 року вирок
Білопільського районного суду
Сумської області від 30 травня 2014 року
відносно ОСОБА_2 в частині вирішення
цивільних позовів змінено, а саме:
відмовлено у задоволенні цивільних
позовів в частині відшкодування
витрат, проведених на поминальні обіди,
потерпілим, в тому числі ОСОБА_9 у сумі 5
250 грн. 17 коп. Крім того, на користь
ОСОБА_9 з ФОП ОСОБА_3 стягнуто 76 845 грн. 60
коп. у відшкодування моральної шкоди, а
з ДП «Південна залізниця» у
відшкодування моральної шкоди
стягнуто 8 538 грн. 40 коп. (а. с. 21-25).

Згідно з вимогами ст. 1187 ч. 2 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Не вважається володільцем джерела
підвищеної небезпеки і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілими особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки в силу
трудових відносин з володільцем цього
джерела (п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» № 6
від 27 березня 1992 року).

За моральну шкоду, заподіяну
працівником під час виконання трудових
обов'язків, відповідальність несе
організація, з якою цей працівник
перебуває у трудових відносинах, а
останній відповідає перед нею в
порядку регресу (п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 р.).

При вирішенні даного питання, вироком
суду було встановлено, що між ФОП
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений
трудовий договір, і саме під час
виконання трудових обов'язків ОСОБА_2
допустив порушення Правил дорожнього
руху України, вчинивши ДТП, внаслідок
якого загинуло 12 осіб та 6 осіб отримали
різного ступеню тілесні ушкодження.

Оскільки ОСОБА_2 скоїв
дорожньо-транспортну пригоду
перебуваючи в трудових відносинах з
ФОП ОСОБА_3, то вона є належним
відповідачем по цивільному позову про
відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Тобто роботодавець - ОСОБА_3 несе
відповідальність у вигляді
відшкодування шкоди, так як порушення,
якого припустився працівник ОСОБА_2,
завдало потерпілим майнової та
моральної шкоди.

Згідно правової позиції Верховного
Суду України при розгляді 06 листопада
2013 року на засіданні Судової палати у
цивільних справах справи №6-108цс13,
предметом якої був спір щодо
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
відповідно до аналізу норм статей 1167,
1172, 1187, 1188 Цивільного кодексу України
шкода (у тому числі моральна), завдана
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди з вини водія, який на
відповідній правовій підставі керував
автомобілем, що належить роботодавцю,
відшкодовується власником
(володільцем) цього джерела підвищеної
небезпеки, а не безпосередньо винним
водієм.

Крім цього Верховний Суд України
відзначив, що положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК
України є спеціальними по відношенню
до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, у зв'язку з
чим перевага у застосуванні має
надаватися спеціальним нормам.

Отже, аналіз зазначених норм
права дає підстави для висновку про те,
що шкода, завдана внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
водія, який на відповідній правовій
підставі керував автомобілем, що
належить роботодавцю, відшкодовується
власником цього джерела підвищеної
небезпеки, а не безпосередньо винним
водієм.

Так, як автомобіль СПВ 20 Рута СПГ р.н.
НОМЕР_1 належить на праві власності
ОСОБА_3, яка зареєстрована як фізична
особа - підприємець, серед видів
діяльності якої зазначено Код КВЕД 49.31
Пасажирський наземний транспорт
міського та приміського сполучення
(основний) - ОСОБА_3 є особою, яка володіє
даним автомобілем на належній правовій
підставі в розумінні ч. 2 ст. 1187 ЦК
України.

Також, ОСОБА_3 є перевізником і
відповідно до статті 928 ЦК України
відповідальність перевізника за шкоду,
завдану каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю пасажира,
визначається відповідно до глави 82
цього Кодексу, якщо договором або
законом не встановлена
відповідальність перевізника без вини.

Згідно ст. 1188 ч. 2 ЦК України, якщо
внаслідок взаємодії джерел підвищеної
небезпеки було завдано шкоди іншим
особам, особи, які спільно завдали
шкоди, зобов'язані її відшкодувати
незалежно від їхньої вини.

Крім того, пунктом 8 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки", судам
роз'яснено, що спір про відшкодування
шкоди, завданої при цьому самим
джерелам підвищеної небезпеки кожним
із їх володільців перед іншим із них,
вирішується за правилами статті 1188 ЦК,
а саме: шкода, завдана одному із
володільців із вини іншого -
відшкодовується винним; не
відшкодовується шкода, завдана
володільцю лише з його вини; за
наявності вини всіх володільців розмір
відшкодування визначається судом у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення
(тобто залежно від ступеня вини
кожного); у разі відсутності вини
володільців - у взаємному завданні
шкоди жоден із них не має права на
відшкодування.

За змістом абз. 1 п. 4 вищевказаної
постанови, розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, суди повинні
мати на увазі, що відповідно до статей
1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну
фізичної або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

Отже, оскільки внаслідок зіткнення
двох транспортних засобів - джерел
підвищеної небезпеки (автобуса і
потяга) загинуло 12 потерпілих та
отримало різного ступеню ушкодження 6
потерпілих, які були пасажирами
автобуса, то володільці цих джерел
підвищеної небезпеки несуть
відповідальність перед цивільними
позивачами.

Державне підприємство
"Південна залізниця" є власником одного
із джерел підвищеної небезпеки, а саме:
дизель-поїзда № 847 (ДР-1А № 288)
сполученням Харків - Ворожба і
відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України
повинно відшкодувати заподіяну шкоду
незалежно від наявності вини, оскільки
шкоду завдано іншим особам -пасажирам.

Таким чином, на підставі
наведених вище норм законодавства,
цивільно - правову відповідальність за
шкоду перед потерпілим повинні нести,
як ОСОБА_3, так і ДП "Південна залізниця".

Враховуючи викладене, Апеляційний суд
Сумської області врахувавши конкретні
обставини справи, а саме те, що винним у
ДТП 04 лютого 2014 року визнано водія
маршрутного таксі ОСОБА_2, який створив
небезпеку для руху автомобіля та
дизель-поїзда, та який згідно висновків
експертиз мав технічну можливість
запобігти дорожньо-транспортній
пригоді, а також виходячи з вимог ч. 2 ст.
1188 ЦК України, визначив в процентному
відношенні розмір відшкодування
потерпілим - ФОП ОСОБА_3 та ДП
«Південною залізницею», у розмірі 90 % та
10 % відповідно, встановивши дольовий
порядок відшкодування моральної шкоди
потерпілим в зазначеному
співвідношенні.

Суд вважає безпідставними посилання
представників ДП «Південна залізниця»
на те, що вимоги позивача суперечать
принципу справедливості, оскільки
урядом вже були виділені кошти для
надання допомоги постраждалим та
сім'ям осіб, які загинули внаслідок
вищезазначеної дорожньо-транспортної
пригоди, а тому сума виплат повинна
бути зменшена, оскільки вказані кошти
отримані потерпілими як добровільна та
безоплатна допомога від держави,
пов'язана з настанням тяжких наслідків
в результаті ДТП, а не як відшкодування
завданої шкоди ( компенсації).

В судовому засіданні доведено, що
позивачу ОСОБА_1 внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відповідачами завдана моральна шкода,
яка полягає у перенесених психічних та
моральних стражданнях, яких він зазнав
у зв'язку із трагічною смертю сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішуючи питання про розмір моральної
шкоди, суд враховує характер, глибину
та обсяг страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач у
зв'язку із загибеллю неповнолітнього
сина, характер немайнових втрат (їх
тривалість, можливість відновлення),
значні тяжкі зміни життєвих стосунків.

На підставі викладеного, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, враховуючи характер і
обсяг душевних страждань позивача, а
також те, що моральну шкоду не можливо
відшкодувати у повному обсязі, так як
немає точних критеріїв майнового
виразу душевного болю, спокою, гідності
особи, суд вважає за необхідне позов
задовольнити частково і стягнути в
дольовому порядку із ОСОБА_3 та ДП
«Південна залізниця» на користь ОСОБА_1
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 90 000 грн. та 10 000 грн. відповідно.

Стосовно судових витрат суд приходить
до наступних висновків.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Згідно роз'яснень, які містяться в абз. 2
п. 36 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах»
якщо вимогу пропорційності розподілу
судових витрат при частковому
задоволенні позову точно визначити
неможливо (наприклад, при частковому
задоволенні позову немайнового
характеру), то судові витрати
розподіляються між сторонами порівну.

З огляду на вищевикладене, враховуючи,
що пропорційність розподілу судових
витрат у даній справі точно визначити
неможливо, а також те, що позов
задоволено частково, суд приходить до
висновку про рівний розподіл судових
витрат між сторонами у справі.

Крім того, враховуючи, що при зверненні
із позовом до суду ОСОБА_1 судовий збір
не сплатив, а тому судовий збір у сумі 243
грн. 60 коп. підлягає стягненню на
користь держави порівну із ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ДП «Південна залізниця» по 81
грн. 20 коп. із кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.
15, ст. 23, ст. 1167, ст. 1168, ст. 1172, ст. 1187, ст. 1188
ЦК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» №6
від 27 березня 1992 року, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року №4 "Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", Постановою Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», правовими
позиціями Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року у справі №6-108цс13,
абз. 2 п. 36 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах»,
ст. ст. 4, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 154, 197, 209, 210, 213-215, 218
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Державного підприємства «Південна
залізниця», третьої особи: ПрАТ
Страхова компанія «Провідна» про
стягнення моральної шкоди,
задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 90
000 ( дев»яносто тисяч) грн. моральної
шкоди та на користь держави 81 (
вісімдесят одну) грн. 20 коп. судового
збору.

Стягнути із Державного підприємства
«Південна залізниця» на користь ОСОБА_1
10 000 ( десять тисяч) грн. моральної шкоди
та на користь держави 81 грн. 20 коп.
судового збору.

Стягнути із ОСОБА_1 на корить держави
судовий збір у сумі 81 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Сумської області
через Білопільський районний суд
Сумської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Повний текст рішення суду
виготовлено і підписано 25 грудня 2014
року о 10-00 год.

Суддя: