Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М.,
Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., за участю позивача та представника
позивача адвоката ОСОБА_1, розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Дубенського міськрайонного суду від 13
березня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні майном шляхом виселення
з приміщення магазину,

В С Т А Н О В
И Л А :

26 липня 2012 року ОСОБА_2 звернулась
до Дубенського міськрайонного суду із
позовною заявою, в якій вказала, що 13
липня 2012 року між нею та Дубенським
районним споживчим товариством було
укладено договір купівлі-продажу,
відповідно до якого вона придбала
магазин „ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 і цей правочин був
належним чином оформлений.

Проте, відповідач ОСОБА_3, яка до
моменту укладення вищевказаного
договору купівлі-продажу була
орендарем вищевказаного магазину,
створює їй перешкоди у користуванні
нею вказаним нерухомим майном, яке
належить їй на праві приватної
власності, відмовляючись його
звільнити, незважаючи на те, що
укладений між відповідачем і
Дубенським районним споживчим
товариством договір оренди від 01
вересня 2011 року припинив свою дію.

У зв'язку із чим, та на підставі ст.
391 ЦК України, ОСОБА_2 просила суд
зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні позивачем магазином
„ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення із
вказаного приміщення магазину.

______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/2469/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Лопухович А.О.

Доповідач : Григоренко М.П.

По даній цивільній справі
неодноразово приймались рішення
судами першої та апеляційної
інстанції, які в наступному
скасовувались в касаційному порядку.
Останнім рішенням
Дубенського міськрайонного суду від 13
березня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 - відмовлено.

В поданій на рішення суду
апеляційній скарзі ОСОБА_2
покликається на його незаконність,
через порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи.

Зазначає, що судом першої інстанції
було проігноровано зміст договору
оренди основних засобів №43 від 01.09.2011
року, згідно із пунктом 9.5. якого
орендодавець має право відмовитися від
даного договору і вимагати повернення
речі, при цьому у разі відмови
орендодавця від договору, такий
договір є розірваним з моменту
одержання орендарем повідомлення
орендодавця про відмову від договору.
Таким чином, доводить, що відповідно до
п. 9.5. договору оренди та ч.3 ст.651 ЦК
України договір оренди основних
засобів № 43 від 01.09.2011 року є розірваним
з "22" червня 2012 року, тобто з моменту
отримання ОСОБА_3 повідомлення про
односторонню відмову орендодавцем від
вказаного договору оренди.

13.07.2012 року між позивачем та Дубенським
районним споживчим товариством було
укладено договір купівлі-продажу
магазину та здійснено державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно за новим власником (ОСОБА_2)
приміщення магазину за адресою :
АДРЕСА_1, і з даного моменту у неї
виникло право власності на вказане
приміщення магазину. А відповідно до п.
9.4 договору оренди основних засобів №43
від 01.09.2011 року встановлено, що у разі
відчуження орендодавцем основних
засобів, що орендуються, договір
припиняється.

Про відчуження приміщення магазину за
адресою : АДРЕСА_1 відповідач знала не
тільки через її особисту участь в
аукціоні по продажу даного об'єкту, але
і за наслідками отримання нею від
позивача письмових вимог про
звільнення приміщення від 16.07.2012 року
(а.с. 13-14) та від 21.01.2013 року (а.с. 85), але
безпідставно продовжувала
перераховувати кошти ніби за оренду на
рахунок Дубенського районного
споживчого товариства. Проте, місцевим
судом не було взято до уваги той факт,
що всі платежі здійсненні ОСОБА_3 на
рахунок Дубенського районного
споживчого товариства поверталися
ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю підстав
для отримання таких коштів.

Вважає, що в справі є всі докази того, що
на момент подачі позову та на даний час
договір оренди основних засобів №43 від
01.09.2011 року не був і не є чинним.

ОСОБА_3 протиправно зайняла приміщення
магазину та здійснює в ньому
підприємницьку діяльність, від якої
отримує прибутки, фактично не
сплачуючи дійсному власнику даного
приміщення жодних коштів за його
використання. Через такі дії
відповідача вона уже другий рік не може
не лише володіти та користуватися
своєю власністю, а ще в зв'язку з цим
несе збитки та змушена в судовому
порядку захищати своє право власності.

Рахує, що суд першої інстанції
помилково відмовив в задоволенні її
позовних вимог.

Із цих підстав просить скасувати
оскаржуване рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду справи
позивач та її представник підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача та її представника,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та вивчивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що позовні вимоги останньої є
безпідставними, оскільки договором
оренди основних засобів №43 від 01.09.2011
року передбачено лише підстави його
дострокового розірвання, однак порядку
такого розірвання не визначено, у
зв'язку з чим суд дійшов висновку про
те, що вказаний договір продовжує
діяти, домовленості чи згоди між
сторонами договору про його розірвання
не було, а відповідно ОСОБА_3 правомірно
займає спірне приміщення магазину на
підставі вказаного договору оренди до
закінчення строку його дії - до 01 серпня
2014 року.

Проте, на розсуд колегії суддів,
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню, як незаконне, з ухваленням
у справі нового рішення.

По справі встановлено, що 01
вересня 2011 року між Дубенським
районним споживчим товариством та
ОСОБА_3 було укладено договір оренди №
43 магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1", що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зі
строком дії до 01 серпня 2014 року.

13 липня 2012 року, тобто до
закінчення строку дії вищевказаного
договору, Дубенське споживче
товариство здійснило відчуження
магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2
шляхом укладення із нею договору
купівлі-продажу на прилюдних торгах,
попередньо направивши ОСОБА_3
лист-претензію від 12 червня 2012 року, в
якому повідомило останню про
розірвання договору оренди від 01
вересня 2011 року та вимагало
термінового звільнення приміщення
магазину (т. 1 а.с. 8).

До теперішнього часу відповідач
приміщення магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1", що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, так і
не звільнила, вважаючи, що вона на
законних підставах користується
спірним майном.

Пунктами 8.1 та 8.2 договору оренди
від 01 вересня 2011 року, який був
укладений між відповідачем та
Дубенським споживчим товариством,
передбачено, що цей договір може бути
достроково розірваний на вимогу однієї
із сторін або за рішенням судових
органів у випадках, передбачених
чинним законодавством, та на умовах
даного договору.

Відповідно до пункту 9.4 цього ж
Договору було визначено, що у разі
відчуження Орендодавцем основних
засобів, що орендуються, цей договір
припиняється.

Також, пунктом 9.5 було
визначено, що орендодавець має право в
односторонньому порядку відмовитися
від цього договору і вимагати
повернення речі, якщо орендар
прострочив сплату орендної плати
більше 10-ти днів за будь-який місяць
або не виконав зобов'язання,
передбаченого пунктом 5.4.11-5.4.12 даного
договору. У разі відмови орендодавця
від договору договір є розірваним з
моменту одержання орендарем
повідомлення орендодавця про відмову
від договору.

Порядок повернення орендованого
майна Орендарем Орендодавцю було
визначено пунктами 6.1-6.5 договору
оренди, який, зокрема, передбачає
створення двосторонньої комісії по
передачі майна та складання
відповідного акту здачі - приймання.

Частина 2 статті 795 ЦК України також
передбачає, що повернення наймачем
предмета договору найму оформляється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З
цього моменту договір найму
припиняється.

Відповідно до статті 785 ЦК
України у разі припинення договору
найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо
повернення речі, наймодавець має право
вимагати від наймача сплати неустойки
у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

При укладенні договору оренди від
01 вересня 2011 року Дубенське районне
споживче товариство та ОСОБА_3 досягли
згоди, що будь-який спір, що виникає
щодо цього Договору або у зв'язку із
ним, підлягає передачі на розгляд та
остаточне вирішення до Третейського
суду при Рівненській облспоживспілці
(п. 9.8).

Проте, Дубенське споживче
товариство, як сторона договору оренди
від 01 вересня 2011 року, ніяких дій щодо
спонукання ОСОБА_3 до повернення
орендованого майна, у порядку
передбаченому вищевказаним договором
оренди, до цього часу також не вчинило.

Позивач, яка не є стороною
вищевказаного договору оренди, на
переконання колегії суддів, взагалі не
має будь-яких правових підстав ставити
питання щодо виконання відповідачем
свого обов'язку по поверненню майна,
яке до цього у останньої перебувало на
законних підставах і яке у неї не було
витребувано попереднім власником у
встановленому порядку.

До позивача не могло перейти
право орендодавця по договору оренди
від 01 вересня 2011 року, в порядку
передбаченому ст. 770 ЦК України, так як
пунктом 9.4 цього договору оренди було
визначено, що у разі відчуження
Орендодавцем основних засобів, що
орендуються, цей договір припиняється.

Наполягаючи на захисті свого
права власності, позивач вказує, що
вона набула право власності на спірне
нерухоме майно на підставі договору
купівлі-продажу і тому вона має право
ставити питання про захист свого права
власності на підставі на положень
ст.ст. 317 та 391 ЦК України.

Дійсно, по справі безперечно
встановлено, що ОСОБА_2 13 липня 2012 року
уклала із Дубенським споживчим
товариством договір купівлі-продажу
магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, і в наступному у
встановленому порядку зареєструвала
цей правочин.

В той же час, статтями 655 та 662 ЦК
України визначено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Зміст позовних вимог ОСОБА_2 сам по собі
свідчить про те, що Дубенське споживче
товариство, як продавець, до цього часу
так і не виконало свого обов'язку по
передачі придбаного позивачем на
прилюдних торгах спірного нерухомого
майна, попередньо витребувавши його у
встановленому порядку у ОСОБА_3

Тобто, фактично спірне нерухоме майно у
володіння позивача так і не перейшло, а
предметом негаторного позову є вимога
володіючого майном власника до третіх
осіб про усунення порушень його права
власності, що перешкоджають йому
належним чином користуватися,
розпоряджатися цим майном тим чи іншим
способом.

Підставою негаторного позову є
посилання позивача на належне йому
право користування і розпорядження
майном, а також факти, що підтверджують
дії відповідача у створенні позивачеві
перешкод щодо здійснення ним цих
правомочностей.

Крім того, законодавство України
гарантує кожній особі право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства. Самоусунення
Дубенського споживчого товариства, як
сторони у договорі оренди, у
витребувані орендованого майна у
встановленому порядку і за визначеною
процедурою, із перекладенням цих
функцій на іншу особу, яка не має для
цього повноважень, створює передумови
для порушення законних прав та
інтересів відповідача, зокрема, які
передбачені п. 5.3.2 договору оренди від 01
вересня 2011 року, щодо відшкодування
витрат понесених на поліпшення
орендованого майна, у разі якщо такі
витрати були здійснені за письмовою
згодою Орендодавця.

З огляду на викладене, колегія
суддів, приходить до висновку, що
ОСОБА_2 обрала не той спосіб захисту
своїх прав і заявила позов до
неналежного відповідача, оскільки
тільки Дубенське споживче товариство
має право вимагати від ОСОБА_3
повернення раніше переданого в оренду
нерухомого майна, у зв'язку із
розірванням чи припиненням договору
оренди і тільки на вказаному
товаристві лежить обов'язок передати
позивачу товар, за який він отримав від
останнього відповідну плату, а тому в
задоволенні заявленого позову має бути
відмовлено саме із цих підстав, а не з
тих які вказані в оскаржуваному
рішенні.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 13 березня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні майном шляхом виселення з
приміщення магазину - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
рішення апеляційного суду до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Ковальчук Н.М.

Максимчук З.М.