АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 177/2423/13-ц
Провадження 22-ц/774/2457/К/14
інстанції Приміч Г.І.
Категорія № 39(І)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської
І.Є.,Михайлів Л.В.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: представників позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,
представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Криворізького
районного суду Дніпропетровської
області від 03 листопада 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_7 про усунення від права на
спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_7
про усунення відповідачів від права на
спадкування після смерті матері
позивача ОСОБА_8

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла
його мати ОСОБА_8, яка відповідачам по
справі доводилася бабусею. ОСОБА_8 за
життя заповіту не склала, а тому
спадкування після її смерті
здійснюється за законом.

Батьком відповідачів є брат позивача
ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у
зв'язку з чим, останні мають право на
спадкування за правом представлення.
Однак, відповідачі з покійною матір*ю
позивача ОСОБА_8 за її життя не
спілкувалися, не відвідували її ні в
дома, ні в лікарні, не доглядали за нею,
жодної матеріальної допомоги не
надавали, хоча остання тяжко хворіла,
потребувала матеріальної допомоги та
стороннього догляду, а відповідачі
мали можливість її надавати, участі у
витратах на поховання ОСОБА_8 не
приймали. В той час, як позивач та його
родина доглядали за ОСОБА_8, оплачували
її лікування, здійснювали ремонт у
квартирі, здійснювали догляд за тяжко
хворою ОСОБА_8 у лікарні протягом
грудня 2012 року до дня її смерті, а після
її смерті саме він здійснив всі
необхідні витрати на поховання.
Наведені обставини, на думку позивача,
є підставами для усунення онук
померлої матері позивача ОСОБА_8 -
відповідачів у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_7
від права на спадкування після смерті
бабусі.

Рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 03
листопада 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі
позивач, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог.

Зокрема, ОСОБА_6 посилається на те, що
судом при ухваленні рішення не взято до
уваги, що його мати ОСОБА_8 за життя за
станом здоров*я та в силу похилого віку
потребувала догляду та сторонньої
допомоги, їй не вистачало коштів на
придбання ліків. У зв'язку з чим, саме
позивач та його родина допомагали
ОСОБА_8, в той час, як відповідачі,
знаючи про те, що їхня бабуся потребує
допомоги та маючи змогу її надати,
нічим їй не допомагали та не доглядали
за нею, що підтвердили свідки ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12, поясненням яких суд
першої інстанції не дав належної
правової оцінки.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_8, яка була матір'ю
позивача ОСОБА_6 та його брата ОСОБА_9 та
бабусею відповідачів у справі.

Після смерті матері позивача ОСОБА_8
відкрилася спадщина, до складу якої
входить трикімнатна квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
земельна ділянка для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
площею 5, 215 га, яка розташована на
території Радушненської селищної ради,
що підтверджується державним актом на
право приватної власності на землю І-ДП
№ 127051.

Брат позивача та батько відповідачів
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у
зв'язку з чим, його доньки-відповідачі у
справі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 мають право на
спадкування за законом після смерті їх
бабусі ОСОБА_13 за правом представлення.

Згідно довідки Криворізької районної
державної нотаріальної контори №
2154/02-14 від 02.10.2014 року, інформаційної
довідки зі Спадкового реєстру
(спадкові справи та видані на їх
підставі свідоцтва про право на
спадщину), заповіт від імені ОСОБА_8 не
посвідчувався. Із заявою про прийняття
спадщини в межах 6-ти місячного строку,
визначеного законом, після смерті
ОСОБА_8 до нотаріуса звернулися син -
позивач ОСОБА_6 та онуки - відповідачі
ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Постановою державного нотаріуса
Криворізької районної державної
нотаріальної контори від 13.08.2013 року
позивачу ОСОБА_6 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті матері ОСОБА_8,
оскільки позивач заперечував щодо
обсягу спадкової маси та її поділу між
спадкоємцями. ОСОБА_6 рекомендовано
звернутися до суду для вирішення спору.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6
посилався на те, що за життя його мати
ОСОБА_8 потребувала стороннього
догляду та допомоги, про що було відомо
відповідачам. За наявності можливості
надавати таку допомогу відповідачі
ухилялися від цього, що, на думку
позивача, є підставою для усунення їх
від права на спадкування після смерті
ОСОБА_8

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог та
відсутності правових підстав для їх
задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України, за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішенні такої справи,
згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
повинен установити як факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, так і факт перебування
спадкодавця у безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та потребу спадкодавця в допомозі цієї
особи.

При цьому, під безпорадним станом, як це
роз'яснено в абз. 3 п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції було встановлено, що ОСОБА_8
не перебувала в безпорадному стані, до
грудня 2012 року ходила сама, навіть
допомагала ОСОБА_11 з роботою по дачі,
відвідувала магазин, в якому працювала
її онука ОСОБА_4, що підтвердили
допитані свідки ОСОБА_14, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 Свідок ОСОБА_11, яка
проживала в сусідньому будинку з
ОСОБА_8, вказувала, що добре знала
покійну, яка не часто хворіла,
пересувалася сама, але допомогу по дому
їй надавала дружина ОСОБА_6 та сам
ОСОБА_6

У зв'язку з чим колегією суддів не
можуть бути взяті до уваги доводи
апеляційної скарги про те, що мати
позивача за життя перебувала у
безпорадному стані та потребувала
стороннього догляду та допомоги
відповідачів.

Для постановлення рішення про усунення
від спадкування у справі повинні бути
надані належні та допустимі докази, які
б свідчили про те, що спадкодавець
потребував допомоги відповідача,
останній мав можливість її надати,
проте ухилявся від обов'язку щодо її
надання.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який її потребував,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.
Тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Крім цього, необхідно з*ясувати, чи
потребував спадкодавець допомоги від
спадкоємця за умови отримання її від
інших осіб, чи мав спадкоємець
матеріальну та фізичну змогу надавати
таку допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи,
спадкодавець ОСОБА_8 за життя мешкала
окремо від відповідачів, отримувала
пенсію за віком, що підтвердив позивач.

Поясненнями свідка ОСОБА_11
встановлено, що позивач та його дружина
надавали допомогу ОСОБА_8, що свідчить
про виконання позивачем ОСОБА_6 свого
обов'язку по утриманню батьків,
передбаченого ст.170,172 СК України.

Однак, при цьому позивачем не надано
належних та допустимих доказів того, що
померла ОСОБА_8 за життя зверталася до
відповідачів з проханням про надання
їй допомоги за наявності такої
допомоги з боку сина ОСОБА_6, в тому
числі матеріальній.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
факту ухилення відповідачів від
надання допомоги спадкодавцю.

Доводи апеляційної скарги про те, що
саме позивач та його родина допомагали
ОСОБА_8, в той час, як відповідачі,
знаючи про те, що їхня бабуся потребує
допомоги та маючи змогу її надати,
нічим їй не допомагали та не доглядали
за нею, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів з вищенаведених
підстав.

Також не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів посилання в
апеляційній скарзі на те, що судом не
було дано належної правої оцінки
поясненням свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_12, оскільки спростовуються
матеріалами справи та рішенням суду, у
якому викладено пояснення зазначених
свідків.

Посилання позивача на те, що
відповідачі не спілкувалися з бабусею
та не відвідували її у лікарні, не
беруться до уваги колегією суддів, так
як не свідчить про факт умисного
ухилення від надання допомоги,
оскільки сторонами у справі
підтверджено, що вони знаходяться у
неприязних відносинах між собою.

Крім того, не можуть бути підставою для
задоволення позову ОСОБА_6 в межах
заявлених позовних вимог посилання в
апеляційній скарзі на те, що саме він
поніс затрати на поховання
спадкодавці, оскільки не стосуються
предмету спору та не свідчать про
умисне ухилення відповідачів від
надання допомоги спадкодавцю.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
брали участь у справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін на
підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314,316 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 03
листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: