Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства акціонерного
банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 16 серпня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 25 лютого
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року публічне акціонерне
товариство акціонерний банк
«Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ
«Укргазбанк») звернулосяь до суду з
указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 14 травня 2008 року між
відкритим акціонерним товариством
акціонерним банком «Укргазбанк»,
правонаступником якого є ПАТ АБ
«Укргазбанк», та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 267-Ф/08, за умовами
якого позичальник отримав кредит у
розмірі 86 000 доларів США строком до 12
травня 2028 року зі сплатою 14,8 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 14
травня 2008 року з ОСОБА_3 укладено
договір іпотеки, за умовами якого
відповідач передав в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1. Внаслідок порушення ОСОБА_3
порядку та строку погашення кредиту
утворилася заборгованість у розмірі 77
181, 86 доларів США та 61 057 грн
87 коп., яка складається із:
заборгованості за кредитом у розмірі
68 768 доларів США;
простроченої заборгованості за
кредитом у розмірі 5 925, 05
доларів США; заборгованості за
процентами у розмірі 637, 59 доларів США;
простроченої заборгованості за
процентами у розмірі 1 851, 22 доларів США;
пені за несвоєчасне погашення кредиту
у розмірі 20 837 грн 28 коп.; пені за
несвоєчасну сплату процентів у розмірі
9 820 грн 59 коп.; штрафу за порушення
обов'язку страхування предмета
іпотеки, яку позивач просив стягнути з
відповідача.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 16
серпня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
м. Києва від 25 лютого 2014 року, позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ
«Укргазбанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 68 768
доларів США, прострочену
заборгованість за кредитом у розмірі 5
925,05 доларів США, заборгованість за
процентами у розмірі 637,59 доларів США,
прострочену заборгованість за
процентами у розмірі 1 851, 22 доларів США,
пеню за несвоєчасне погашення кредиту
у розмірі 20 837 грн 28 коп., заборгованість
по пені за несвоєчасну сплату
процентів у розмірі 9 820 грн 59 коп., штраф
за порушення обов'язку страхування
предмета іпотеки у розмірі 30 400 грн та
судовий збір у розмірі 3 219 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

У справі встановлено, що 14 травня 2008
року між відкритим акціонерним
товариством акціонерним банком
«Укргазбанк», правонаступником якого є
ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір №
267-Ф/08, за умовами якого позичальник
отримав кредит у розмірі 86 000 доларів
США строком до 12 травня 2028 року зі
сплатою 14,8 % річних.

Обов'язок позичальника щодо повернення
кредиту та процентів за ним визначено
щомісячними зобов'язаннями (п. п. 3.3.3, 3.3.4
кредитного договору).

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 14
травня 2008 року з ОСОБА_3 укладено
договір іпотеки, за умовами якого
відповідач передав в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1.

Із вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу особа може
звернутися до суду у межах строку
позовної давності (ст. 256 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України,
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Умовами п. 5.8. укладеного між сторонами
кредитного договору тривалість
позовної давності за вимогами про
повернення кредиту, процентів за
користування ним, пені, штрафів та всіх
видатків банку за цим договором
визначено у 3 роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право у примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення (постанова
Верховного Суду України від 6 листопада
2013 року № 6-116цс13).

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України).

Оскільки рішення по суті спору
ухвалюється судом першої інстанції, а
на стадії апеляційного провадження
здійснюється лише перевірка
законності й обґрунтованості рішення
суду (ст. 303 ЦПК України), то заява про
застосування позовної давності може
бути розглянута, якщо вона подана під
час розгляду справи у суді першої
інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України суд першої інстанції
зобов'язаний з'ясувати всі обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, зокрема вирішити
питання про те, чи є фактичні дані, які
пов'язані із пропуском строку позовної
давності, чи заявлено про це стороною у
справі та чи є такі причини пропуску
самостійною підставою відмови у позові
(за відсутності обставин, які свідчать
про їх поважність, та за
обґрунтованості позовних вимог).

Об'єктивною умовою процесуальної
можливості сторони на звернення із
відповідною заявою про застосування
строків позовної давності є належне
повідомлення про час та місце розгляду
справи судом першої інстанції.

Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд
вирішує справу на підставі наявних у
ній даних чи доказів та постановляє
заочне рішення у разі повторної неявки
у судове засідання відповідача,
повідомленого належним чином.

Разом з тим, як вбачається із
матеріалів справи, ОСОБА_3 було
повідомлено про час та місце судового
розгляду справи у порядку ст. 74 ЦПК
України одноразово, таке повідомлення
повернулося до суду за закінченням
терміну зберігання (а. с. 60). Повторно
про судовий розгляд справи суд
ОСОБА_3 не повідомляв та ухвалив
заочне рішення у справі, що свідчить
про недотримання порядку заочного
розгляду справи.

Внаслідок допущених судом першої
інстанції порушень відповідача було
позбавлено можливості реалізувати
свої повноваження, передбачені
ст. ст. 27, 31 ЦПК України,
зокрема й щодо звернення із заявою про
застосування до спірних правовідносин
строків давності.

У поданих до апеляційного суду
запереченнях на позов (а. с. 135-139) ОСОБА_3
посилався на те, що суд першої
інстанції не врахував при вирішенні
позову положень ст. ст. 256, 261 ЦК України
та безпідставно стягнув кредитну
заборгованість, нараховану поза
межами трьох років перед зверненням
банку до суду.

На допущені судом першої інстанції
порушення засад процесуальної
рівності сторін, що призвели до
неправильного вирішення справи,
апеляційний суд уваги не звернув, що
відповідно до ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування оскаржуваних
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 16 серпня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 25 лютого
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко