№
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року

м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:
головуючого - судді Замеги О.В., при
секретарі Павлюк - Жук А.В., за участю
відповідачки, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання у
володіння та визначення порядку
користування житловим приміщенням, та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про зобов"язання не чинити перешкод у
користуванні квартирою, вселення в
квартиру, та встановлення порядку
користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про надання у
володіння, та визначення порядку
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1, а саме просить суд
виділити їй в користування кімнату № 4.

Мотивуючи тим, що їй належить 5/8
частин двокімнатної квартири АДРЕСА_1.
Загальна площа квартири - 44,9 кв.метри,
житлова площа - 28,3 кв.метри, нежитлова
площа квартири складає 16,6 кв.м. 3/8 даної
частки квартири належить ОСОБА_2. Таким
чином, дана квартира є їх спільною
частковою власністю без виділення
часток в натурі. Її сім'я складається із
трьох чоловік - вона, її чоловік, та син.
Іншого власного житла у неї немає. Вони
зробили ремонт у зазначеній квартирі,
крім кімнати № 5. На даний час вони
проживають у кімнаті № 4 площею 17,3
квадратних метри, що майже відповідає
її частці житловій площі. Ремонт у
кімнаті № 4, кухні, коридорі, санвузлі
вона почала робити у 2013 році - ще до
того, як відповідачка отримала у
власність 3/8 частки квартири.
Відповідачка має власне житло.
Квартира розташована на 4-у поверсі
п'ятиповерхового будинку і є
неподільною річчю. ОСОБА_2 має намір
оселитися у квартирі без визначення
приміщення. Тобто, вона вважає, що
розмістить свої речі будь-де і буде
користуватися будь-яким приміщенням.
Це порушить її конституційні права на
житло, володіння та користування
власністю. ОСОБА_2 просто хоче вижити її
з даної житлової площі не маючи при
цьому потреби у житлі. Згоди на спільне
володіння та користування житловим
приміщенням вони не досягли. Вона
пропонувала ОСОБА_2 компенсувати
вартість її частки квартири за
експертною оцінкою, але остання не
погоджується.

До початку розгляду справи по
суті ОСОБА_2 подала до суду зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_1 і просить суд
зобов'язати відповідачку не чинити їй
перешкод в реалізації права
співвласника квартири АДРЕСА_1, усунути
перешкоди у здійсненні її права
користування даною квартирою шляхом
зобов'язання відповідачки надати їй
ключі від вхідних дверей квартири, та
вселення її у вказану квартиру. Просить
встановити наступний порядок
користування квартирою АДРЕСА_1, а саме:
виділити їй у користування та
володіння кімнату № 5, згідно
технічного паспорту, загальною площею
11,0 квадратних метрів, виділити у
володіння та користування ОСОБА_1
кімнату № 4, згідно технічного
паспорту, площею 17,3 квадратних метри,
балкон (терасу) площею 1,1 кв.м., що
знаходиться в кімнаті № 5, та комору
площею 2,0 кв.м. № 6 згідно технічного
паспорту, а коридор площею 4,8 кв.м.,
кухню площею 5,9 кв.м., ванну кімнату,
туалет площею 2,8 кв.м. залишити у
спільному користуванні.

Мотивуючи тим, що вона є власником
3/8 часток квартири АДРЕСА_1.
Співвласником вказаної квартири також
є ОСОБА_1, якій на праві власності
належить 5/8 частин вказаної вище
квартири. З моменту набуття права
власності на вказану частку даної
квартири і до цього часу вона не може
реалізувати своє право власності,
тобто володіти, користуватися та
розпоряджатися вказаною часткою,
оскільки інший співвласник квартири, а
саме: відповідачка ОСОБА_1 чинить їй в
цьому перешкоди. Так, відповідачка
самовільно змінила замки на вхідних
дверях, та не впускає її до спірної
квартири. Оскільки, вона знаю місце
роботи відповідачки, то в цей же день
разом із ОСОБА_3 відвідала відповідачку
і попросила у останньої надати їй ключа
від вхідних дверей у квартиру, або
надати ключ для виготовлення дублікату
ключа. Натомість ОСОБА_1 у грубій формі
заявила, що ключа не дасть, а в квартиру
вона буду «входити через вікно
четвертого поверху» і взагалі
користуватися належною їй часткою в
спірній квартирі зможе лише на
підставі рішення суду. Відповідачка
чітко знає, що вона є співвласником
вказаної квартири, та володіє 3/8 часток
у спірній квартирі, оскільки вона в
присутності свідків надавала їй для
огляду копію правовстановлюючих
документів на її частку у спірній
квартирі. Зважаючи на те, що 23.03.2014 року
вона не змогла потрапити до спірної
квартири, та отримати ключі від вхідних
дверей вказаної квартири, то
звернулася до міліції із відповідною
заявою щодо неправомірних дій
відповідачки. Спірна квартира,
розташована в багатоквартирному
будинку на 4 поверсі і не може бути
поділена в натурі шляхом обладнання в
окремі ізольовані квартири, а тому
заявлено вимогу про встановлення
порядку користування квартирою,
оскільки згоди між ними щодо порядку
користування спільним житлом не
досягнуто.

Ухвалою суду від 20.10.2014 року дані
позовні заяви об"єднанні в одне
провадження.

В судове засідання представник
позивачки ОСОБА_4 не з"явився, надав
суду заяву про розгляд справи в його
відсутності, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, в задоволенні вимог
зустрічного позову просить відмовити
за безпідставністю.

У відкритому судовому засіданні
відповідачка ОСОБА_2 вимоги позову
визнала частково, і зазначила, що якщо
суд виділить їй в користування кімнату
№ 5, то вона не проти, що відповідачці
виділили в користування кімнату № 4.
Вимоги зустрічного позову підтримала в
повному обсязі з підстав наведених в
позовній заяві.

З"ясувавши обставини справи, на
засадах змагальності, як того вимагає
ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з
ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
надання у володіння та визначення
порядку користування житловим
приміщенням, та про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про зобов"язання не чинити
перешкод у користуванні квартирою,
вселення в квартиру, та встановлення
порядку користування житловим
приміщенням, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
підставі договору дарування ВТВ № 502234
р. №1704 /14.12.2012 року, посвідченого
приватним нотаріусом Бердичівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
належить 5/8 частин двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
витягом про державну реєстрацію
прав(а.с.5).

Згідно витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 19.02.2014 року 3/8 частки квартири на
підставі договору дарування належить
ОСОБА_2(а.с.6).

Вказана квартира є двокімнатною,
загальна її площа становить 44,9 кв.м,
житлова площа - 28,3 кв.м., та складається
з двох кімнат площею 17,3 кв.м., та 11 кв. м.,
кухні площею 5,9 кв.м., вбиральні
(поєднаної) площею 2,8 кв.м., коридору
площею 4,8 кв.м., кладової площею 2,0 кв.м.,
обладнана балконом площею 1,1 кв.м., що
підтверджується технічним паспортом
на квартиру(а.с. 7-8).

Відповідно до частини першої
статті 356 Цивільного Кодексу
України(далі ЦК України), власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є
спільною частковою власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Згідно з частинами першою та
третьою статті 358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Тобто ОСОБА_1 має право на надання
їй у володіння та користування тієї
частини квартири АДРЕСА_1 в натурі, яка
відповідає її частці у праві спільної
часткової власності.

Разом з цим, таке ж право має і
ОСОБА_2.

ОСОБА_2 просить виділити їй у
користування кімнату площею 11,0 кв. м., а
ОСОБА_1 просить виділити їй в
користування - іншу кімнату, тобто
кімнату площею 17,3 кв. м..

Однак, як вбачається з технічного
паспорту на спірну квартиру - кімната
площею 17,3 кв.м. є прохідною до кімнати
площею 11,0 кв.м., тобто користування
кімнатою площею 11,0 кв.м. є неможливим
без користування кімнатою площею 17,3
кв.м, оскільки потрапити до кімнати
площею 11,0 кв.м. можна лише через
прохідну кімнату площею 17,3 кв.м., іншого
входу в кімнату площею 11, 0 кв.м.
немає(а.с.7-8).

Таким чином, у користування
ОСОБА_1 кімнати площею 17,3 кв.м., та
виділення у користування ОСОБА_2
кімнати площею 11,0 кв.м. даної квартири,
призведе до порушення права
користування ОСОБА_1 кімнатою площею 17.3
кв.м, оскільки зазначеною кімнатою буде
також користуватись і ОСОБА_2.(щоб
реалізувати своє право користування
кімнатою площею 11,0 кв.м).

А ОСОБА_1 категорично заперечує
проти користування ОСОБА_2 кімнатою 17.3,
для проходження у кімнату 11.0 кв.м., що в
заяві зазначив її представник ОСОБА_4.

Частиною четвертою статті 41
Конституції України передбачено, що
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок" № 7 від 4 жовтня 1991
року, з наступними змінами та
доповненнями, при вирішенні справ про
виділ в натурі часток жилого будинку,
що є спільною частковою власністю,
судам належить мати на увазі, що
виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це
можливо, якщо кожній із сторін може
бути виділено відокремлену частину
будинку з самостійним
виходом(квартиру). Виділ також може
мати місце при наявності технічної
можливості переобладнати приміщення в
ізольовані квартири. Якщо виділ частки
будинку в натурі неможливий, суд вправі
за заявленим про це позовом встановити
порядок користування відособленими
приміщеннями( квартирами, кімнатами)
такого будинку.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що виділення у
користування ОСОБА_1 кімнати площею 17,3
кв.м., та ОСОБА_2 кімнати площею 11,0 кв.м. у
квартирі АДРЕСА_1, не відповідатиме
наведеним раніше положенням статті 41
Конституції України та статті 358
Цивільного кодексу України, та
призведе до порушення права
власності(в частині права
користування) ОСОБА_1, та ОСОБА_2, а тому
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про надання у володіння та визначення
порядку користування житловим
приміщенням, та в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 частині вимоги
про визначення порядку користування
квартирою АДРЕСА_1 необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимоги
ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_1 не
чинити їй перешкод в реалізації права
співвласника квартири АДРЕСА_1, та
усунення перешкоди у здійсненні її
права користування квартирою АДРЕСА_1
шляхом зобов'язання відповідачки
надати їй ключі від вхідних дверей
квартири, та вселення її у вказану
квартиру, то на думку суду, дані позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Як зазначалось вище, частиною
першою статті 358 Цивільного кодексу
України визначено, що право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.

Так, в судовому засіданні було
встановлено, що з моменту набуття
ОСОБА_2 права власності на вказану
частку квартири АДРЕСА_1 і до цього часу
вона не може реалізувати своє право
власності, тобто володіти,
користуватися та розпоряджатися
вказаною часткою, оскільки інший
співвласник квартири, а саме:
відповідачка ОСОБА_1 чинить їй в цьому
перешкоди.

Так, ОСОБА_1 самовільно змінили
замки на вхідних дверях, та не впускає
її до спірної квартири, даний факт
підтверджується відповідю на заяву
ОСОБА_2 від 03.04.2014 року за № 1685
Бердичівського МВ УМВС України в
Житомирській області, копією
протоколом прийняття заяви ОСОБА_2 від
24.03.2014 року до відповідного відділення
міліції, та копією висновку за
результатами перевірки даної заяви(
а.с.32-33).

Зокрема, з зазначеного висновку
вбачається, що під час перевірки заяви
ОСОБА_2 дільничним інспектором міліції
ОСОБА_1 пояснила останньому, що
«вільний доступ до квартири вона буду
мати лише тоді, коли рішенням суду буде
встановлено безперешкодне право
користування, володіння та
розпорядження належною її на праві
власності частиною квартири».

Слід відмітити, що даний факт в
судовому засіданні не заперечував і
представник ОСОБА_1- ОСОБА_4.

Беручи до уваги наведене, суд
вважає, що ОСОБА_2 довела той факт, що
ОСОБА_1 чинить їй перешкоди в
користуванні, володінні та
розпорядженні належною їй частиною
квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку про задоволення
позову ОСОБА_2 в частині позовних вимог
про зобов"язання ОСОБА_1 не чинити
перешкод їй в реалізації права
співвласника квартири АДРЕСА_1, а також
про усунення перешкоди у здійсненні
ОСОБА_2 права користування квартирою
АДРЕСА_1 шляхом зобов"язання ОСОБА_1
надати їй ключі від вхідних дверей
квартири АДРЕСА_1, та вселення ОСОБА_2 в
квартиру АДРЕСА_1

Також суд, у відповідності до ст. 88
ЦПК України, стягує з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243 грн.60
коп..

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215,
218 ЦПК України, ст.ст. 355, 356, 357, 358, 361, 363,
364, 365 Цивільного Кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання у
володіння та визначення порядку
користування житловим приміщенням
відмовити за безпідставністю.

Позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити частково.

Зобов"язати ОСОБА_1 не чинити
перешкод ОСОБА_2 в реалізації права
співвласника квартири АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди у здійсненні
ОСОБА_2 права користування квартирою
АДРЕСА_1 шляхом зобов"язання ОСОБА_1
надати ОСОБА_2

ключі від вхідних дверей квартири
АДРЕСА_1, та вселення ОСОБА_2 в квартиру
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243 грн.60
коп..

В решті позовних вимог відмовити
за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії даного рішення.

Головуючий: