Номер провадження: 22-ц/785/9076/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя та
визнання заборгованості по сплаті
аліментів погашеною, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Кілійського
районного суду Одеської області від 19
вересня 2014 року,

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що від шлюбу з відповідачем в них
народились діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. В період шлюбу
сторонами за спільні кошти у 1998 році
була придбана квартира, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, вартість якої
становить 16200 гривень та автомобіль
«Volvo 244 DL» реєстраційний номер НОМЕР_1.

04 вересня 2013 року Кілійським районним
судом Одеської області шлюб між
сторонами було розірвано та у цьому ж
році судом ухвалене рішення про
стягнення з відповідача на користь
позивача на утримання спільних дітей
аліментів і станом на 14 лютого 2014 року
заборгованість ОСОБА_3 по сплаті
вказаних аліментів складає 8000 гривень.

Враховуючи, що відповідач покинув сім'ю
та забрав автомобіль з собою, а також з
урахуванням заборгованості
відповідача по сплаті аліментів в сумі
7500 гривень, просила суд розподілити
спільне майно, визнавши за нею право
власності на квартиру, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та в зв'язку з визнанням за нею
права власності на квартиру визнати
заборгованість відповідача по сплаті
аліментів такою, що є погашеною.

Рішенням Кілійського районного суду
Одеської області від 19 вересня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі з
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про задоволення позову.

Сторони в судове засідання не
з'явилися. Про час та місце розгляду
справи в апеляційному суді
повідомлялися належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи не перешкоджає розглядові
справи.

Справа розглянута апеляційним судом на
підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст.305 ЦПК
України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що 12.10.1991 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 зареєстрували шлюб та після
реєстрації шлюбу дружині присвоєне
прізвище «ОСОБА_2».

Від шлюбу сторони мають двох дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу нерухомого майна № 3988,
укладеного у Ізмаїльському
представництві Одеської товарної
біржі, під час перебування у шлюбі
сторони за ціною 16 200 гривень придбали
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1. Право власності сторін на
вказану квартиру зареєстроване 13.01.1991
року та занесене в реєстрову книгу
Кілійського РБТІ під № 8917, кн. 40, стор. 28.

Рішенням Кілійського районного суду
Одеської області від 04.09.2013 року шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення
набрало законної сили 17.09.2013 року.

Заочним рішенням Кілійського
районного суду Одеської області від
27.08.2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 на утримання повнолітньої
дитини, яка продовжує навчання - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти у розмірі 500
гривень щомісячно, починаючи з 19.06.2013
року і до припинення повнолітньою
дитиною навчання, але не більше ніж до
досягнення дитиною 23-х років - 27.09.2015
року; стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 на утримання повнолітньої
дитини, яка продовжує навчання - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти у розмірі 500
гривень щомісячно, починаючи з 19.06.2013
року і до припинення повнолітньою
дитиною навчання, але не більше ніж до
досягнення дитиною 23-х років - 16.10.2016
року.

З квитанцій про перерахування
квартплати КП «Жилсервіс» вбачається,
що споживачем відповідних
житлово-комунальних послуг за період
2011-2014 p.p., та, відповідно, платником за
адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини
самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» -
права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Згідно ст. 15 Закону України «Про
товарну біржу» угоди, зареєстровані на
біржі, не підлягають нотаріальному
посвідченню.

Відповідно до п. 9 Додатку 1 до
Інструкції про порядок державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, що перебувають у
власності фізичних та юридичних осіб,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України № 121 від
09.06.1998 року, яка була чинною на момент
реєстрації в Кілійському РБТІ договору
купівлі-продажу спірної квартири,
придбаної сторонами, договори
купівлі-продажу, зареєстровані біржею,
були віднесені до переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких бюро технічної
інвентаризації провадиться державна
реєстрація права власності на об'єкти
нерухомого майна.

Отже, сторони правомірно набули право
власності та володіють спірною
квартирою на праві спільної сумісної
власності на підставі ст. 60 СК України.

За правилами ч. 1 ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Посилання скарги на те, що у зв'язку з
визнанням права власності на всю
квартиру позивач відмовиться від вимог
про стягнення заборгованості за
аліментами та згода відповідача на це,
не мають правового значення для
вирішення спору, оскільки такий спосіб
захисту порушеного права на своєчасне
отримання аліментів, та спосіб поділу
майна який просить застосувати
позивач, не передбачений діючим
законодавством (ст. ст. 15, 16 ЦК України).
При цьому, сторони не позбавлені
можливості в добровільному порядку
вирішити питання щодо припинення права
позивача на аліменти у зв'язку з
передачею відповідачем права
власності на нерухоме майно в порядку
ст. 190 СК України.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для відмови ОСОБА_2 у
задоволенні позову. Вказані висновки
суду відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кілійського районного суду
Одеської області від 19 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева