ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/363/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р. Петриківський районний
суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Соловйова І.М., за
участі секретаря судового засідання
Столяренко Н.П., за участю сторін
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2, представника
третьої особи ОСОБА_3; розглянувши в
смт. Петриківка у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
№187/363/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимоги щодо предмета спору
Петриківська державна нотаріальна
контора про визнання частково
недійсним заповіту, -

Встановив:

27.03.2014 року ОСОБА_1 (далі Позивач)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
(далі Відповідач) про визнання частково
недійсним заповіту подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
посвідчений 20 травня 2005 року держаним
нотаріусом Петриківської державної
нотаріальної контори ОСОБА_8 Свої
вимоги мотивує тим, що оскільки
останній заповіт ОСОБА_5 (його батька)
від 17.08.2011 року за рішенням суду від
19.09.2013 року визнаний недійсним в
частині розпорядження житловим
будинком з господарчими будівлями, то в
силу частин 2, 3, 4 ст. 1254 ЦК України,
заповіт подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо
вказаного майна на користь ОСОБА_7 та
ОСОБА_4, посвідчений 20 травня 2005 року
свою дію не відновлює, а тому є
недійсним.

На підставі ухвали суду від 29.10.2014 року
до участі у справі залучено у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
Петриківська державна нотаріальна
контора про визнання частково
недійсним заповіту.

Позивач в судовому засіданні доводи
позовної заяви підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Відповідачки ОСОБА_2 та
представник третьої особи ОСОБА_3,
проти позову заперечували, посилаючись
на те, що по оспорюваному заповіту вже є
судове рішення, яке набрало законної
сили. Окрім того обставини на які
посилається позивач не можуть бути
застосовані до заповітів з нетотожними
суб'єктами та з різною правовою
природою.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступних підстав.

Рішенням Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від
19.09.2013 року у справі №0431/1688/12 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним, третя особа: Петриківська
державна нотаріальна контора та
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання
факту укладення заповіту особою яка не
мала на це право та визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, треті особи приватний
нотаріус ДНО ОСОБА_9 та Петриківська
державна нотаріальна контора,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05.12.2013 року, а також
залишених без змін за наслідками
касаційного оскарження ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних ті кримінальних
справ від 26.02.2014 року:

- позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним, третя
особа: Петриківська державна
нотаріальна контора, задоволено
частково: визнано недійсним заповіт
подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складений та
посвідчений 20 травня 2005 року
(зареєстрований в реєстрі за № 1029) в
частині розпорядження земельною
ділянкою розташованою в АДРЕСА_1. В
іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним, третя особа: Петриківська
державна нотаріальна контора,
відмовлено.

- позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
визнання факту укладення заповіту
особою яка не мала на це право та
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом, треті особи
приватний нотаріус ДНО ОСОБА_9 та
Петриківська державна нотаріальна
контора, задоволено частково: визнано
недійсним заповіт ОСОБА_5 складений та
посвідчений 17 серпня 2011 року
(зареєстрований в реєстрі за № 3578) в
частині розпорядження житловим
будинком із господарськими будівлями
та спорудами, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4
право власності на житловий будинок та
господарчі будівлі, що складається з
житлового будинку А-1, загальною площею
42,8 кв.м. із них житлової - 18,7 кв.м.,
літньої кухні Б-1, сараю В-1, вбиральні Г-1
та колодязю і огорожі, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1, у порядку
спадкування за заповітом подружжя
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2,
складений та посвідчений 20 травня 2005
року (зареєстрований в реєстрі за № 1029).
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4
до ОСОБА_1 про визнання факту укладення
заповіту особою яка не мала на це право
та визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом, треті особи
приватний нотаріус ДНО ОСОБА_9 та
Петриківська державна нотаріальна
контора, відмовлено.

Під час розгляду вказаної справи
встановлено, що 20 травня 2005 року
подружжя: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 склали
заповіт подружжя, згідно з яким
належний їм житловий будинок з
господарчими будівлями та земельну
ділянкою в смт. Петриківка
Петриківського району
Дніпропетровської області вул.
Переможна, 6 та все майно в будинку,
заповіли в рівних долях ОСОБА_7 та
ОСОБА_4. Даний заповіт посвідчено
державним нотаріусом та зареєстровано
в реєстрі за №1029. Враховуючи, що за
життя ні ОСОБА_5 ні ОСОБА_6 не
відмовилися від спільного заповіту
подружжя, щодо спільного сумісного
житлового будинку, суд дійшов висновку,
що заповіт ОСОБА_5 складений 17.08.2011 року,
після смерті дружини ОСОБА_6, в частині
заповідального розпорядження щодо
житлового будинку із господарськими
будівлями та спорудами, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
суперечить правилам розпорядження
спільним сумісним майном, на випадок
смерті одного із подружжя, закріпленим
статтею 1243 ЦК України, а тому визнав
його недійсним.

Питання щодо заповіту подружжя
врегульовано зокрема в ст. 1243 ЦК
України, яка передбачає, що подружжя
має право скласти спільний заповіт
щодо майна, яке належить йому на праві
спільної сумісної власності.. У разі
складення спільного заповіту частка у
праві спільної сумісної власності
після смерті одного з подружжя
переходить до другого з подружжя, який
його пережив. У разі смерті останнього
право на спадкування мають особи,
визначені подружжям у заповіті. За
життя дружини та чоловіка кожен з них
має право відмовитися від спільного
заповіту. Така відмова підлягає
нотаріальному посвідченню. У разі
смерті одного з подружжя нотаріус
накладає заборону відчуження майна,
зазначеного у заповіті подружжя.

Вказана норма стосовно заповітів
подружжя є спеціальною, а тому в даній
справі застосувати до заповіту
подружжя правила ч.ч. 2,3,4 ст. 1254 ЦК
України з огляду на недотримання норм
закону або зміну своєї заповідальної
волі одним з подружжя при складенні
власного заповіту є неприпустимим.

За приписами ст. 1243 ЦК України
заповідач має право на скасування
(відмовитися від спільного заповіту) та
має право змінити текст заповіту лише
за життя обох подружжя.

Таким чином, наслідком складання
ОСОБА_5 власного заповіту не було
скасування заповіту подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 від 20 травня 2005 року, так само,
визнання за рішенням суду недійсним
заповіту ОСОБА_5 від 17.08.2011 року в
частині розпорядження житловим
будинком з господарчими будівлями, не є
наслідком застосування до заповіту
подружжя від 20 травня 2005 року положень
передбачених частинами 2, 3, 4 ст. 1254 ЦК
України.

За таких обставин, доводи Позивача є
необґрунтованими, а тому в задоволені
позову слід відмовити.

Щодо клопотання Позивача про
повернення надмірно сплаченого
судового збору, суд зазначає, що
питання про сплату судового збору
вирішено при вирішенні питання про
відкриття провадження у справі. Згідно
позовної заяви, Позивачем визначено
коло позовних вимог, а саме останнім
заявлено вимоги майнового та не
майнового характеру. Відповідно до ч. 3
ст. 6 Закону України "Про судовий збір"
за подання позовної заяви, що має
одночасно майновий і немайновий
характер, судовий збір сплачується за
ставками, встановленими для позовних
заяв майнового та немайнового
характеру. Таким чином, судовий збір
сплачено у повному обсязі, підстав для
повернення частини коштів у суду не
має.

Щодо клопотання представника
Відповідача про скасування заходів
забезпечення позову встановлених
ухвалою Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 02.10.2014
року про накладення арешту на будинок
№6 по вул. Переможній в с. Петриківка,
суд зазначає, що відповідно до вимог ч.6
ст. 154 ЦПК якщо у задоволенні позову
було відмовлено, вжиті заходи
забезпечення позову застосовуються до
набрання судовим рішенням законної
сили. Таким чином, заходи застосовані
ухвалою Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 02.10.2014
року втрачають свою дію з наступної
дати після набрання законної сили
рішення суду. Обґрунтованих підстав
для вирішення вказаного питання до
набрання рішення суду законної сили,
представником відповідача не надано.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимоги щодо
предмета спору Петриківська державна
нотаріальна контора про визнання
частково недійсним заповіту - залишити
без задоволення.

В задоволенні клопотань ОСОБА_1 про
повернення надмірно сплаченого
судового збору та представника
відповідача ОСОБА_10 про скасування
заходів забезпечення позову -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено
та підписано 09.12.2014 року.

Суддя І. М. Соловйов