Справа № 352/1269/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2425/2014
Головуючий у 1 інстанції Струтинський
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Мелінишин Г.П.

суддів:
Матківського Р.Й., Шалаути Г.І.

секретаря: Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Підпечерівської сільської ради, ОСОБА_3
про визнання права на завершення
приватизації та одержання свідоцтва
про право власності на земельну
ділянку, визнання незаконним та
скасування рішення Підпечерівської
сільської ради від 14.05.2014 року за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Тисменицького районного суду від 14
жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
суд із позовом до Підпечерівської
сільської ради, ОСОБА_3 про визнання
права на завершення приватизації та
одержання свідоцтва про право
власності на земельну ділянку,
визнання незаконним та скасування
рішення Підпечерівської сільської
ради від 14.05.2014 року.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона
є спадкоємцем за заповітом померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, у
встановленому законом порядку
прийняла спадщину й набула право
власності на житловий будинок в с.
Підпечери, Тисменицького району. За
життя ОСОБА_4 розпочала процес
приватизації земельних ділянок: для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,10 га та для
ведення особистого селянського
господарства загальною площею 0,20 га,
однак державний акт на земельні
ділянки не отримала. У зв'язку із цим в
березні 2014 року вона звернулась до
Підпечерівської сільської ради із
заявою щодо продовження приватизації
зазначених земельних ділянок. Однак, їй
безпідставно відмовлено у наданні
дозволу щодо продовження приватизації
земельної ділянки площею 0,1059 га для
ведення особистого селянського
господарства. Натомість, рішенням
Підпечерівської сільської ради від
14.05.2014 року дозвіл на складання проекту
із землеустрою щодо відведення цієї
земельної ділянки надано ОСОБА_3
Посилаючись на зазначені обставини,
перехід до неї відповідних прав
спадкодавця просила визнати за нею
право на завершення процедури
приватизації та одержання свідоцтва
про право власності на земельну
ділянку площею 0,1059 га для ведення
особистого селянського господарства,
яка знаходиться в АДРЕСА_1, визнати
незаконним та скасувати рішення
Підпечерівської сільської ради від
14.05.2014 року.

Рішенням Тисменицького районного суду
від 14 жовтня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що суд прийшов до
помилкового висновку про відмову у
задоволенні її позову. Так, померла
ОСОБА_4 в порядку ст. ст. 116, 118 ЗК України
розпочала процедуру приватизації
земельних ділянок, в т.ч. і площею 0,1059 га
для ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_2. Однак, не
закінчила її в зв'язку зі смертю. А тому
вона як спадкоємець за заповітом
відповідно до вимог діючого
законодавства звернулась до
Підпечерівської сільської ради із
заявою про надання дозволу на
складання проекту із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки. Однак,
дану заяву безпідставно було
відхилено, а натомість рішенням
сільської ради від 14.05.2014 року ОСОБА_3
надано дозвіл на складання проекту із
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки. Даних обставин суд
не взяв до уваги та не дав їм належної
правової оцінки.

Крім того, апелянт вказує, що судом не
розглянуто її заяву про забезпечення
позову, що призвело до видачі
відповідачу ОСОБА_3 свідоцтва про право
власності на спірну ділянку.

Посилаючись на зазначені обставини
просила рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

В засіданні апеляційного суду апелянт
та її представник доводи скарги
підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник Підпечерівської сільської
ради, ОСОБА_3 доводів скарги не визнали
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано доказів
передачі спірної земельної ділянки,
яка знаходиться в АДРЕСА_3, у власність
спадкоємцеві - ОСОБА_4, а тому такі
вимоги є безпідставними.

Проте погодитися з таким
висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Як вбачається зі змісту заповіту,
посвідченого секретарем
Підпечерівської сільської ради 02.11.2012
року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті
зробила заповітне розпорядження та
заповіла все належне їй майно, де б воно
не було і з чого б воно не складалося, і
взагалі все, що їй буде належати і на що
вона за законом матиме право ОСОБА_2
(а.с.7).

В засіданні апеляційного суду
з'ясовано, що за господарством ОСОБА_4
були обліковані земельні ділянки, в
тому числі: площею 0,10 га - для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, площею 0,20 га -
під ріллею. Наведені обставини
підтверджуються даними
погосподарських книг №201 за 1996-2000рр.,
№194 за 2001-2005рр., №184 за 2006-2010 рр., № 186 за
2011-2015 рр. Рішенням Підпечерівської
сільської ради від 23.12.1999 року дано
дозвіл громадянам на приватизацію
земельних ділянок, наданих для
будівництва і обслуговування жилого
будинку та для ведення особистого
підсобного господарства, в доданому до
якого списку під № 195 значиться
прізвище ОСОБА_4

Встановлено, що на підставі рішення
Підпечерівської сільської ради від 19
червня 2008 року ОСОБА_4 розпочала
приватизацію земельних ділянок
загальною площею 0,30 га, а саме: для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,10 га, яка
знаходиться в АДРЕСА_4 та для ведення
особистого селянського господарства
загальною площею 0,20 га (0,11 га - в АДРЕСА_5
та 0,09 га - в урочищі «Гора»). Зокрема, за
її заявою проведено роботи по
землеустрою з інвентаризації
земельних ділянок та підготовці
матеріалів по видачі державних актів, в
тому числі на спірну земельну ділянку
№ 2, складено кадастровий план з
присвоєнням кадастрового номеру,
зокрема земельній ділянці № 2 - № ,
складено акт встановлення меж цієї
земельної ділянки (а.с.9-17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла, а тому
приватизацію земельних ділянок за
життя не завершила.

За змістом ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до
статті 1218 ЦК України, входять усі права
та обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні
ділянки здійснюється, в тому числі,
шляхом визнання права, як передбачено
п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності
на земельну ділянку переходить до
спадкоємців на загальних підставах, із
збереженням її цільового призначення,
що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають із
моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну
ділянку та перехід права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
має місце за наявності наступних
юридичних фактів у їх сукупності:
ухвалення рішення компетентного
органу про передачу у власність
земельної ділянки спадкодавцю,
укладення спадкодавцем правочинів
щодо набуття права власності на
земельні ділянки; виготовлення
технічної документації на земельні
ділянки; визначення меж земельної
ділянки в натурі; погодження із
суміжними землевласниками та
землекористувачами; одержання у
встановленому порядку державного акта
на землю; реєстрація права власності на
земельну ділянку. Якщо зазначені
вимоги спадкодавцем не дотримано -
право власності на конкретні земельні
ділянки не виникає та відповідно до ст.
1216 ЦК не переходить до спадкоємців у
порядку спадкування, за винятком
встановлених випадків, на які
поширюється дія п. 1 розділу X
«Перехідні положення» Земельного
Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права
власності на земельну ділянку згідно
зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав
процедуру приватизації земельної
ділянки відповідно до чинного
законодавства України, то спадкоємці
мають право звертатися до суду із
позовами про визнання відповідного
права в порядку спадкування - права на
завершення приватизації та одержання
державного акта про право власності на
землю на ім'я спадкоємця, а не права
власності на земельну ділянку.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X
«Перехідні положення» ЗК України
рішення про передачу громадянам
України безоплатно у приватну
власність земельних ділянок, прийняті
органами місцевого самоврядування
відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня
1992 року «Про приватизацію земельних
ділянок» (втратив чинність на підставі
Закону України від 14 вересня 2006 року №
139-V) є підставою для виготовлення та
видачі цим громадянам або їх
спадкоємцям державних актів на право
власності на земельну ділянку за
технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку (п. 1 розділу X
доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16
вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача
державного акта про право власності на
землю здійснюється на підставі рішення
про передачу громадянам України
безоплатно у приватну власність
земельних ділянок, прийнятого органами
місцевого самоврядування відповідно
до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про
приватизацію земельних ділянок», до
спадкоємців переходить право отримати
державний акт про право власності на
земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений
законодавством у разі набуття права
власності на земельні ділянки шляхом
їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116
Земельного Кодексу України).

В силу ч. ч. 1, 4 ст. 116 ЗК України,
громадяни набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування. Передача
земельних ділянок безоплатно у
власність громадян в межах норм,
провадиться один раз по кожному виду
використання.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 121 ЗК України,
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
га.

Встановлено, що на підставі заповіту
ОСОБА_4 приватним нотаріусом
Тисменицького районного нотаріального
округу Івано-Франківської області
ОСОБА_5 20.02.2014 року видано ОСОБА_6
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на спадкове майно - житловий
будинок АДРЕСА_6 (а.с.8).

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2
від 05.03.2014 року після оформлення своїх
спадкових прав вона звернулась до
Підпечерівської сільської ради із
заявами про надання дозволу на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,1138 га та для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,1059 га (а.с.20). Тобто
саме тих земельних ділянок, які
знаходилися в користуванні ОСОБА_4 та
приватизацію яких остання розпочала ще
за життя.

Матеріалами справи підтверджується, що
рішенням Підпечерівської сільської
ради від 27 березня 2014 року позивачу
надано дозвіл на складання технічної
документації щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), яка надається у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) площею 0,1138 га,
АДРЕСА_7 (а.с.18).

Одночасно цим рішенням відхилено заяву
ОСОБА_2 щодо надання дозволу на
складання проекту із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,1059 га в АДРЕСА_8
(біля будинку ОСОБА_10), оскільки за нею
зареєстровано на території
Підпечерівської сільської ради право
власності на земельну ділянку для
ведення ОСГ (а.с.19).

При цьому колегія суддів не приймає до
уваги посилання представника
Підпечерівської сільської ради про те,
що позивачем подано заяву про
приватизацію спірної земельної
ділянки саме з підстав, передбачених
ст.116 ЗК України, оскільки заява цих
обставин не містить. А, крім того, зміст
заяв продиктовано позивачу секретарем
сільської ради, що в засіданні
апеляційного суду не спростовано.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що заяви від
05.03.2014 року подані позивачем до
сільської ради саме з метою
продовження приватизації земельних
ділянок (в тому числі і спірної)
спадкодавця.

З'ясовано, що рішенням Підпечерівської
сільської ради від 14 травня 2014 року
надано дозвіл ОСОБА_3 на складання
проекту із землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, які надаються у
власність, а саме для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,1085 га біля будинку по АДРЕСА_8.
Встановлено, що це та сама спірна
ділянка, однак незначна різниця в площі
має місце внаслідок допустимих
технічних похибок при її обмірі.

В ході розгляду справи ОСОБА_3
оформила своє право власності на
спірну ділянку, що підтверджується
відповідним свідоцтвом (а.с.67).

Аналізуючи вищенаведені норми,
колегія суддів вважає, що дані норми
підлягають реалізації в сукупності, що
дає право громадянину отримати
безоплатно у власність земельні
ділянки один і більше разів, проте в
межах розмірів, передбачених ст. 121 ЗК
України.

Як встановлено в засіданні
апеляційного суду згідно рішення
Підпечерівської сільської ради від 29
вересня 2011 року ОСОБА_8 передано у
власність земельну ділянку для ведення
в особистого селянського господарства
площею 0,1483 га, про що видано
відповідний державний акт. Вказаний
факт підтвердив також і представник
сільської ради - сільський голова
Клейнота Я.

З врахуванням наведених обставин
доводи представника сільської ради та
відповідні висновки, покладені в
основу рішення сесії сільської ради
від 27.03.2014 року про відмову в
задоволенні заяви позивача, шодо
використання нею свого права на
безоплатну приватизацію земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства є
необґрунтованими, суперечать вимогам
закону, а тому не можуть бути прийняті
до уваги.

А тому завершення ОСОБА_2
приватизації ще однієї земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 0,1059
га, що знаходиться в АДРЕСА_9 не
призведе до порушення вимог ч. 1 ст. 121 ЗК
України щодо граничного розміру
земельної ділянки, отриманої
безоплатно у власність.

Твердження відповідачів про те,
що за наявності рішення ради від 27.03.2014
року про відмову в задоволенні заяви
ОСОБА_2, яке перебуває в законній силі,
вона не вправі заявляти даний позов є
надуманими. При цьому колегія суддів
вважає, що обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права в повній мірі
відповідає п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України та
положенням п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції всупереч вимог статей 212, 214
ЦПК України не встановив, чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; у достатньому обсязі не
визначився щодо характеру спірних
правовідносин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Тому постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
рішення, що призвело до неправильного
вирішення справи, не може залишатися в
силі і підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог. Відповідно
підлягають задоволенню позовні вимоги
ОСОБА_2 щодо визнання за нею права на
завершення приватизації та одержання
свідоцтва про право власності на
земельну ділянку, а також визнання
незаконним рішення Підпечерівської
сільської ради від 14.05.2014 року, як таке,
що порушує спадкові права позивача.

Що стосується позовної вимоги про
скасування вищезазначеного рішення, то
враховуючи передбачений пунктом 10
частини 2 ст. 16 ЦК України спосіб
захисту порушеного права позивача та
відповідно визнання незаконним
рішення сільської ради, в задоволенні
позову в цій частині слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу
між сторонами згідно ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Тисменицького районного суду
від 14 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 до Підпечерівської сільської
ради, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право на завершення
приватизації земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,1059 га, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_10 та
отримання свідоцтва про право
власності на цю земельну ділянку.

Визнати незаконним рішення
Підпечерівської сільської ради від
14.05.2014 року про надання ОСОБА_3 дозволу
на складання проекту із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки, яка
надається у власність, для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,1085 га біля будинку по АДРЕСА_8.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Підпечерівської сільської
ради та ОСОБА_3 по 365,40 грн. судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.І. Шалаута