АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

18 грудня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі - Бабіч
К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Печерського районного суду
м.Києва від 14 жовтня 2014 року,

встановила:

у квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
з відповідача на його користь грошові
кошти в розмірі 10 000 євро, посилаючись
на те, що він є футбольним скаутом та
надавав допомогу відповідачу у
працевлаштуванні до ТОВ «Футбольний
клуб «Динамо» Київ» (далі ФК «Динамо»),
внаслідок чого ОСОБА_2 зобов'язався
виплатити йому грошові кошти в розмірі
5 % від суми трансферу, що відповідно до
трансферного контракту між ФК «Динамо»
та ФК «Могрен» становить 10 000 євро.

Рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 14 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким позов задовольнити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилався на те, що починаючи з
2004 року він працював футбольним
скаутом з підбору гравців, у жовтні 2011
року до нього звернувся футбольний
агент з ЧорногоріїОСОБА_4 з проханням
підібрати в Україні футбольний клуб
для професійного гравця ОСОБА_2 із ФК
«Могрен» (Чорногорія) та надіслав йому
відеоматеріали, після вивчення яких
позивач почав перемовини з клубами
України. ОСОБА_1 зазначав, що йому було
відомо про те, що ФК «Динамо» шукає
високого на зріст захисника і
звернувся до ФК «Динамо»
запропонувавши їм звернути увагу на
гравця ОСОБА_2 та передав у клуб
відеоматеріали з іграми за його участі,
після чого ФК «Динамо» запропонував
ОСОБА_2 підписати контракт. Позивач
вказував, що таким чином ним було
надано допомогу у працевлаштуванні у
ФК «Динамо» та підписано між ОСОБА_2 та
ФК «Динамо» контракт. Крім того,
позивач зазначав, що 01 березня 2012 року
після підписання відповідачем угоди з
ФК «Динамо», ним було надано позивачу
письмовий документ, складений
сербською мовою, у якому ОСОБА_2
зобов'язався виплатити позивачу і
ОСОБА_4 грошову винагороду у розмірі 10%
від загальної суми трансферу. Згідно
трансферного контракту між ФК Динамо
та ФК Могрен (Чорногорія) трансферна
сума компенсації склала 200 000 євро.
Згідно письмового договору відсоток
винагороди позивача складає 5% від
зазначеної суми. Між позивачем та
відповідачем не було зазначено
протягом якого часу відповідач має
виплатити позивачу обумовлену
винагороду, тому момент виконання
зобов'язання правочином не
встановлено.

Рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 14 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не було надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог. Такий висновок
суду є законним та обґрунтованим,
відповідає встановленим по справі
обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
01березня 2012 року між ФК «Динамо» та ФК
«Могрен» було укладено контракт за
умовами якого проведено трансфер
гравця ОСОБА_2 з ФК «Могрен»до ФК
«Динамо» на постійній основі.
Фіксована трансферна компенсація була
визначена сторонами в розмірі 200 000
євро. Того ж дня між відповідачем та
ТОВ «Футбольний клуб «Динамо» Київ»
було укладено трудовий договір
(контракт), відповідно до умов якого
відповідач виконував трудові
обов'язки на посаді футболіста
футбольної команди клуба.

В своїй апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що судом не було
враховано, що між ним та відповідачем
було укладено усний договір доручення
на представництво інтересів, а тому
відсутність у нього документів, які б
підтверджували його повноваження як
представника професійного футболіста
ОСОБА_2 не можуть бути підставою для
відмови у позові. В судовому засіданні
ОСОБА_1 зазначав, що між ним та
відповідачем була усна домовленість
щодо надання ОСОБА_5 відповідачу
послуги сприяння в працевлаштуванні до
ФК «Динамо», яке полягало у доведенні
до відома футбольного клуба про
наявність такого професійного
футболіста. Однак, такі доводи
апелянта є необґрунтованими та не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду.

Так, відповідно до ст. 1 Регламенту
Федерації футболу України щодо
діяльності агентів футболістів,
затвердженого 01 березня 2003 року
рішенням Виконавчого комітету
Федерації футболу України, агентом
може бути фізична особа, яка за платню
на постійній основі представляє
футболіста клубу, з метою найму його на
роботу, або клуб, з метою укладання
трансферного контракту. Футболістам та
клубам заборонено користуватися
послугами осіб, які не мають свідоцтва
агента футболістів. Статтею 12
вказаного Регламенту визначено, що
агент може представляти інтереси чи
захищати права й інтереси футболістів
або клубу тільки у тому випадку, якщо
агент уклав з цим футболістом чи клубом
контракт про представництво у
письмовій формі. Однак, матеріали
справи такого письмового договору та
свідоцтва про те, що ОСОБА_1 є агентом,
не містять.

Посилання апелянта на те, що судом
помилково було встановлено
відсутність в розписці ОСОБА_2 про
оплату послуг позивача істотних умов
та реквізитів сторін, також не
заслуговують на увагу, оскільки були
предметом перевірки під час розгляду
справи судом першої інстанції та
отримали належну правову оцінку. З
матеріалів справи вбачається, що
трансферний контракт, на який
посилається позивач, було укладено між
футбольними клубами ФК «Могрен» до ФК
«Динамо» та позивач не є стороною
вказаного договору. Посилання апелянта
на його присутність під час підписання
трансферного контракту також жодним
чином не доводять наявність боргових
зобов'язань ОСОБА_2 перед ним.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що з тексту наданої
позивачем розписки від 01 березня 2012
року вбачається, що вона визначає суму
послуг 10% від трансферного договору,
однак не містить номеру та дати
трансферного договору та змісту його
істотних умов та реквізитів.

Апелянтом було надано до суду
апеляційної інстанції додатки, які, на
його думку, свідчать про те, що він діяв
за дорученням відповідача в період з
лютого 2012 року по грудень 2013 року.
Доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив йому у
прийнятті цих доказів по справі щодо
відносин між ним та відповідачем, а
саме рішення ФК «Могрен», договорів
оренди квартири, платіжних доручень та
фотографій, не спростовують висновків
суду щодо відсутності між сторонами
правовідносин, які виникають з
договору про надання послуг по
працевлаштуванню.

За таких обставин, судом першої
інстанції було повно та всебічно
встановлено обставини справи,
перевірено їх доказами, правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Печерського районного суду
м.Києва від 14 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 757/7838/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/14213/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Мельник А.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.