Номер провадження: 22-ц/785/8304/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Сидоренко І.П., Цюри
Т.В.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданих внаслідок заливу,

встановила:

Позивачі звернулися до суду із позовом
до відповідачів, який в процесі
розгляду справи уточнили, в якому
просили про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок заливу, а саме: з
ОСОБА_2 - матеріальну шкоду - 15 240
гривень, моральну шкоду - 5 508 гривень,
витрати на проведення оцінки вартості
витрат на відшкодування збитку - 972
гривень, витрати на проведення
додаткової експертизи - 972 гривень,
судові витрати - 207,48 гривень; з ОСОБА_3 -
матеріальну шкоду - 31 828 гривень,
моральну шкоду - 11 492 гривень, витрати на
проведення оцінки вартості витрат на
відшкодування збитку - 2 028 гривень,
витрати на проведення додаткової
експертизи - 2 028 гривень, судові витрати
- 433,20 гривень. (т. 1 а. с. 3-9, т. 2 а. с. 74-76)

В обґрунтуванні позову посилалися на
те, що вони є співвласниками квартири
АДРЕСА_1, також їм належить і суміжна
квартира № 22;16 у цьому ж будинку.

З липня 2010 року, із квартири НОМЕР_3
цього ж будинку, яка належить
відповідачам і яка розташована над
квартирою позивачів відбувались
систематичні заливи житла позивачів,
внаслідок чого в квартирі позивачів
стало неможливо проживати. Вказане
підтверджується актами обстеження від
20.08.2010 року, 20.09.2010 року, 30.11.2010 року,
01.12.2010 року, 18.12.2010 року, 19.09.2011 року та
25.09.2011 року. (т. 1 а. с. 24-30)

Оскільки відповідачі в добровільному
порядку відмовляються відшкодовувати
заподіяну шкоду, то ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 просили суд стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на їхню користь матеріальну та
моральну шкоду та судові витрати по
справі.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23 липня 2014 року позов
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - задоволено
частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь
позивачів матеріальну шкоду у розмірі
15 240 гривень та судові витрати у розмірі
207,48 гривень, стягнуто з ОСОБА_3 на
користь позивачів матеріальну шкоду у
розмірі 31 828 гривень та судові витрати у
розмірі 433,20 гривень. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено. (т. 2 а.
с. 92-95)

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2
просить скасувати судове рішення,
ухвалити нове рішення, посилаючись на
його необґрунтованість, неповне
з`ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
(т. 2 а. с. 99-104)

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_3
просить скасувати судове рішення,
провадження по справі закрити,
посилаючись на його необґрунтованість,
неповне з`ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. (т. 2 а. с. 139-140)

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає,

що апеляційні скарги представника
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають
відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з липня 2010 року,
внаслідок самовільного устаткування
санвузла та недбалого користування
сантехнічними приладами в квартирі
АДРЕСА_2, яка належить відповідачам,
були залиті квартири НОМЕР_1, які
належать ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на
праві спільної часткової власності,
чим було спричинено їм матеріальну та
моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1166 ЦК України
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості,
полагодити пошкоджену річ тощо) або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року N 6 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" (зі змінами) роз'яснено, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода, завдана фізичній особі, майну
фізичної особи чи майну юридичної
особи, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її завдала,
за умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Таким чином, при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди за вказаними
нормами права доказуванню підлягають:
факт спричинення шкоди, протиправність
дій заподіювача і його вина, причинний
зв'язок між протиправною дією і
негативними наслідками.

З огляду на наведене та з
урахуванням визначених цивільним
процесуальним законом принципів
змагальності й диспозитивності
цивільного процесу саме на відповідача
покладено обов'язок доведення
відсутності його вини в завданні шкоди
позивачу.

Факти залиття квартир АДРЕСА_1 мали
місце та підтверджуються актами КП
«ЖКС «Порто-Франківський» від 20.09.2010
року, 20.09.2010 року, 30.11.2010 року, 01.12.2010 року,
18.12.2010 року, 19.09.2011 року, в яких
вказується, що залиття квартир сталося
внаслідок недбалості власників
квартири НОМЕР_3. (т. 1 а. с. 24-29)

Висновком судово-будівельної
експертизи № 122/2013 від 23.01.2014 року,
встановлено, що неодноразові залиття
квартири НОМЕР_2 відбувалися з вище
розташованої комунальної квартири
НОМЕР_3. Причини залиття: самовільне
устаткування санвузла гр. ОСОБА_2;
недбале користування сантехнічними
приладами гр. ОСОБА_3 Вартість
відшкодування шкоди на відновлення
квартири НОМЕР_2 по вул. Грецькій, 22 в м.
Одесі становить 51 248,84 гривень. (т. 2 а. с.
12-19)

Актом КП «Порто-франківський» від
01.08.2012 року зафіксовано над якими
кімнатами позивачів, що постраждали
від залиття, знаходиться квартира того
чи іншого відповідача, отже, можна
встановити розмір шкоди спричиненої
кожним із відповідачів.

Так, заливи житлової кімнати № 1, площею
22,60 кв.м. в квартирі НОМЕР_2 відбувалися
з розташованої вище кухні квартири
НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_2 на праві
власності.

Заливи житлової кімнати № 7, площею 14,3
кв.м., житлової кімнати № 6, площею 19,2
кв.м., коридору № 1, площею - 5,0 кв.м.,
коридору № 2, площею 2,5 кв. відбувалися
з приміщення, яке належить ОСОБА_7 на
праві власності.

Заливи кухні № 5, площею 12,4 кв.м. в
квартирі НОМЕР_2 відбувались з
приміщення загального користування
ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Отже, при указаних обставинах суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
розмежування цивільно - правової
відповідальності між відповідачами.
Так, суд дійшов правильного висновку
про стягнення з ОСОБА_2 вартості
поновлювального ремонту кімнати №1,
площею 22,60 кв.м. в квартирі №16;22, яка
складає 15 240 гривень, а з ОСОБА_7
вартості поновлювального ремонту
кімнати№7, площею 14,3 кв.м. у сумі - 9 642,80
гривень, житлової кімнати №6, площею 19,2
кв.м. у сумі - 12 946,94 гривень, коридора №1,
площею - 5,0 кв.м. у сумі 3 371,60 гривень,
коридору №2, площею 2,5 кв.м. у сумі 1 685,80
гривень та кухні №5, площею 12,4 кв.м. в
сумі 4 181гривень (8 362 гривень : 2= 4 181
гривень), а всього 31 828,14 гривень.

Враховуючи встановлені у справі
обставини та вимоги закону, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про наявність вини
заподіювача шкоди, оскільки

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинні нести
відповідальність за неналежне
користування сантехнічними приладами
у квартирі АДРЕСА_2, що призвело до
негативних наслідків - пошкодження
майна позивачів, а відтак позов ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
матеріальної шкоди є обґрунтованим і
підлягає задоволенню.

За правилами ч. 3 ст. 386 ЦК України
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Колегія не оцінює правильність рішення
суду в частині відмови позивачам у
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди, враховуючи межі
апеляційного оскарження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що акти, складені КП «ЖКС
«Порто-Франківський», не відповідають
за змістом і формою п. 2.3.6 «Правил
утримання житлових будинків і
прибудинкових територій», а висновок
судової будівельно-технічної
експертизи не оформлений належним
чином (відсутні підписи експертів), у
зв'язку з чим указані документи не
можуть бути прийняті судом, є
неспроможним. Так, висновок експертизи
оформлений належним чином, експерт
попереджений про кримінальну
відповідальність по ст. 384 КК України за
дачу завідомо неправдивого висновку,
про що свідчить підпис експерта,
висновок підписаний експертом,
посвідчений печаткою експертної
установи. Акти, на які посилається суд
складені у відповідності порядку і
відповідають абзацу 2 п. 2.3.6 «Правил
утримання житлових будинків і
прибудинкових територій» та додатку №
4 до цих Правил.

Відповідачі не надали доказів на
спростування інформації, яка міститься
в актах, складених КП «ЖКС
«Порто-Франковський».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7
носять описовий характер і не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно й
всебічно дослідив та надав оцінку
обставинам по справі, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, що їх регулює.
Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 липня 2014 року ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 липня 2014 року - залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.