Провадження № 2/742/1802/14
унікальний № 742/5152/14
24 листопада 2014 року Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської
у складі: головуючої - судді Зарічної
при секретарі – Геєць
з участю прокурора –
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Прилуки справу
за позовом Прилуцького міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Прилуцької районної державної
адміністрації , яка є засновником
комунальної організації Прилуцька
центральна районна лікарня до ОСОБА_1
про відшкодування витрат закладу
охорони здоров’я на стаціонарне
лікування потерпілого від злочину,-
Прокурор звернувся до суду з
позовом в інтересах Прилуцької
районної державної адміністрації , яка
є засновником комунальної організації
Прилуцька центральна районна лікарня,
в якому просить стягнути з ОСОБА_1 4032
грн.57 коп. , як витрат, понесених
лікувальним закладом на стаціонарне
лікування потерпілого ОСОБА_2
Свої вимоги прокурор обґрунтовує
тим, що вироком Прилуцького
міськрайонного суду від 22 вересня 2014
року ОСОБА_3 було засуджено за ст.122 ч.1
КК України, але оскільки витрати
закладу охорони здоров’я на лікування
потерпілого від злочину ОСОБА_1 до
даного часу в добровільному порядку не
відшкодував, прокурор прохав стягнути
їх та судові витрати в судовому
У судовому засіданні прокурор
підтримав позовні вимоги та просив
стягнути з відповідача на користь
держави заподіну шкоду в повному
Відповідач в судове засідання
не з’явився та не повідомив про
причини своєї неявки, хоча про день та
час розгляду справи був повідомлений
належним чином. У зв'язку з чим, суд на
підставі ст. 224 ЦПК України вважає за
можливе ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши наявні докази по справі суд
приходить до наступного висновку:
Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних
чи юридичних осіб, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.
В судовому засіданні було
достовірно встановлено, що 04 липня 2014
року близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_1,
знаходячись за місцем свого
проживання, перебуваючи в стані
алкогольного сп’яніння, маючи умисел
на заподіяння тілесних ушкоджень, за
допомогою дерев’яної палиці, зовні
схожої на биту, наніс ОСОБА_2 тілесні
ушкодження у вигляді закритого
перелому нижньої третини правої
ліктьової кістки зі зміщенням
відламків, які відповідно до висновку
судово-медичної експертизи
відносяться до категорії середнього
ступеня тяжкості за ознакою тривалості
розладу здоров’я терміном більше 21 дня
Органами досудового слідства дії
ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 122 ч.1 КК
України, як умисне середньої тяжкості
тілесне ушкодження, тобто умисне
ушкодження, яке не є небезпечним для
життя і не потягло за собою наслідків,
передбачених у ст.121 КК України, але
таке, що спричинило тривалий розлад
здоров’я та вироком від 22 вересня 2014
року він засуджений до 1 року
позбавлення волі зі звільненням від
призначеного покарання на підставі
ст.75 КК України та встановленням
іспитового строку терміном на 1 рік.
ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила
злочин, зобов’язана відшкодувати
витрати закладові охорони здоров»я на
лікування потерпілого від цього
злочину, крім випадку завдання
шкоди при перевищенні меж необхідної
оборони або у стані сильного душевного
хвилювання, що виникло раптово
внаслідок насильства або тяжкої образи
з боку потерпілого. Частиною 2 названої
статті передбачено, що якщо лікування
проводилося закладом охорони здоров»я,
що є у державній власності, або у
власності територіальної громади,
кошти на відшкодування витрат на
лікування зараховуються до
відповідного бюджету.
Крім того, згідно з п.п. 1,2
Постанови Кабінету Міністрів України
від 16.07.1993 р. № 545 «Про затвердження
Порядку обчислення розміру фактичних
витрат закладу охорони здоров»я на
стаціонарне лікування потерпілого від
злочину діяння та зарахування
стягнення з винних осіб коштів до
відповідного бюджету і їх
використання» кошти, витрачені
закладом охорони здоров’я на
стаціонарне лікування особи
потерпілої від злочину, підлягають
відшкодуванню особою, яка вчинила
злочин, у розмірі фактичних затрат;
сума коштів, яка підлягає
відшкодуванню, визначається
закладом охорони здоров»я, в якому
перебував на лікуванні потерпілих,
виходячи з кількості ліжко-днів,
проведених ним в стаціонарі, та
вартості витрат на його лікування в
У період з 09 липня по 28 липня 2014 року
потерпілий ОСОБА_2 проходив лікування
у Прилуцькій центральна районній
лікарні та на лікування якого було
затрачено 4032 грн.57 коп. бюджетних
коштів, що підтверджується відповідною
довідкою медичного закладу (а.с.8), а
тому такі підлягають до стягнення в
судовому порядку.
Вирішуючи питання про задоволення
позовних вимог, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
держави і судовий збір по справі в
розмірі 243 грн.60 коп., оскільки прокурор
при подачі позову до суду був
звільнений від сплати такого.
Керуючись ст.1206 ЦК України, ст.ст.
10,11, 30, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,
Прилуцького міжрайонного прокурора
ОСОБА_1 на користь державного бюджету
витрати, понесені на лікування
потерпілого від злочину ОСОБА_2 в
розмірі 4032 грн.57 коп.
ОСОБА_1 на користь держави судовий
збір в розмірі 243 грн. 60 коп.
Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі впродовж 10 днів з дня
його проголошення апеляційної скарги
апеляційному суду Чернігівської
області через Прилуцький
міськрайонний суд.

Рішення може бути переглянуто
Прилуцьким міськрайонним судом шляхом
звернення відповідача з письмовою
заявою про перегляд заочного рішення
протягом 10 днів з дня отримання її
копії.

Суддя