Справа № 487/7229/13ц
Провадження №2/487/524/14
РІШЕННЯ

Іменем України

21.03.2014 року
Заводський районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді - Щербини
С.В., при секретарі - Горта О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні м.Миколаєва цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства «Суднобудівний завод ім.
61 комунара» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ДП «Суднобудівний завод ім.
61 комунара» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 18.08.2012 року
по 12.08.2013 року у розмірі 19874,34 грн.

В позові позивач зазначив, що він
з 17 серпня 1987 року по 12 квітня 2011 року
працював на ДП «Суднобудівний завод ім.
61 комунара» та був звільнений на
підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. За
період роботи на підприємстві з 09.06.2010
року по 12.04.2011 року утворилась
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 29983 грн, яка судовими наказами
від 20.09.2010 року і 16.05.2011 року стягнута на
його користь, також рішенням суду від
18.10.2011 року стягнуто на його користь
вихідна допомога у розмірі 5089 грн.
Проте, на момент пред'явлення позову у
відповідача існує перед ним
заборгованість по розрахунку при
звільненні на суму 16982 грн., про
стягнення якої є судові рішення та
здійснюється їх примусове виконання.

Крім того, рішенням суду від 10.12.2012
року на його користь стягнуто середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 12.04.2011 року
по 17.08.2012 року у розмірі 27226 грн. 23 коп.,
при цьому відмовлено в задоволенні
вимоги про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 12.04.2011 року
по 25.10.2012 року з посиланням на
відсутність вини підприємства
відносно періоду після 17.08.2012 року,
оскільки в порядку виконавчого
провадження постановою державного
виконавця від 17.08.2012 року на всі кошти
заводу, зокрема на рахунках у банках,
був накладений арешт. Проте це
твердження не відповідає дійсності,
оскільки після постанови про
накладення арешту, підприємство
проводила господарську та фінансову
діяльність, відкривало банківськи
рахунки, розподіляло кошти. Так, з
довідок про використання відповідачем
коштів в 2012 році та січні 2013 року
вбачається, що до підприємства
надійшло 51 млн. грн, з яких 40,5 млн. грн.
використано на оплату праці, при цьому
сума заборгованості по зарплаті
підприємства станом на 01.01.2012 року
складала 13,4 млн. грн. Крім того, по
інформації прес-служби Миколаївської
ОДА на пдіприємстві виплачується
заробітна плата робітникам за 2013 рік, в
той час йому не виплачена зарплата ще
за 2010 рік. Вважає, що вказане свідчить
про умисне невиконання відповідачем
своїх обов'язків щодо звільнених
працівників.

Вподальшому позивач збільшив
свої позовні вимоги та просив стягнути
з відповідача на його користь середній
заробіток за період затримки
розрахунку з 13.08.2012 року по 28.02.2014 року в
сумі 31265 грн.

В судовому засіданні позивач
збільшені позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив позов
задовольнити.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, про час та
місце слухання справи був
повідомлений, причини неявки суду не
повідомив. Згідно наданих суду
письмових заперечень, позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнали, просили в їх
задоволенні відмовити з посиланням на
те, що починаючи з 23.09.2009 року ДП
«Суднобудівний завод ім. 61 комунара»
знаходиться в стадії банкрутства у
зв'язку з чим встановлено мораторій на
нарухвання та сплату штрафних санкцій,
інших фінансоих санкційй за
невиконання чи не належне виконання
грошових зобов'язань, постановами ДВС
примусового виконання рішень
накладено арешт на рухоме і нерухоме
майно боржника та оголошено заборону
на його відчуження. Постановами ВДВС
Центрального району м. Миколаєва
накладено арешт на банківськи рахунки
відповідача, який діє до цього часу, що
унеможливлює підприємство здійснювати
будь-які розархунки у тому числі і по
заробітній платі, безпосередньо
відповідачем. На теперішній час
заборгованість підприємства по
заробітній платі складає більше 17 млн.
грн, наявна заборгованість перед
бюджетами різних рівні і кредиторська
заборгованість. У зв'язку з чим
вважають, що порушення трудових прав
позивача на своєчасне отримання
заробітної плати не може розцінюватись
як неправомірні дії відповідача, а
оскільки затримка сталася не з вини
власника або уповноваженого ним
органу, підстав для стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки відсутні.

Заслухавши пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного:

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 17
серпня 1987 року по 12 квітня 2011 року
працював на ДП «Суднобудівний завод ім.
61 комунара» та був звільнений на
підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України.

За період роботи з 09.06.2010 року по 12.04.2011
року у підприємства утворилась
заборгованість по заробітній платі
перед позивачем у розмірі 29983 грн, яка
судовими наказами від 20.09.2010 року і
16.05.2011 року стягнута на його користь,
також рішенням суду від 18.10.2011 року
стягнуто на його користь вихідна
допомога у розмірі 5089 грн.

Крім того, рішенням суду від 10.12.2012 року
на його користь стягнуто середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 12.04.2011 року
по 17.08.2012 року у розмірі 27226 грн. 23 коп.

При цьому на момент пред'явлення даного
позову до суду у відповідача існує
перед ОСОБА_1 заборгованість по
розрахунку при звільненні на суму 16982
грн., про стягнення якої є судові
рішення та здійснюється їх примусове
виконання.

Згідно ст. 116 ч. 1КЗпП України, при
звільненні працівника виплати всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначени ст. 116 КЗпП, при відсутності
спору про їх розмір підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Згідно роз'яснень п. 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №13 від
24.12.1999 року «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
при розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні та
встановленні факту невиплати у
зазначені строки працівникові
належних йому від підприємства сум, суд
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведені його до
розгляду справи - по день
постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутність в
цьому своєї вини.

Між тим, ДП «Суднобудівний завод ім. 61
комунара» з 23.09.2009 року знаходиться на
стадії процедури банкрутства, було
встановлено мароторій на нарахування
та сплату штрафних санкцій (штрафу,
пені), інших фінансових санкцій за
невиконання чи не належне виконання
грошових зобов'язань, в межах
виконавчих проваджень накладено арешт
на рахунки відповідача, його рухоме і
нерухоме майно, що підтверджується
наданими відповідачем відповідними
письмовими доказами. Вказане свідчить
проте, що на теперішній час ДП
«Суднобудівний завод ім. 61 комунара»
опинилося у скрутному
фінансово-господарському стані.

При цьому, вина юридичної особи при
здійсненні гоподарської діяльності -
це існування двох обставин, які дають
підстави для застосування
відповідальності: наявність у
особи-правопорушника реальних
можливостей для належного виконання і
невжиття ним всіх необхідних заходів
для недопущення правопорушення,
запобігання збиткам (шкоді)
потерпілого.

За таких обставин, суд вважає, що
відсутні підстави для застосування до
відповідача заходів матеріальної
відповідальності, оскільки відсутня
вина відповідача в порушенні трудового
заонодавства.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належним є докази, які містяь
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обгрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК УКраїни
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що позивач не довів ті
обставини на які він посилається як на
підставу своїх вимог, у зв'язку з чим в
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позова ОСОБА_1 до
державного підприємства
«Суднобудівний завод ім. 61 комунара»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
- відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10
днів після його проголошення та може
бути оскаржено до апеляційного суду
Миколаївської області через
Заводський районний суд м. Миколаєва в
строк і порядок, встановлений ст.
ст.294.296 ЦПК України.

Суддя:
С.В. Щербина