Справа №784/103/14 19.11.2014 19.11.2014
Провадження 22ц-/784/1850/14
Головуючий по 1 інстанції Батченко О.В.
апеляційного суду Кутова Т.З.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а
ї н и

19 листопада 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Орельською Н.М.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3, відповідачки
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 16 квітня 2014 року за
позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_4,

ОСОБА_5

про

визнання
батьківства,

встановила:

У березні 2013 року ОСОБА_2 пред'явив
позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
батьківства.

Позивач зазначав, що в період з 2006
року по 2012 рік він проживав однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, та
в цей період , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
них народився син ОСОБА_6, тому себе
вважає батьком дитини. Проте в 2012 році
дізнався, що в актовому запису в графі
про батька зазначено батька дитини
іншу особу - ОСОБА_5

Посилаючись на викладені обставини
позивач просив визнати його батьком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 16 квітня 2014 року
позов задоволено. Визнано ОСОБА_2
батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі
відповідачка ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду і ухвалите нове,
яким в задоволенні позову відмовити
зазначаючи, що факт його батьківства
ним у судових засіданнях не доведено
та позивачем пропущено строк
звернення до суду.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
наведені в скарзі доводи та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Відповідно до положень ст. 125 СК
України, якщо мати та батько дитини
не перебувають у шлюбі між собою,
походження дитини від батька
визначається : за заявою матері та
батька дитини або за рішенням суду.

Як вбачається із матеріалів
справи, відповідно до свідоцтва про
народження виданого 14 грудня 2012 року
ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року
(а.с. 30). Батьками дитини вказано:
батько - ОСОБА_5 та мати - ОСОБА_4

Із актового запису про
народження ОСОБА_6, слідує, що 10 січня
2008 року було зареєстровано
народження ОСОБА_6, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Батьками дитини
вказано: матір ОСОБА_4, відповідачку
по справі, а данні про батька внесені
за заявою матері та батьком вказано
ОСОБА_2, тобто прізвище позивача по
справі, що відповідає положенням ч. 1
ст. 135 СК України (а.с. 43).

17 квітня 2012 року відповідачка
зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 та
змінила прізвище із ОСОБА_4 на -
ОСОБА_5 (а.с. 29, 31).

Вимогами ст. 126 СК передбачено, що
походження дитини від батька
визначається за заявою жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою. Така заява може бути
подана як до, так і після народження
дитини до державного органу
реєстрації актів цивільного стану.

На підставі вказаної норми, в
зв'язку із подачею спільної заяви 4
грудня 2012 року позивачкою та ОСОБА_5,
як осіб, які на час народження дитини
не перебували у шлюбі про визнання
батьківства, в актовому записі про
народження дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
внесено відповідні зміни, а саме
прізвище дитини змінено на ОСОБА_6, по
батькові вказано - ОСОБА_6, батьком
дитини вказано - ОСОБА_5, також змінено
прізвище матері на ОСОБА_4 (а.с. 43-45, 116).

Відповідно до положень ст. 128 СК
України, передбачено, батьківство
щодо дитини може бути визнане за
рішенням суду за відсутності заяви,
право на подання якої встановлено
статтями 126, 127 цього Кодексу.

Таким чином, умови вказаної
норми застосовуються в разі коли
батьки дитини не перебували у шлюбі
на час народження дитини , коли мати
чи батько відмовляються від подачі
сумісної заяви до відповідних
органів про добровільне визнання
батьківства, а також народження
дитини поза межами шлюбу.

Частиною 2 ст. 128 СК України,
встановлено, що підставою для
визнання батьківства є будь-які
відомості, що засвідчують походження
дитини від певної особи, зібрані
відповідно до Цивільного
процесуального кодексу України.

Так, в позовній заяві позивач
ОСОБА_2 зазначає про те, що вони із
відповідачкою ОСОБА_4 з 2006 року по
січень 2012 року проживали однією
сім'єю. У них народився син ОСОБА_6,
якого відповідачка зареєструвала на
своє прізвище, а батьком було
вказано позивача. Вони разом
виховували сина.

Вказані обставини підтверджуються
листом дитячого дошкільного
навчального закладу від 8 лютого 2013
року, із змісту якого вбачається, що
позивач відвідував дитину в
дошкільному закладі на день її
народження, хлопчик був радий
зустрічі з ним (а.с. 5).

Таким підтвердженням є також,
розписка ОСОБА_4, де вона вказує на
відсутність претензій до ОСОБА_2 та не
заперечує його спілкування з сином з
урахуванням її можливостей (а.с. 64).

Також проживання однією сім'єю
підтверджується наданими позивачем
фотографіями із зображенням обряду
хрещення дитини за його участі, як
батька, перебування дитини у батьків
позивача із відповідачкою (а.с. 8-13).

Відповідачка ОСОБА_4 вказані обставини
не оспорювала, підтвердила зміст
фотографій з відповідачем,
наголосивши лише на тому, що такий
батько дитини їй не потрібен.

Після припинення сімейних відносин,
відповідачка згодом зареєструвала
шлюб із відповідачем ОСОБА_5

Крім цього, відповідно до
ухвали суду апеляційної інстанції
від 14 липня 2014 року, по справі була
призначена молекулярно-генетична
експертиза з вирішення питання чи є
позивач батьком дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із змісту ст. 146 ЦПК України
слідує, що у разі ухилення особи , яка
бере участь у справі, від подання
експертам необхідних матеріалів або
від іншої участі в експертизі, якщо
без цього провести експертизу
неможливо, суд залежно від того, хто
із цих осіб ухиляється, а також яке
має значення для них ця експертиза,
може визнати факт, для з'ясування
якого експертиза була призначена, або
відмовити у його визнанні.

Так, із листа Одеського
обласного бюро судово-медичної
експертизи від 21 жовтня 2014 року
вбачається, що дана цивільна справа
повернута без проведення експертизи
в зв'язку з неприбуттям ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 з дитиною ОСОБА_6, для
одночасного відбору біологічних
зразків та неможливістю в зв'язку з
цим виконання експертного
дослідження (а.с. 134).

ОСОБА_2 пояснив в судовому
засіданні, що він двічі з'являвся до
експертної установи, однак його явка
зафіксована лише один раз, так як він
не знав про необхідність реєстрації
свого прибуття. На підтвердження
вказаного ним надано копію паспорту,
в якому міститься відмітка Одеського
обласного бюро судово-медичної
експертизи про його явку 13 жовтня 2014
року (а.с. 133).

Відповідачка пояснила в судовому
засідання, що не мала можливості
з'явитись для проведення експертизи, в
зв'язку із скрутним матеріальним
становищем та зайнятістю на роботі про
що вона повідомляла суд (а.с. 124, 130).
Проте, відповідачка не зверталась до
відповідача з приводу вирішення
матеріальних затрат, пов'язаних з
проведенням експертизи, про таке
вона не заявляла суду при вирішенні
питання про призначення проведення
експертизи, також не надала належних
доказів з місця роботи про
неможливість прибуття до місця
проведення експертизи.

Враховуючи наведене, а також
обставини справи, колегія суддів
дійшла висновку про ухилення
відповідачки від участі в експертизі
без поважних причин, та
необхідності визнання факту
походження дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
від батька позивача ОСОБА_2 як
доведений.

Також вірним є посилання
районного суду на фактичне визнання
відповідачкою факту походження
дитини від позивача, оскільки таке
вбачається із змісту її пояснень
щодо обставин справи.

За такого, районний суд дійшов
вірного висновку про доведеність
походження дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_2, тому
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги.

При цьому, колегія суддів також
вважає, що обраний спосіб захисту
порушеного права позивачем шляхом
встановлення батьківства, без
вирішення наслідків цього юридичного
факту, само по собі не є перешкодою
для постановлення позитивного
рішення з цього питання виходячи із
положень принципу диспозитивності
цивільного судочинства закріпленого
в положеннях ст. 11 ЦПК України, якими
передбачено розгляд цивільних
справ лише в межах заявлених вимог та
наявності права у позивача в
подальшому вирішення вказаних
наслідків.

Доводи апеляційної скарги про
пропущення позивачем річного строку
звернення до суду, встановленого ч. 2
ст. 129 СК України, не можна прийняти
до уваги, оскільки вказаним
обставинам суд дав вірну оцінку
зазначивши, що вказана правова норма
не регулює спірні правовідносини.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
районного суду, колегія дійшла
висновку, що воно відповідає вимогам
норми матеріального та процесуального
права, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 16
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді