АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Качана В.Я., Барановської Л.В.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 5 березня 2014р. по цивільній
справі за позовом заступника прокурора
Шевченківського району м. Києва в
інтересах ОСОБА_2 до Ліквідаційної
комісії з припинення Управління з
питань комунального майна,
приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у м. Києві
ради, Комісії з припинення
Шевченківської районної у м. Києві
ради, Департаменту комунальної
власності м. Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи: Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Бастіон», Київська міська
рада, Комунальне підприємство
Житлово-експлуатаційна контора
«Покровська»

про визнання недійсним договору,
скасування свідоцтва про право
власності, витребування майна із
чужого незаконного володіння,

встановила:

у серпні 2008р. заступник прокурора
Шевченківського району м. Києва
звернувся до суду з позовом, який
неодноразово уточнював та змінював і
остаточно просив скасувати свідоцтво
про право власності від 2 листопада 2007р.
на нежиле приміщення, площею 40кв.м. по
АДРЕСА_1, видане Головним управлінням
комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) територіальній громаді
Шевченківського району м. Києва,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 29 січня 2008р.,
укладеного між Управлінням з питань
комунального майна, приватизації та
підприємництва Шевченківської
районної у м. Києві ради та ОСОБА_3,
нежитлового приміщення, площею 40 кв.м.,
по АДРЕСА_1, який посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, з моменту
його укладення, витребування з чужого
незаконного володіння від ОСОБА_1
вказаного нежилого приміщення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 16 березня 2007р. визнано
незаконним та скасована підпункт 35
додатку № 1 до рішення Шевченківської
районної в м. Києві ради «Про
приватизацію об'єктів комунальної
власності Шевченківської районної в м.
Києві ради» від 31 жовтня 2006р. № 91, та
встановлено статус спірного
приміщення, як допоміжного. Однак, 2
листопада 2007р. Головним управлінням
комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) було видано свідоцтво
про право власності територіальної
громади Шевченківського району м.
Києва на нежиле приміщення, площею
40кв.м., по АДРЕСА_1. На підставі даного

№ апеляційного провадження:№
22-ц/796/9495/2014
Головуючий у суді
першої інстанції: Малинников
О.Ф.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Рейнарт І.М.свідоцтва 29
січня 2008р. нежиле приміщення було
продано ОСОБА_3, який на підставі

- 2
-

договору купівлі-продажу від 19 березня
2008р. відчужив його ОСОБА_1

Позивач вважав, що ОСОБА_2, як
власник квартири АДРЕСА_1, як і інші
власники квартир, є співвласником на
праві спільної власності допоміжних
приміщень загального користування та
технічного обладнання
багатоквартирного будинку відповідно
до Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та ст. 382 ЦК
України, тому відчуженням спірного
приміщення порушені її права.

ОСОБА_1 звернулася до суду із
зустрічним позовом про визнання
дійсним договору купівлі-продажу від 19
березня 2008р. та визнання за нею права
власності на нерухоме майно - нежилі
приміщенні № 1,2,3 (групи приміщень № 37 в
літ. А) загальною площею 40кв.м. по
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що є
добросовісним набувачем.

Рішенням суду від 3 лютого 2012р.,
яке залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 24 липня
2012р., первісний позов задоволено
частково, скасовано свідоцтво про
право власності територіальної
громади Шевченківського району м.
Києва від 2 листопада 2007р. на нежиле
приміщення, площею 40кв.м., по АДРЕСА_1,
визнано недійсним договір
купівлі-продажу, укладений 29 січня 2008р.
між Управлінням з питань комунального
майна, приватизації та підприємництва
Шевченківської районної в м. Києві ради
та ОСОБА_3 з моменту його укладення.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено
частково, визнано її добросовісним
набувачем нежилого приміщення, площею
40кв.м., по АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 жовтня 2012р.
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 3 лютого 2012р. та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 24 липня
2012р. в частині вирішення позову
заступника прокурора Шевченківського
району м. Києва в інтересах ОСОБА_2
скасовано, справа направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У лютому 2013р. заступник
прокурора Шевченківського району м.
Києва подав заяву про зміну підстав
позову і просив витребувати спірне
нежиле приміщення у ОСОБА_1 відповідно
до положень ст. 388 ЦК України.

Рішенням суду від 5 березня 2014р.
позов задоволено. Скасоване, видане
Головним управлінням комунальної
власності м. Києва свідоцтво від 2
листопада 2007р. про право власності
територіальної громади
Шевченківського району м. Києва на
нежилі приміщення, площею 40кв.м., по
АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 29 січня 2008р.,
укладений між Управлінням з питань
комунального майна, приватизації та
підприємництва Шевченківської
районної у м. Києві ради та ОСОБА_3.
Витребувано від добросовісного
набувача ОСОБА_1 нежиле приміщення
40кв.м. по АДРЕСА_1, придбаного на
підставі договору купівлі-продажу від
19 березня 2008р., укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1.

Додатковим рішенням суду від 20
червня 2014р. проведено розподіл судових
витрат.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на
неналежну оцінку судом наданих
доказів, неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представників
апелянта та Департаменту комунальної
власності м. Києва і Київської міської
ради, які підтримали апеляційну скаргу,
пояснення представника прокуратури та
ОССБ «»Бастіон», які просили залишити
рішення суду без змін, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що 2 листопада 2007р.
Головним управлінням комунальної
власності м. Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
видано свідоцтво про право власності
територіальної громади
Шевченківського району м. Києва на
нежиле приміщення, площею

- 3 -

40кв.м. по АДРЕСА_1.

На підставі даного свідоцтва між
Управлінням з питань комунального
майна, приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у м. Києві ради
та ОСОБА_3 29 січня 2008р. укладений
договір купівлі-продажу нежилого
приміщення, площею 40кв.м., по АДРЕСА_1.

19 березня 2008р. ОСОБА_3 відчужив
нежиле приміщення ОСОБА_1 відповідно до
договору купівлі-продажу.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
видане Головним управлінням
комунальної власності м. Києва 2
листопада 2007р. свідоцтво про право
власності територіальної громади
Шевченківського району м. Києва на
спірне нежиле приміщення є порушенням
прав власника квартири цього ж будинку
ОСОБА_2, яка у зв'язку із приватизацією
квартири набула право разом із іншими
власниками будинку спільної власності
на допоміжне приміщення., договір із
ОСОБА_3 було укладено у супереч
постанови Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 березня 2007р., і на
підставі ст. 388 ЦК України спірні нежилі
приміщення підлягають витребування у
добросовісного набувача.

Проте, повністю погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК
України висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення, є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді справи.

Скасовуючи попереднє рішення
суду від 3 лютого 2012р. про задоволення
позовних вимог, в ухвалі колегії суддів
ВССУ від 24 жовтня 2012р. зазначено, що
судом не було встановлено власника
спірного приміщення на час його
приватизації та укладення договору
купівлі-продажу від 29 січня 2008р., не
надано оцінки рішенню Київської
міської ради від 27 грудня 2001р. № 208/1642,
не з'ясував суд чи є спірне приміщення
допоміжним та не визначився із
характером спірних правовідносин.

При ухваленні рішення 5 березня
2014р. суд першої інстанції у порушення
вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України не врахував
висновки суду касаційної інстанції та
мотиви, з яких було скасовано попереднє
рішення суду.

Під час судового розгляду
встановлено, що спірне нежиле
приміщення передано у комунальну
власність територіальної громади
Шевченківського району м. Києва на
підставі рішення Київської міської
ради від 27 грудня 2001р. № 208/1642,
відповідно до якого і видане свідоцтво
про право власності від 2 листопада
2007р., яке зареєстровано у Київському
міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
(с.с.12-13 т.1).

Проте, зазначене рішення
Київської міської ради в частині
передачі у комунальну власність
нежилих приміщень № 1,2,3, (групи
приміщень № 37), площею 40кв.м. по АДРЕСА_1
не оспорювалося власниками квартир
даного будинку.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
безпідставно прийшов до висновку про
неправомірність видачі даного
свідоцтва.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судом
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Оскільки при вирішенні спору за
позовом заступника прокурора
Шевченківського району м. Києва в
інтересах ОСОБА_2 до Шевченківської
районної у м. Києві ради про скасування
підпункту 35 додатку № 1 до рішення № 91
склад осіб, що брав участь у справі,
відмінний від того, що бере участь у
розгляді даної справи, підстави для
застосування ч. 3 ст. 61 ЦПК України
відсутні.

Отже, при розгляді даної справи
позивач повинен був надати належні та
достатні докази того, що спірні нежилі
приміщення є допоміжними і були ними на
момент передачі у комунальну
власність.

- 4 -

Проте, таких доказів під час
нового розгляду справи позивачем
надано суду не було, а судом не
встановлено.

Усуваючи неповноту з'ясування
обставин справи судом першої
інстанції, колегія суддів призначила
по даній справі комісійну судову
будівельно-технічну експертизу.

Проте, згідно висновку експертів
від 10 листопада 2014р. у зв'язку із
відсутністю необхідних документів
встановити чи були спірні нежилі
приміщення допоміжними неможливо.

Посилаючись на наявні у
матеріалах справи висновки
спеціалістів, в яких зазначається про
статус спірних нежилих приміщень, як
допоміжних, суд першої інстанції не
врахував, що вказані висновки складені
у 2006р., а у комунальну власність
приміщення були передані у 2001р.

Крім того, суд першої інстанції
не звернув увагу на те, що постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 16 березня 2007р. визнано
незаконним та скасовано підпункт 35
додатку № 1 до рішення Шевченківської
районної у м. Києві ради «Про
приватизацію об'єктів комунальної
власності Шевченківського району м.
Києва», але вказане судове рішення не
припинило право комунальної власності
територіальної громади
Шевченківського району м. Києва на
спірні нежилі приміщення, а відтак і
права власника на вільне розпорядження
своїм майном.

Визнаючи недійсним договір
купівлі-продажу, укладений 29 січня 2008р.
між Управлінням з питань комунального
майна, приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у м. Києві ради
та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив
з того, ОСОБА_3 мав право викупу спірних
нежилих приміщень на підставі
підпункту 35 Переліку, який був
скасований постановою Шевченківського
районного суду м. Києва від 16 березня
2007р., але суд не врахував, що ОСОБА_3
набув право власності на спірні нежилі
приміщення не у порядку їх
приватизації та викупу, а на підставі
договору купівлі-продажу, згідно якого
продавець діяв, як власник майна
відповідно до свідоцтва від 2 листопада
2007р.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Судом не враховано, що права особи, яка
вважає себе власником майна, не
підлягають захистові шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК
України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не
може застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

Встановлено, що ОСОБА_2, в інтересах
якої заявлено вимоги про визнання
недійсним договору купівлі-продажу, не
була стороною цього договору, а спірні
нежилі приміщення вибули з її
володіння у зв'язку із порушенням вимог
діючого законодавства, тому колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення про визнання договору
купівлі-продажу недійсним з порушенням
зазначених норм матеріального права.

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК
України передбачено, що у разі
придбання майна за відплатним
договором в особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не
знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від

- 5 -

набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Задовольняючи позовні вимоги про
витребування спірних нежилих
приміщень у добросовісного набувача
ОСОБА_1, суд вказані норми
матеріального права не врахував та не
звернув увагу на те, що позов заявлено в
інтересах тільки ОСОБА_2, хоча будинок
АДРЕСА_1 є багатоквартирним будинком, у
2006р. мешканцями будинку створене ОССБ,
тому ОСОБА_2 не може бути одноособовим
власником спірних нежилих приміщень
відповідно до положень ст. 10 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» і ставити питання про
витребування цих приміщень на свою
користь.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом при новому розгляді
справи не були враховані висновки і
мотиви касаційного суду, які стали
підставою для скасування попереднього
рішення суду, неповно встановлені
обставини справи, неправильно
застосовані норми матеріального права,
тому рішення суду підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог у
зв'язку із їх недоведеністю та
безпідставність.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 5 березня
2014р. скасувати, ухвалити нове рішення,
яким у позові заступника прокурора
Шевченківського району м. Києва в
інтересах ОСОБА_2 до Ліквідаційної
комісії з припинення Управління з
питань комунального майна,
приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у м. Києві
ради, Комісії з припинення
Шевченківської районної у м. Києві
ради, Департаменту комунальної
власності м. Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи: Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Бастіон», Київська міська
рада, Комунальне підприємство
Житлово-експлуатаційна контора
«Покровська» про визнання недійсним
договору, скасування свідоцтва про
право власності, витребування майна із
чужого незаконного володіння
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: