Справа № 372/965/13 Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/6344/14 Доповідач у 2
інстанції КасьяненкоКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Антоненко В.І.,

При секретарі: Ромашині І.В.,

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Обухівського районного
суду Київської області від 30 вересня
2014 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
треті особи: Садівниче товариство
"Сонячне", комунальне підприємство
Київської обласної ради "Обухівське
бюро технічної інвентаризації",
Головне управління юстиції у м. Києві,
реєстраційна служба Обухівського
міськрайонного управління юстиції
Київської області про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності спадкування за законом,
поділ часток у спільній частковій
власності, вселення, усунення перешкод
в здійсненні повноважень права
власності та стягнення моральної
шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року позивачка звернулася
до суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її батько ОСОБА_3, після його смерті
вона з відповідачкою, колишньою
дружиною в установленому законом
порядку прийняли спадщину за законом.
Згідно свідоцтв, виданих Дев'ятою
Київською державною нотаріальною
конторою від 22 листопада 2012 року №8-1553,
№8-1555 вона успадкувала ? частину
садового будинку АДРЕСА_1, а
відповідачка - 3/4 частини та по 1/2
частині земельної ділянки площею по 0,035
га для ведення садівництва на якій
розташований вищевказаний будинок.
Відповідно до вищезазначених свідоцтв
було проведено державну реєстрацію
права власності на вищезазначені
частини садового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1 та внесений
відповідний запис до реєстру прав
власності на нерухоме майно про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно та земельні ділянки. Зазначала,
що даний садовий будинок фактично був
збудований померлим батьком в
зареєстрованому шлюбі разом з її
матір'ю ОСОБА_4, шлюб між якими було
розірвано 10.11.1992 року, але батьки
продовжували проживати разом понад
трьох років, а також одночасно ще в
період шлюбу було збудовано з цегли
весь садовий будинок за вказаною
адресою, а саме технічний поверх, який
складався з комори, гаража, майстерні і
житловий поверх, який складався з
однієї жилої кімнати, кухні, балкону, та
господарських споруд (сараїв). В 2007 році
її батько зареєстрував новий шлюб з
відповідачкою ОСОБА_2, за цей час було
зведено лише дах будинку і решта
будівельних робот, вартість яких є
незначною в порівнянні з будівництвом
вартості всього садового будинку та
лише 31.01. 2008 року на даний будинок було
видано свідоцтво про право приватної
власності, як на нерухоме майно.
Вказувала, що відповідачка не згідна з
поділом будинку, та розпочала робити в
ньому перепланування приміщень, з
метою унеможливити його поділ або
виділення будь-якої частки в натурі та
перешкоджає їй користуватись даним
садовим будинком.

Садовий житловий будинок розташований
на земельній ділянці загальною площею
0,070 га., яка була приватизована ще за
життя батьком для потреб використання
за цільовим призначенням під
садівництво і одночасно
обслуговування даного садового
будинку, яка розподілена між нею та
відповідачкою в рівних частках але без
поділу чи виділу меж, відповідно
визначених їм часток на даній
земельної ділянки в натурі.

На неодноразові пропозиції з її боку
розділити вищевказане нерухоме майно,
яке перебуває у спільній частковій
власності остання ігнорує та
перешкоджає користуватись спірною
нерухомістю.

Просила визнати недійсним свідоцтво
про право власності на спадщину в
спільній сумісній власності на 1/2
частки житлового садового будинку
АДРЕСА_1, видане Дев'ятою Київською
державною нотаріальною конторою від 22
листопада 2012 року на ім'я відповідачки
ОСОБА_2;

- визнати за нею право на спадщину за
законом на 1/2 частину у житловому
садовому будинку АДРЕСА_1;

- поділити частки в спільному
частковому майні в натурі - житловому
садовому будинку і господарсько -
побутових будівлях за АДРЕСА_1 їй :
приміщення майстерні за № І площею - 8,4
кв.м.; приміщення комори за № II площею -
3,5 кв.м.; приміщення тамбуру за № 1-1
площею - 1,9 кв.м.; приміщення кухні за №
1-2 площею - 18,3 кв.м.; частину приміщення
балкону площею - 3,6 кв.м.; а всього
приміщень загальною площею 35,7
кв.м., а відповідачці : приміщення
гаража за № III площею - 18,3 кв.м.;
приміщення житлової кімнати за № 1-3
площею - 16,4 кв.м.; частину приміщення
балкону площею - 3,0 кв.м.; а всього
приміщень загальною площею 37,7 кв.м.
(Відповідно додатку № 2 до висновку
КНДІСЕ № 75/14-43/7848/7849/14-13 Варіант № 2
(таблиця № 9 дослідницької частини
висновку) схеми розподілу садового
будинку АДРЕСА_1); а господарські
будівлі і споруди та земельну ділянку
загальною площею 0,070 га. залишити в
користуванні у визначеній спільній
частковій власності;

- вселити її до будинку АДРЕСА_1,
відповідно до визначеної поділом
частини даного садового будинку;
зобов'язати відповідачку ОСОБА_2 не
чинити їй перешкод в здійсненні
повноважень права власності у
визначеній спільній частковій
власності житлового садового будинку і
земельною ділянкою;

- стягнути з відповідачки на її користь
моральну шкоду в розмірі 40000 гривень.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 30 вересня 2014
року позов задоволено частково.

Поділено домоволодіння - садовий
будинок АДРЕСА_1 між сторонами згідно з
варіантом №1 (додаток № 1 ) висновку
№75/14-43/7848/7849/14-43 судової
будівельно-технічної експертизи від
07.07.2014 року проведеної Київським
науково - дослідним інститутом судових
експертиз:

виділено в натурі співвласнику
ОСОБА_1 з часткою 1/4 приміщення
садового будинку: житлова кімната 1-3
площею 16.4 кв.м менше її ідеальної
частки у житловому будинку на 0,3 кв.м.;

виділено в натурі співвласнику ОСОБА_2
з часткою 3/4 приміщення житлового
будинку: тамбур 1-1 площею1,9 кв.м; кухня 1-2
площею18,3 кв.м., майстерня І площею 8,4
кв.м; комора ІІ площею 3,5 кв.м; гараж ІІІ
площею 18,3 кв.м., що більше її ідеальної
частки у житловому будинку на 0,3 кв.м.

Земельна ділянка площею 0,070 га за
адресою - садове будинковолодіння
АДРЕСА_1 залишена у користуванні у
спільній частковій власності.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове по суті позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду І
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді І
інстанції , колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_3, після його смерті
сторони по справі, в установленому
законом порядку прийняли спадщину за
законом. Згідно свідоцтва виданого
Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою від 22
листопада 2012 року №8-1553 ОСОБА_1
успадкувала ? частину садового будинку
АДРЕСА_1, ОСОБА_2 успадкувала ? частини.
Крім того, згідно свідоцтва, виданого
Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою від 22 листопада
2012 року №8-1555 ОСОБА_1 та ОСОБА_2
успадкували по 1/2 частині земельної
ділянки площею по 0,035 га кожна для
ведення садівництва на якій
розміщується вищезазначений будинок
АДРЕСА_1.

Відповідно до вищезазначених свідоцтв
було проведено державну реєстрацію
права власності на вищезазначені
частини садового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1 та внесений
відповідний запис до реєстру прав
власності на нерухоме майно про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно та земельні ділянки, про що
свідчать витяги про державну
реєстрацію прав.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець за законом чи заповітом
має прийняти спадщину чи не прийняти
її. Згідно ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України
передбачено, що свідоцтво про право на
спадщину видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини ( навчання, ведення домашнього
господарства, тощо) самостійного
заробітку.

Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про
право на спадщину визнається недійсним
за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом.

Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України та ч.1 ст. 86 ЗК
України власність двох чи більше осіб
із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до п.в ч.1 ст. 87 ЗК України
право спільної часткової власності на
земельну ділянку виникає при прийнятті
спадщини на земельну ділянку двома або
більше особами.

До складу житлового будинку АДРЕСА_1,
входять надвірні споруди, які
розміщені на земельній ділянці і
становлять з ним одне ціле, що
підтверджується експлікацією, яка
міститься в технічному паспорті на
житловий будинок, складеного 22.03.2007
року.

Виходячи зі змісту загальних засад
регулювання права власності, що
встановлені ст.316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб

Норми статей 317, 319 ЦК України
передбачають, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, яке він
здійснює на власний розсуд і усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Однак, в ч.1 ст.358 ЦК України зазначено,
що право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою, що також знайшло своє
відображення і в ч.1 ст.88 ЗК України,
відповідно до якої володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, що перебуває у
спільній частковій власності,
здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Таким чином, з моменту набуття
сторонами по справі права спільної
часткової власності на будинок та
земельну ділянку, сторони мають право
лише за взаємною згодою володіти та
користуються спільним майном, і за
жодних правових підстав не мають права
вчиняти дій, які б не були узгоджені між
співвласниками, тобто актами
цивільного законодавства України
надано право співвласникам на поділ та
виділ майна, що є у їх спільній
частковій власності, зокрема.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.367 ЦК України,
майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі
між співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу спільного майна між
співвласниками право спільної
часткової власності на нього
припиняється.

Відповідно до ст.88 ЗК України учасник
спільної часткової власності має право
вимагати виділення належної йому
частки із складу земельної ділянки як
окремо, так і разом з іншими учасниками,
які вимагають виділення.

З урахуванням вищезазначеного, кожному
із співвласників гарантують право на
поділ (виділ) в натурі того майна, яке
знаходиться у їх спільній частковій
власності і після здійснення якого,
право спільної власності припиняється,
кожен із співвласників набуває право
особистої приватної власності на
майно, що утворюється в результаті його
поділу (виділу), і зміст якого
проявляється у здійсненні
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження майном
за своєю волею, на власний розсуд,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.367 ЦК України
та ст.88 ЗК України, поділ в натурі майна,
яке перебуває у спільній частковій
власності, може бути здійснено за
домовленістю між співвласниками,
шляхом укладання договору про поділ
нерухомого майна, який повинен бути
вчинений у письмовій формі з
обов'язковим його нотаріальним
посвідченням учасниками правочину.
Однак якщо один із співвласників
виявив бажання, незалежно від його
мотивів, здійснити поділ у натурі
майна, що перебуває у спільній
частковій власності, однак інший
співвласник перешкоджає йому в
реалізації такого права будь - яким
шляхом, що унеможливлює досягнення
домовленості між ними щодо укладання
договору про поділ нерухомого майна,
такий співвласник має право на
звернення до суду з відповідним
позовом про поділ (виділ) спільного
майна в натурі і таке право підлягає
судовому захисту.

Відповідно до абзацу 1 п. 6 Постанови
Пленуму Верховного суду України "Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" від 04.10.1991 року (з подальшими
змінами та доповненнями), при вирішенні
справ про виділ в натурі часток жилого
будинку, що є спільною частковою
власністю, судам належить мати на
увазі, що це можливо, якщо кожній із
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку з самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
при наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири.

Відповідно до роз'яснень Верховного
суду України в п.7 Постанови Пленуму
"Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" в спорах про поділ будинку в
натурі учасникам спільної часткової
власності на будинок може бути
виділено відокремлену частину будинку,
яка відповідає розміру їх часток у
праві власності. Якщо виділ технічно
можливий, але з відхиленням від розміру
часток кожного власника, суд з
врахуванням конкретних обставин може
провести його зі зміною ідеальних
часток і присудженням грошової
компенсації учаснику спільної
власності, частка якого зменшилась.

Відповідно до роз'яснень Верховного
суду України в п.7 Постанови Пленуму
"Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" при поділі жилого будинку суд
зобов'язаний зазначити в рішенні, яка
відокремлена частина будинку
конкретно виділяється і яку частку в
будинку вона складає, а також, які
підсобні будівлі передаються власнику.
Різні господарські будівлі (літні
кухні, сараї тощо) є підсобними
будівлями і складають з будинком одне
ціле.

Відповідно до технічного паспорту
спірного садового будинку та висновку
№75/14-43/7848/7849/14-43 судової
будівельно-технічної експертизи від
07.07.2014 року проведеної Київським
науково - дослідним інститутом судових
експертиз, розділення садового будинку
АДРЕСА_1 в ідеальних частках 1/4 та 3/4 , що
в одиницях площі складає 16,4 кв.м, 50,4 кв.м
вбачається можливим при умові, що
відступ від часток становить 0,3кв.м. в
меншу сторону для ОСОБА_1 та проведення
необхідних ремонтно- будівельних
робіт. Судом проведено поділ будинку
за варіантом №1 та виділено сторонам в
порядку поділу приміщення згідно з
додатком 1 до висновку.

Доводи позивачки про те, що будинок
було побудовано її батьками в період
шлюбу та під час їх спільного
проживання після розірвання шлюбу, не
приймаються до уваги та не
ґрунтуються на належних доказах,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
розірвано у 1992 році. Будь-які докази
щодо поділу майна між колишнім
подружжям відсутні, спір між ними в
судовому порядку також не вирішувався.
З 2007 року ОСОБА_3 перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_2 , свідоцтво про право власності
на садовий будинок АДРЕСА_1 ним було
отримано 31.01.2008 року.

Доказів тому, що будинок будувався і
був збудований до 1992 року позивачкою
не надано.

Надані позивачкою квитанції на
будматеріали до 1992 року не свідчать
про те, що будинок будувався і був
збудований до 1992 року і підстав вважати
його спільною власністю батьків
немає.

Тому вимоги позивачки про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на спадщину в спільній
сумісній власності на 1/2 частки
житлового садового будинку АДРЕСА_1,
видане Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою від 22 листопада
2012 року на ім'я відповідачки ОСОБА_2.є
безпідставні.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову та відмовляючи у
решті заявлених вимог про вселення та
усуненні перешкод у користуванні
будинком та земельною ділянкою, суд І
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про недоведеність факту
чинення відповідачкою перешкод у
користуванні будинком та земельною
ділянкою . Щодо заявленої вимоги про
відшкодування моральної шкоди, то суд
правомірно відмовив у її задоволенні,
оскільки така шкода не доведена та не
передбачена законом.

Докази та обставини, на які посилається
позивачка в апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав до його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 30 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: