Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Парінової І.К.,

Попович О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Чернівецької міської ради, третя особа
- ОСОБА_4, про визнання права власності
на нерухоме майно за набувальною
давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 07 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Чернівецької міської
ради, мотивуючи вимоги тим, що з липня
2003 року він постійно проживає разом зі
своєю сім'єю в квартирі АДРЕСА_1 у м.
Чернівці, загальною площею 29,2 кв. м.
Зазначена квартира перебуває на
балансі комунального житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства № 11 (далі - КЖРЕП № 11) та
органом приватизації шляхом
безоплатної приватизації державного
житлового фонду у власність нікому не
передавалась. Проживаючи у вказаній
квартирі, він добросовісно,
безперервно та відкрито користується
нею, сплачує комунальні платежі, робить
поточний та капітальний ремонт.
Посилаючись на те, що інших осіб, які б
мали право на спірну квартиру, немає,
просив визнати за ним право власності
на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 31 січня 2014 року
позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 29,20 кв. м, житловою
площею 16,40 кв. м.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 07 травня
2014 року рішення Першотравневого
районного суду м. Чернівці від
31 січня 2014 року скасовано. Ухвалено
нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
і залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КЖРЕП №
11 і належить територіальній громаді м.
Чернівці, яку представляє міська рада.

У спірній квартирі зареєстрований
ОСОБА_5, що підтверджується довідкою
КЖРЕП № 11 від 22 жовтня 2013 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції вважав, що
ОСОБА_3 з 01 січня 2003 року проживає у
АДРЕСА_1, відкрито та безперервно
володіє нею до теперішнього часу, а
тому дійшов висновку, що позивач набув
право власності на це майно за
набувальною давністю.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
відмову в позові про визнання права
власності на спірну квартиру за
набувальною давністю, апеляційний суд
дійшов висновку про відсутність
підстав (умов), визначених ст. 344 ЦК
України, оскільки позивачем не надано
належних доказів, які підтверджують
добросовісність володіння.

Такі висновки апеляційного суду
відповідають вимогам закону та
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

У п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
роз'яснено, що особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, що володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результат
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлено й вбачається з матеріалів
справи, що оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції відповідно до ст. ст. 10, 60, 212,
303, 316 ЦПК України повно, всебічно та
об'єктивно з'ясував обставини справи та
в межах доказів, наданих сторонами,
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в позові, оскільки позивачем не
доведено факту добросовісного
володіння спірною квартирою. Водночас
позивачу було відомо про ту обставину,
що у спірній квартирі зареєстрований
ОСОБА_5, який не є членом сім'ї позивача.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги стосуються
переоцінки доказів, викладених в
оскаржуваному рішенні, що не
відноситься до компетенції суду
касаційної інстанції, та не дають
підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
отже колегія суддів вважає за
необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 07 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

І.К.
Парінова

О.В. Попович

С.П. Штелик