Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/5140/14
Головуючий у 1 інстанції: Троценко
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С,

Судді Кримська О.М.,

Подліянова Г.С.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 11 березня
2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до суду із вказаним позовом,
в обґрунтування якого зазначали, що
відповідно до укладеного договору
01.06.2006 року відповідачка отримала
кредит в сумі 2 800 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

На порушення умов кредитного договору
ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання не
виконала, внаслідок чого станом на
31.10.2013 року має заборгованість в
загальній сумі 14 875,90 грн., яка
складається із заборгованості за
кредитом - 3 294,51 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом - 10
396,82 грн., а також штрафів відповідно до
п. 8.6 Умов та правил надання банківських
послуг: 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 684,57 грн. - штраф (процентна
складова).

Посилаючись на зазначені обставини,
банк просив стягнути з ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
від 01.06.2006 року у розмірі 14 875 грн. 90 коп.
та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 11 березня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 14 875 грн.
90 коп., та судовий збір 229 грн. 40 коп..

Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 15 жовтня
2014 року заяву ОСОБА_3 про перегляд
заочного рішення суду залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі,
повідомлені про місце та час розгляду
справи у відповідності до вимог ст.ст.
74, 76 ЦПК України, про що свідчать
рекомендовані повідомлення про
вручення поштового відправлення
(судової повістки) (а.с.70-72).

Від позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до
суду апеляційної інстанції надійшла
заява, в якій вони просять розглядати
справу за відсутності представника
позивача ( а.с.73).

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в
судове засідання не прибули, причини
неявки в судове засідання не
повідомили, будь-яких письмових
клопотань, в тому числі про відкладення
розгляду справи, або про зміну місця
проживання, згідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК
України, від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у
відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК
України, судова колегія ухвалила
розглядати справи за відсутності
учасників апеляційного розгляду, які
не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. ст.207, 1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі
і вважається вчиненим у письмовій
формі, якщо його зміст зафіксований в
одному або декількох документах де
відображена воля сторін.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору або
інших умов та вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525, 526 ЦК України).

Встановлено, що 01.06.2006 року між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за умовами якого ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» надали відповідачці
кредитний ліміт у сумі 2 800 грн. на
платіжну картку, зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідачка, підписуючи 01.01.2006 року
заяву, надала свою згоду на те, що
вказана заява разом із Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою і
Тарифами, складає між нею та банком
договір про надання банківських послуг
(а.с.8-12).

Відповідно до свідоцтва про шлюбу
серії НОМЕР_1 від 30.09.2009 року ОСОБА_3
змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с.63).

Згідно пунктів 6.5, 6.6 Умов та правил
надання банківських послуг клієнт
зобов'язувався: погашати
заборгованість за кредитом, відсоткам
за його використання, по перевитратам
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісію на умовах, передбачених
договором; у разі невиконання
зобов'язань за договором, на вимогу
банку виконати зобов'язання з
повернення кредиту (у тому числі
простроченого кредиту та Овердрафту)
оплатити винагороди банку (а.с.10
зворот).

На порушення умов договору позичальник
взяті на себе зобов'язання належним
чином не виконувала, передбачені
умовами договору платежі вносила
несвоєчасно.

Із наданого банком розрахунку
заборгованість відповідачки станом на
31.10.2013 року становить в загальній сумі 14
875,90 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом - 3 294,51 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 10 396,82 грн., а
також 500 грн. - штраф (фіксована частина),
684,57 грн. - штраф (процентна складова),
які нараховані відповідно до п. 8.6 Умов
та правил надання банківських послуг,
якими передбачено, що при порушенні
позичальником строків платежів за
будь-яким з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш, ніж
на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5
% від суми позову.

Наданий позивачем розрахунок
заборгованості відповідає умовам
договору, розміру встановлених
процентів, комісій, відповідальності
за неналежне виконання зобов'язань у
вигляді штрафів у вигляді фіксованої
суми та процентної складової (а.с. 10-11).

Відповідачкою не спростовано
належними та допустимими доказами
вищеназваний розрахунок
заборгованості за кредитним договором,
а також не надано доказів щодо сплати
нею суми заборгованості або існування
заборгованості у меншому розмірі.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позивач довів належним чином на
підставі вищевказаних письмових
доказів те, що відповідачка неналежним
чином виконувала свої зобов'язання за
умовами укладеного 01.01.2006 року
договору, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість на загальну суму 14 875,90
грн., яка підлягає стягненню з
відповідачки на користь позивача.

Твердження апелянта про те, що сума
заборгованості за тілом кредиту не
відповідає сумі, яку вона отримала від
банку при укладенні кредитного
договору, є безпідставними з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 3.2 Умов та правил
надання банківських послуг клієнт
надає свою згоду, що кредитний ліміт
встановлюється за рішенням банку, та
клієнт надає право банку в будь-який
час змінити (зменшити або збільшити)
кредитний ліміт (а.с.9 зворот).

Збільшення кредитного ліміту
відбулося 13.04.2007 р. - до 4 000 грн., та 24.01.2009
р. - кредитний ліміт було знижено до 3 300
грн. (а.с.77,79).

Доводи апеляційної скарги про
необхідність застосування строку
позовної давності, суперечать вимогам
ст.ст. 258, 266 ЦК України, та не можуть
прийняті до уваги судовою колегією з
наступних підстав.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на лицевій стороні і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONTH) (а.с.11
зворот).

Пунктом 5.6 Правил користування
платіжною карткою передбачено, що
держатель доручає банку списувати з
будь-якого рахунку держателя,
відкритого в банку, грошові кошти для
повного чи часткового погашення
боргових зобов'язань (а.с.12).

Як вбачається із наданого банком
розрахунку, відповідачка періодично
вносила певні суми на погашення
заборгованості та востаннє
надходження готівки на погашення
кредиту відповідно до виписки з
особового рахунку ОСОБА_3 здійснено
21.12.2010 року (а.с.80).

Із відомостей з програми комп'ютерного
обліку позивача щодо кредитної карти
виданої відповідачці за даним
договором вбачається, що строк дій
кредитної картки на ім'я відповідачки
визначений до квітня 2011 року (а.с.75).

Із заяви позичальника ОСОБА_3
видно, що їй видано кредитну картку №
НОМЕР_2, тобто це є та сама картка. (а.с.8
зворот).

За правовою позицією, висловленою
Верховним Судом України в постанові
від 19.03.2014р. у справі №6-14цс14, відповідно
до правил користування платіжною
карткою, які є складовою кредитного
договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст.257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.
Вказане судове рішення згідно із
положеннями ст. 360-7 ЦК України є
обов'язковим для всіх судів, які
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із цим
рішенням.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст.
260 ЦК України обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими ст. ст. 253-255
цього Кодексу.

Строк як часова категорія
характеризується не тільки початковим,
а й кінцевим моментом.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України
строк, обчислюваний роками, спливає у
відповідні місяць і число останнього
року цього строку, а коли він
обчислюється місяцями, то у відповідне
число останнього місяця строку (
правова позиція викладена у Постанові
Верховного Суду України від 16 квітня 2014
року у справі 6-24цс14)

Зі справи видно, що позовні вимоги
заявлені щодо повернення кредиту в
повному обсязі, а тому трирічний строк
позовної давності у спорі, що виник між
сторонами, обчислюється з квітня 2011р.

З відповідним позовом до суду ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернулося у листопаді 2013
року, тобто у межах строку позовної
давності (а.с.2).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України
встановлено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюється договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору (ч.
ч. 1, 4 ст.631 ЦК України).

Із наведеного вбачається, що проценти
за користування кредитними коштами
нараховуються у розмірі, передбаченому
договором, за весь період користування
кредитом.

Оскільки отримані відповідачем у
кредит гроші у визначений договором
строк не повернуті, це дає право
позивачу на отримання процентів за
користування кредитними коштами після
спливу строку договору.

Твердження апелянта про те, що
нараховані штрафи відповідно до п.8.6.
Умов та правил надання банківських
послуг є подвійною відповідальністю за
одне й те саме порушення, є
неприйнятними, оскільки названим
пунктом передбачено один вид штрафу за
одне порушення умов договору.

З мотивів, викладених вище, судова
колегія приходить до висновку, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає
матеріалам справи та вимогам закону, що
регулюють зазначені правовідносини,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 11 березня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: