Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Євтушенко О.І.,

Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 08 липня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 20 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, у якому просила
стягнути з ОСОБА_4 на свою користь
заборгованість у сумі 16 864,70 грн з
урахуванням різниці у курсі валют,
встановленого індексу інфляції та
трьох процентів річних, яка
складається з основної суми боргу - 12
442,72 грн, 3% річних - 2 215,88 грн, інфляційних
витрат - 2 206,10 грн.

На обґрунтування своїх вимог
зазначала, що рішенням апеляційного
суду Херсонської області від 29 січня 2013
року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь у
рахунок безпідставно набутого майна 2
500 дол. США, що еквівалентно 20 000 грн.

На виконання зазначеного рішення 27
березня 2014 року Суворовським районним
судом м. Херсона було видано виконавчий
лист.

Однак у відкритті виконавчого
провадження їй було відмовлено у
зв'язку з пропущенням строку
пред'явлення виконавчого документу до
виконання.

Посилаючись на те, що на час звернення
до суду з даним позовом рішення суду
ОСОБА_4 не виконано, та враховуючи, що
відповідно до розписки відповідач
зобов'язалася сплатити 2 500 дол. США до 20
червня 2011 року, просила задовольнити
позов.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 08 липня 2014 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 20 серпня 2014 року, у задоволенні
позовних вимог відмовлено за
необґрунтованістю.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним
вимогам закону не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
його необґрунтованості.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав
встановлених ст. 11 ЦК України (ч.
2 ст. 509 ЦК України). Однією з
встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 15 липня 2010
року було застосовано двосторонню
реституцію, а саме: ОСОБА_3 було
повернуто 56 812,00 грн, а
ОСОБА_4 - передана у власність квартира,
яка знаходилася деякий час у
користуванні ОСОБА_3

Під час виселення із квартири ОСОБА_4,
як нова власниця квартири, пообіцяла
виплатити ОСОБА_3 вартість зробленого
нею ремонту в сумі 7 500,00 дол. США. З цієї
суми ОСОБА_4 сплатила лише 5 000 дол. США, а
решту суми зобов'язалася сплатити до 20
червня 2011 року, про що
свідчить відповідна розписка (а.с.30).

Отже сторони уклали договір в
розумінні ЦК України, який породив у
відповідача грошове зобов'язання у
разі несплати нею 20 000 грн.

Оскільки зазначену суму у встановлений
термін ОСОБА_4 не сплатила, рішенням
апеляційного суду Херсонської області
від 29 січня 2013 року з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 стягнуто 20 000 грн у
рахунок безпідставно набутого майна.
Рішення апеляційного суду набрало
чинності.

На виконання рішення апеляційного суду
Херсонської області від 29 січня
2013 року Суворовським районним судом м.
Херсона 27 березня 2014 року видано
виконавчий лист № 2120/4761/12 про стягнення
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 20 000 грн.

Постановою старшого державного
виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м.
Херсоні від 10 квітня 2014 року відмовлено
в прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
вищезазначеного виконавчого листа у
зв'язку з пропуском строку пред'явлення
його до виконання.

Постановою старшого державного
виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м.
Херсоні від 06 червня 2014 року відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2120/4761/12, виданого
Суворовським районним судом м. Херсона
27 березня 2014 року, про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу у
розмірі 20 000 грн.

Постановою старшого державного
виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м.
Херсоні від 25 червня 2014 року виконавче
провадження з примусового виконання
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 29 січня 2013 року закінчено у
зв'язку з фактичним його виконанням.

Обґрунтовуючи позов ч. 2 ст. 625 ЦК
України, позивачка, посилаючись на
тривале невиконання рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 29 січня 2013 року, а саме - 12 червня 2014
року, просила задовольнити позов.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За змістом цієї норми закону
нарахування інфляційних втрат на суму
боргу входить до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника за
прострочення грошового зобов'язання,
оскільки виступає способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів, а тому ці кошти нараховуються
незалежно від вини боржника та
незалежно від ухвалення рішення суду
про присудження суми боргу, відкриття
виконавчого провадження чи його
зупинення.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
на зазначене уваги не звернув, не
врахував, що між сторонами має місце
грошове зобов'язання, невиконання
якого створює підстави для
застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, та
безпідставно дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог позивача щодо сплати інфляційних
втрат за час прострочення виконання
рішення суду.

Перевіряючи законність рішення суду
першої інстанції та залишаючи його без
змін, апеляційний суд на порушення
вимог статей 315, 316 ЦПК України не усунув
допущені порушення суду першої
інстанції.

Наведене свідчить, що як суд першої
інстанції, так і апеляційний суд не
встановили фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, у процесі якого
суду слід урахувати наведене та
залежно від установленого вирішити
спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 08 липня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 20 серпня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель