У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Леванчука А.О., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - відділ державної
виконавчої служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області про зміну розміру
аліментів та звільнення від сплати
заборгованості за аліментами та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
аліментами та неустойки за
прострочення сплати аліментів, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 14
липня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області
від 01 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що ВДВС Харківського
районного управління юстиції
Харківської області на підставі
виконавчого листа № 2-1873, виданого
Харківським районним судом
Харківської області 21 вересня 2001 року,
відкрито виконавче провадження про
стягнення з нього на користь
відповідачки аліментів на утримання
сина ОСОБА_5, 1998 року народження, у
розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку.

Про відкриття виконавчого провадження
йому стало відомо тільки у січні 2014
року, коли за його попереднім місцем
роботи від державного виконавця
надійшла постанова від 21 січня 2014 року
про звернення стягнення на заробітну
плату та розрахунок заборгованості за
аліментами. До цього часу він був
необізнаний про відкриття виконавчого
провадження та наявність у нього
заборгованості за аліментами, оскільки
на його адресу не було направлено копії
рішення про стягнення аліментів та
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження.

У період з 2004 року по березень 2014 року
допомогу на утримання сина у розмірі 1/4
частини від суми його доходу він
надавав добровільно.

Позивач також зазначив, що 24 лютого 2004
року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6,
від якого має двох дітей: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Таким чином, на теперішній час на його
утриманні знаходяться неповнолітній
син від першого шлюбу та двоє
малолітніх дітей від другого шлюбу, а
також дружина, яка перебуває у
відпустці по догляду за дитиною.

23 лютого 2012 року він переніс операцію з
видалення пухлини на шиї з частковою
резекцією тіла під'язикової кістки,
йому встановлено клінічний діагноз:
бранхиогенний рак шиї. Після
перенесеної операції він потребує
особливого лікування,
лікувально-профілактичних заходів,
регулярних обстежень, на що
витрачається значна сума коштів.

Посилаючись на зміну сімейного стану
та погіршення здоров'я, позивач в
остаточних вимогах просив зменшити
розмір аліментів, стягнутих з нього на
утримання сина ОСОБА_5, 1998 року
народження, з 1/4 частки від усіх видів
доходу до 1/7 частки від усіх видів
доходу, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно, звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами з 22
жовтня 2004 року до моменту набрання
законної сили рішенням про зміну
розміру аліментів, відкликати
виконавчий лист № 2-1873, виданий
Харківським районним судом
Харківської області 21 вересня
2011 року, про стягнення з нього
аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у
розмірі 1/4 частки від усіх видів
доходів, щомісячно.

ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним
позовом про стягнення заборгованості
за аліментами та неустойки за
прострочення сплати аліментів, в
обґрунтування якого зазначила, що
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3, з яким має сина ОСОБА_5, 1998 року
народження. Рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
21 вересня 2001 року на її користь з ОСОБА_3
стягнуто аліменти на утримання сина у
розмірі 1/4 частки всіх видів
заробітку щомісячно. Відповідач
сплачує аліменти не в повному обсязі, у
зв'язку з чим, утворилась
заборгованість за аліментами у розмірі
30 243 грн. 17 коп. Посилаючись на вказані
обставини, позивачка просила стягнути
з відповідача на її користь неустойку
за прострочення сплати аліментів на
утримання сина ОСОБА_5, 1998 року
народження, за період з 01 листопада 2004
року по 23 травня 2014 року у розмірі 420 723
грн. 19 коп.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 14 липня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 01 жовтня 2014 року, позов задоволено
частково. Зменшено розмір аліментів,
утриманих з ОСОБА_3 за рішенням
Харківського районного суду
Харківської області від 21 вересня 2001
року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 аліменти на утримання сина
ОСОБА_5, 1998 року народження, у розмірі 1/6
частки від його заробітку, але не менше
30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
щомісячно, від дня набрання чинності
рішенням суду про зміну розміру
аліментів і до досягнення дитиною
повноліття. Звільнено ОСОБА_3 від
сплати заборгованості по сплаті
аліментів з 01 лютого 2012 року по 01 квітня
2014 року.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 неустойку за
прострочення сплати аліментів у
розмірі 10 тис. грн. У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення
заборгованості за аліментами -
відмовлено. Вирішено питання судового
збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить вказані судові рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
залишення без розгляду первісного
позову та відмову у задоволенні
зустрічного позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково первісний та
зустрічний позови, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що враховуючи тяжку
хворобу позивача, його матеріальний
стан та наявність на утриманні ще 2-ох
дітей, необхідно зменшити розмір
аліментів з ј частки до 1/6 частки
з всіх видів заробітку, але не менше ніж
30% прожиткового
мінімуму для дітей відповідного віку,
щомісячно, та звільнення від сплати
заборгованості за аліментами з 01
лютого 2012 року по 01 квітня 2014
року. З урахуванням ч. 2 ст. 196 СК розмір
неустойки, що підлягає стягненню з
ОСОБА_3, з 231 004 грн. 42 коп. зменшено до
10 тис. грн.

З такими висновками судів повністю
погодитись не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення у повній мірі не відповідають.

Судом установлено, що сторони мають
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання
якого за рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
21 вересня 2011 року з ОСОБА_3 стягнуто
аліменти (а. с. 129).

Відповідно до постанови про відкриття
виконавчого провадження від 22
жовтня 2004 року державним виконавцем
ВДВС Харківського РУЮ Харківської
області Радіоновим О.С. відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2-1837 від 21 вересня
2001 року, виданого Харківським районним
судом Харківської області про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліментів на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку щомісячно (а. с.
106)

Згідно розрахунку заборгованості,
наданого державним виконавцем відділу
ДВС Харківського районного управління
юстиції Харківської області
Нагорною К.В., заборгованість за
аліментами ОСОБА_3 за період з
21 жовтня 2004 року по 01 квітня 2014 року, з
урахуванням її часткової сплати,
складає 30 243 грн. 17 коп. (а. с. 122-124).

24 лютого 2004 року ОСОБА_3 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_6, від шлюбу з якою має двох
малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4,
та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 11, 12, 13).

ОСОБА_3 має постійне місце роботи в ТОВ
«Промелектро», розмір його заробітної
плати за період з липня 2013 року по лютий
2014 року складає 2 920 грн. на місяць
(а. с. 15, 16).

14 березня 2012 року позивачу у справі
встановлено діагноз папілярна
карцинома щитовидної залози (а. с. 39, 41,
42).

Суди, посилаючись на ст. 192, ч. 2 ст. 197 СК
України та враховуючи тяжкий стан
здоров'я ОСОБА_3 і його матеріальний
стан, дійшли обґрунтованого висновку
про зменшення розміру аліментів з ј
частки до 1/6 частки та
звільнення від сплати заборгованості
за аліментами з 01 лютого 2012 року по 01
квітня 2014 року.

Проте не можна погодитися з висновком
судів у частині розміру стягнутої
неустойки за прострочення сплати
аліментів.

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.
Неустойка не сплачується, якщо платник
аліментів є неповнолітнім.

Як вбачається з матеріалів справи,
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження від 21 жовтня
2004 року була надіслана на адресу ОСОБА_3
28 жовтня 2004 року. Починаючи з грудня 2004
року, тобто після направлення йому
копії вказаної постанови, позивач
почав сплачувати на користь ОСОБА_4
шляхом грошових переказів аліменти на
утримання сина, як він сам зазначив у
розмірі ј частки від своїх доходів (а. с.
106-111). Проте надалі останній аліменти
сплачує не у повному обсязі.

Відповідно до проведеного судом першої
інстанції обрахунку пені за кожний
день прострочення сплати аліментів її
загальний розмір за період з 21
жовтня 2004 року по 31 березня 2012 року
становить 231 004 грн. 42 коп.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму (правова позиція згідно з
постановою Верховного Суду України №
6-81цс13 від 11 вересня 2013 року).

Проте, суд помилково обраховував
розмір неустойки шляхом додавання суми
заборгованості до кожного наступного
місяця, тоді як згідно ч.
ч. 1, 2 ст. 196 СК України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення, та не врахував, що пеня
нараховується на всю суму несплачених
аліментів (заборгованості) за кожен
день прострочення її сплати, а її
нарахування не обмежується лише тим
місяцем, протягом якого не проводилось
стягнення.

Суд може зменшити розмір неустойки з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів, а
за передбачених ст. 197 СК України умов -
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості. При цьому
розмір неустойки має бути вірно
обрахованим, а вже потім суд може
зменшити її розмір.

Апеляційний суд на вказані порушення
норм матеріального права уваги не
звернув та помилково залишив у цій
частині без змін рішення суду першої
інстанції.

Таким чином судами у порушення вимог
ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані
норми матеріального та процесуального
права, які регулюють спірні
правовідносини, не встановлені та не
перевірені обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення у частині стягнення неустойки
підлягають скасуванню з передачею
справи у цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 14 липня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 01 жовтня
2014 року у частині стягнення неустойки
скасувати, справу у цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині судові рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Леванчук

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко