Справа № 2-309-01 Головуючий у І
інстанції Семкович С.М.Провадження №
22-ц/780/5797/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

11 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського
районного суду Київської області від 06
березня 2001 року по справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про втрату
права користування житловою площею,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У лютому 2001 року позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 звернулись з вищенаведеним
позовом, який обґрунтовували тим, що в
1993 році відповідач прописаний в якості
квартиронаймача, та проживав в спірній
квартирі до червня місяця 1996 року.
Після чого виїхав і до часу звернення
до суду в квартирі не проживає, а за
нього приходиться сплачувати
комунальні послуги. Оформити субсидію
вони не можуть, бо відповідач не
виписався з квартири. Просили
задоволити позов.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 06 березня 2001 року
позов задоволено. Визнано ОСОБА_1
втратившим право користування
житловоюплощею в квартирі АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 у вересні 2014 року звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким в позові відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач не
проживає в даній квартирі, житлом не
цікавиться, грошей по сплаті
комунальних послуг не дає, з квартири
не виписався, тому він втратив право на
житло в цій квартирі.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме довідки № 29 від 12 лютого 2001 року
квартира АДРЕСА_1, складається з двох
кімнат в якій прописано три чоловіка: -
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.9).

Згідно актів о6стеження вказаної
квартири в період з 29 червня 1999 року по
31 січня 2001 роки (а.с.10-19) апелянт ОСОБА_1
в спірній не приживав, комунальні
платежі не сплачує, відносин з
позивачами не підтримував, перешкод у
користуванні даним приміщенням з боку
позивачів немає, тому за таких обставин
позов підлягає до задоволення.

Звертаючись з позовом, позивач
посилалась на ст. ст. 71 та 72 ЖК України,
які також були застосовані судом при
вирішенні спору.

Відповідно до п.2 ст.71 ЖК України жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім»ї понад шість місяців у випадку
тимчасового виїзду з постійного місця
проживання за умовами і характером
роботи або у зв'язку з навчанням, у тому
числі за кордон, - протягом усього часу
виконання цієї роботи чи навчання.

Згідно вимог ст.9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше, як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Таким чином, виходячи з аналізу
зазначених правових норм, член сім»ї
наймача може бути визнаний таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням з підстав відсутності
понад шість місяців у цьому жилому
приміщенні до часу звернення з позовом,
якщо він був відсутній протягом цього
строку підряд без поважних причин і
саме ці факти були встановлені судом
при вирішенні спору згідно з вимогами
ст.214 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів критично
оцінює посилання апелянта на те, що суд
першої інстанції не повідомив його про
час та слухання справи належним чином,
постільки у матеріалах справи мається
повістка суду про виклик апелянта
через домоуправління (а.с.25), яка
повернулось у суд з повідомленням
проте, що повідомити ОСОБА_1 про
розгляд справи, призначеної на 06.03.2001
року неможливо, постільки він
відсутній за місцем проживання.

Відповідно до ст. 96 ЦПК України в
редакції 1963 року, який діяв на час
розгляду даної справи якщо місце
фактичного перебування відповідача
невідоме, суд розглядає справу після
надходження повістки з підписом
службової особи виконкому сільської
Ради народних депутатів за місцем
знаходження майна відповідача або
домоуправління останнього відомого
місця перебування відповідача про те,
що вручити повістку адресатові не
можна через його відсутність.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 179 ЦПК
України, предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обгрутовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи (причини пропуску
строку позовної давності тощо) і
підлягають установленню при ухвалені
судового рішення.

Будь-яких належних і допустимих
доказів, які свідчать про перешкоди з
боку позивачів в користуванні жилим
приміщенням та докази про те, що
позивачі достовірно знали про його
місце проживання апелянтом не надано
та відсутні в матеріалах справи.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позов.
Відповідач не надав суду жодних
доказів про перешкоди з боку позивачів
в користуванні жилим приміщенням та
докази про те, що позивачі достовірно
знали про його місце проживання.

Посилання апелянта на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, як на підставу для скасування
рішення суду, законності та
обґрунтованості рішення суду не
спростовують, оскільки порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування рішення суду
лише, якщо ці порушення призвели до
неправильного вирішення справи,
натомість справа судом вирішена
правильно, відповідно до норм
матеріального права та з дотриманням
норм процесуального права.

Крім того, апеляційна скарга
переповнена оцінкою доказів, при цьому
не вказується, які з доказів були судом
першої інстанції не прийняті чи
досліджувались із порушенням
установленого законом порядку.

Інших доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга не містить.

Оскільки, судом першої інстанції повно
і всебічно з'ясовані всі обставини
справи, дана належна правова оцінка
доказам, висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, а
ухвалене рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
то підстави для його скасування
відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 06 березня 2001 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: