ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/4407/14-ц
Провадження № 2/362/2330/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.11.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області у
складі :

головуючого - судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі - Данильченко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Василькові Київської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
внаслідок того, що тривалий час була
відсутньою,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
просить визнати останню такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, розташованим в АДРЕСА_1, що
належить позивачу на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 23 березня 1982 року.

Вказуючи на те, що ОСОБА_2, будучи
зареєстрованою у вказаному будинку
починаючи з 22 грудня 1993 року, після
реєстрації 28 серпня 2007 року шлюбу,
зібрала всі свої речі та переїхала
проживати до свого чоловіка в с.
Петрівське, Києво-Святошинського
району Київської області, де проживає і
наразі.

Оскільки добровільно знятися з
реєстрації ОСОБА_2 відмовляється,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом,
який просить задовольнити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, вказуючи на те, що
ОСОБА_2, яка є донькою його дружини
ОСОБА_3, від надання матеріальної
допомоги на утримання будинку, через
відсутність у неї коштів,
відмовляється; протягом майже семи
років у будинку не проживає, а тому її
слід визнати такою, що втратила право
користування житловою площею. Разом з
тим зауважив, що він особисто
категоричного наміру на знятті ОСОБА_2
з реєстрації не має, а на цьому
наполягає його дружина - мати
відповідачки ОСОБА_3, та не заперечував
наявність у будинку деяких речей як
відповідачки так і її малолітньої
дитини.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не
визнала, вказуючи, що періодично
приїжджає до будинку, що належить
позивачу; залишає там на вихідні свого
малолітнього сина, а тому у будинку є як
її особисті речі так і речі хлопчика, а
тому вважає позов безпідставним та
таким, що не підлягає до задоволення.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного висновку.

Судом достовірно встановлено, що
ОСОБА_1 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1 (а.с. 7-12).

Згідно будинкової книги для прописки
громадян, що проживають в АДРЕСА_1, у
вказаному будинку починаючи з 22 грудня
1993 року зареєстрована ОСОБА_2, прізвище
якої 28 серпня 2007 року в зв'язку із
реєстрацією шлюбу змінено на ОСОБА_2
(а.с. 13-21).

Відповідно до акту обстеження
житлово-побутових умов, складеного 10
вересня 2014 року депутатом
Глевахівської селищної ради
Васильківського району Київської
області, ОСОБА_2, з дня реєстрації 28
серпня 2007 року шлюбу і на час складення
акту по АДРЕСА_1 не проживає, її
особисті речі відсутні (а.с. 22).

Відповідно до ст. 47 Конституції
України, кожен має право на житло.
Держава гарантує не тільки свободу
його придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

У відповідності до ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», питання про зняття з
реєстрації особи за місцем проживання
взаємопов'язане і залежать від
вирішення питання про житлові права
особи, які регулюються нормами ст.ст. 71,
72, 156 Житлового кодексу України та ст. 405
ЦК України.

Згідно з ст. 64 ЖК України, члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач і члени
його сім'ї.

За вимогами ст.ст. 71, 72 ЖК України,
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом. Визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 163 ЖК України
встановлено, що у разі тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається займане жиле
приміщення у випадках і в межах
строків, установлених частиною першою,
пунктами 1 і 5 частини третьої і
частиною четвертою статті 71 цього
Кодексу.

Як роз'яснено у п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 2 від
12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України» у
справах про визнання наймача або члена
його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Відповідно до ст. 16 ЦК України
вимоги про зняття особи з реєстрації за
місцем проживання можливе лише при
вирішенні спору про житлові права.

Положенням ст. 405 ЦК України
визначено право членів сім'ї власника
житла на користування цим житлом, за ч. 2
якого член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Оскільки, ОСОБА_2 була
зареєстрованою, проживала та вела
спільне господарство з ОСОБА_1, який є
чоловіком її матері ОСОБА_3, починаючи з
22 грудня 1993 року до 28 серпня
2007 року - дня реєстрації шлюбу включно,
у будинку АДРЕСА_1, куди ОСОБА_2
періодично навідується та проживає
нетривалі проміжки часу, присутні її та
її малолітнього сина особисті речі, що
не заперечував сам позивач при
розгляду справи, суд приходить до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову внаслідок відсутності цієї
особи понад встановлені строки,
вважаючи ОСОБА_2 відсутньою за місцем
реєстрації з поважних та незалежних
від неї причин, а саме через заміжжя.

При вирішенні справи суд виходив
з принципів доказування, визначених
ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до якої
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. 47 Конституції
України, ст.ст. 64, 71, 72, 156 ЖК України та
ст.ст. 16, 317, 319, 386, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4,
8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в :

В задовленні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням внаслідок того, що
тривалий час була відсутньою -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Г.М.
Лебідь-Гавенко