Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі :

Головуючого судді
ЛАСТОВКИ Н.Д.

При секретарі
Фузік Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача № 2 ОСОБА_2

представника відповідача № 2 ОСОБА_3

представника відповідача № 3 Яценюк
Л.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації про визнання недійсним
та скасування розпорядження органу
приватизації державного житлового
фонду,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звертаючись з позовом до суду
просить визнати недійсним та скасувати
розпорядження представника президента
України у Дніпровському районі м. Києва
від 09.06.1994 року № 14/126 на квартиру
АДРЕСА_1, згідно з Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ, за яким,
09.06.1994 року було видане свідоцтво про
право власності на житло на підставі
якого квартира стала належати на праві
спільної часткової власності в рівних
долях за ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_5,
визнавши цих осіб наймачами вказаного
житлового приміщення на загальних
підставах, мотивуючи свої вимоги тим,
що на спірну квартиру було видано
свідоцтво про право власності на житло,
на підставі якого квартира стала
належати на праві спільної часткової
власності в рівних долях їй - ОСОБА_1,
доньці - ОСОБА_7 та сину - ОСОБА_5 по 1/3
частині, однак вона в приватизації
участі приймала, документів та заяв не
підписувала, відповідачі
приватизували квартиру самостійно, про
що вона дізналася в лютому 2013 року,
вважає, що порушено її право з приводу
незаконної приватизації.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі з підстав викладених у позовній
заяві, додатково пояснила, що
приватизацією спірної квартири
займалася її донька - ОСОБА_2, заяв з
приводу приватизації не надавала,
однак зазначила, що про приватизацію їй
було відомо близько десяти років назад,
однак скасування розпорядження про
приватизацію їй необхідно, щоб
позбавити сина можливості
використовувати чи розпоряджатися
квартирою у своїх цілях.

Відповідачі ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала
позовні вимоги позивачки, додатково
пояснили, що позивачці та їм було
відомо про проведення приватизації
квартири.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомив.

Уповноважений представник
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації - Яценюк Л.П. в
судовому засіданні просив відмовити у
задоволенні позовних вимог, з підстав
викладених у запереченнях на позовну
заяву, долучених до матеріалів справи.
(а.с. 54-55)

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, інших
відносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст. 65-1 Житлового кодексу
України наймачі жилих приміщень у
будинках державного чи громадського
житлового фонду можуть за згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які
проживають разом з ними, придбати
займані ними приміщення у власність на
підставах, передбачених чинним
законодавством.

Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Кожний громадянин України має право
приватизувати займане ним державне
житло на умовах, визначених Законом
України "Про приватизацію державного
житлового фонду", один раз.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду - це
відчуження квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках, призначених
для проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», передача квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають у цій квартирі
(будинку), житловому приміщенні у
гуртожитку, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

Згідно вимог ч.3 ст. 8 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду", передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина.

Пунктом 10 статті 8 Закону передбачено,
що органи приватизації, органи
місцевого самоврядування не мають
права відмовити мешканцям квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках у приватизації займаного
ними житла, крім випадків, передбачених
законом.

Відповідно до пункту 18 Положення про
порядок передачі квартир (будинків),
жилих приміщень у гуртожитках у
власність громадян, затверджених
Наказом Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 16 грудня 2009 року № 396
вказано вичерпний перелік документів,
необхідних для надання громадянами до
органу приватизації.

Так, сторони по справі скористалися
своїм правом та звернулися до
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації із заявою про
передачу вищевказаної житлової площі у
спільну сумісну власність.

Як убачається з матеріалів справи,
згідно розпорядження (наказом) від
09.06.1994 року № 14/126, видано Свідоцтво про
право власності на житло 09.06.1994 року, за
яким Дніпровська районна державна
адміністрація посвідчує, що квартира,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
дійсно належить на праві приватної,
спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 в рівних долях та міститься
відмітка про те, що Квартира
приватизована згідно з Законом України
«Про приватизацію державного
житлового фонду». (а.с. 7)

Судом встановлено, що прізвище
відповідачки ОСОБА_7 було змінено з
прізвища «ОСОБА_7» у зв'язку з
укладенням шлюбу.(а.с. 21)

Згідно з довідкою № 1062 від 02.07.2014 року
(Форма 3) в квартирі АДРЕСА_1 на праві
приватної власності зареєстровані:
ОСОБА_1, син - ОСОБА_5, донька - ОСОБА_7,
онука - ОСОБА_10. (а.с. 9)

Комісії в складі майстра т/д №2 ОСОБА_11,
майстра т/д №1 ОСОБА_12, паспортиста
ОСОБА_13, в присутності мешканців
квартири № 46 ОСОБА_14, квартири №39
ОСОБА_15 склали акти від 14.01.2014 року, від
15.04.2014 року, від 18.03.2014 року, за якими при
обстежені квартири АДРЕСА_1
встановлено, що в квартирі проживають
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_10

Звертаючись з позовом до суду,
позивачка вказала, що їй нічого не було
відомо про приватизацію спірної
квартири, однак в судовому засіданні
змінила свої пояснення та зазначила, що
їй все таки було відомо про
приватизацію близько десяти років
назад, однак оформленням займалася її
донька, при цьому заяв вона не подавала,
а скасування приватизації їй необхідна
щоб позбавити сина можливості
розпоряджатися квартирою.

Відповідачем Дніпровською районною в
м. Києві державною адміністрацією
зазначалося, що позивачкою ОСОБА_1
09.06.1994 року на ім'я керівника органу
приватизації, Кравченко С.О. було
подано заяву про оформлення передачі в
приватну власність квартири, що займає
вона разом з членами сім'ї на умовах
найму.

Статтями 10, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вина посилається як на підставу
своїм вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що позивачка самостійно
не займалася проведенням приватизації
спірної квартири суду не надано, при
цьому, судом достовірно встановлено, що
позивачка знала про проведення
приватизації, у зв'язку з чим, не
заслуговує на увагу твердження
позивачки, що їй стало відомо про
проведення приватизації в лютому 2013
року, питань з приводу незаконного
проведення приватизації у неї раніше
не виникало, а тому законних підстав
визнавати недійсним чи скасовувати
свідоцтво про право власності на житло
не має.

Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317
Цивільного кодексу України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Таким чином, аналізуючи наявні у справі
докази, враховуючи пояснення та
заперечення сторін, керуючись
вищенаведеними правилами діючого
законодавства України, суд дійшов
висновку про те, що позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_2, Дніпровської районної в
м. Києві державної адміністрації про
визнання недійсним та скасування
розпорядження органу приватизації
державного житлового фонду не підлягає
задоволенню, оскільки не можуть
порушуватися законні права власників
квартири, якою вони мають право
розпоряджатися та користуватися
відповідно до закону.

Відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України суд не
вирішує питання з приводу розподілу
судових витрат, оскільки позивач не
ставив такої вимоги, а в позові було
відмовлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 65-1
Житлового кодексу України, Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», ст.ст. 316, 317, 318, 328
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 15,
10,11, 56, 58, 60, 61, 84, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_2, Дніпровської районної в м.
Києві державної адміністрації про
визнання недійсним та скасування
розпорядження органу приватизації
державного житлового фонду не підлягає
задоволенню, оскільки не можуть
порушуватися законні права власників
квартири, якою вони мають право
розпоряджатися та користуватися
відповідно до закону - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом 10
днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: