АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25грудня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Музичко С.Г.

СаліховаВ.В.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Генеральної прокуратури України, за
участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_3, про
визнання інформації недостовірною та
такою, що принижує честь, гідність,
ділову репутацію та її спростування, за
апеляційною скаргою Ґудзя Олександра
Миколайовича в інтересах Генеральної
прокуратури України на заочне рішення
Печерського районного суду м. Києва від
9 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Генеральної
прокуратури України про визнання
інформації недостовірною та такою, що
принижує честь, гідність, ділову
репутацію та її спростування.

Заочним рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014
року вказаний позов задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що
порушує особисті немайнові права
ОСОБА_2 інформацію про те, що ОСОБА_2
причетний до вчинення кримінальних
правопорушень, котрі були здійснені за
попередньою змовою з іншими особами
щодо заволодіння землею та будівлями в
урочищі Межигір'я та легалізації
коштів, оприлюднену та поширену 20
травня 2014 року в соціальній мережі Facebook
у загальнодоступному профілі
Генеральної прокуратури України та на
офіційній сторінці Youtube Генеральної
прокуратури України.

____________________________________________________

Справа № 757/20277/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/15135/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Ільєва Т.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Вербова І.М.

Зобов'язано Генеральну прокуратуру
України протягом 10 (десяти) календарних
днів з дня набрання рішенням законної
сили спростувати поширену
недостовірну інформацію про те, що
ОСОБА_2 причетний до вчинення
кримінальних правопорушень, котрі були
здійснені за попередньою змовою з
іншими особами дій, щодо заволодіння
землею та будівлями в урочищі Межигір'я
та легалізації коштів, в соціальній
мережі Facebook у загальнодоступному
профілі Генеральної прокуратури
України та на офіційній сторінці Youtube
Генеральної прокуратури України в
такий же інформаційний спосіб, яким
була поширена недостовірна інформація.

Зобов'язано Генеральну прокуратуру
України розмістити в соціальній мережі
Facebook у загальнодоступному профілі
Генеральної прокуратури України та на
офіційній сторінці YoutubeГенеральної
прокуратури України повідомлення про
ухвалене у справі судове рішення та
публікацію тексту резолютивної
частини рішення.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат у справі.

В апеляційній скарзі Ґудзь О.М. в
інтересах Генеральної прокуратури
України, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Зокрема, апелянт посилається на ті
обставини, що заступник Генерального
прокурора України ОСОБА_3 надав лише ту
інформацію, яка дозволяється
відповідно до положень Кримінального
процесуального кодексу України, а її
зміст не є твердженням про винність
ОСОБА_2 у вчиненні злочину.

Також суд не звернув уваги на особливий
підхід до публічних осіб з боку права,
під яким слід розуміти підвищений
суспільний інтерес до дій
високопосадовців органів державної
влади та політиків, щодо яких «рівень
критики» є найбільш високим.

В суді апеляційної інстанції
представник Генеральної прокуратури
України - СтоцькийМ.В. апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

Представники ОСОБА_2 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9
у задоволенні апеляційної скарги
просили відмовити, заочне рішення
Печерського районного суду м. Києва від
9 жовтня 2014 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

Конституція України визнає честь і
гідність людини найвищою соціальною
цінністю, а також право кожного на
повагу до його гідності

(статті 3, 28).

Згідно зі ст.68 Конституції, кожен
зобов'язаний неухильно додержуватися
Конституції України та законів
України, не посягати на права і свободи,
честь і гідність інших людей.

Відповідно до змісту частини 1 статті 277
ЦК України особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї недостовірної
інформації, має право на спростування
цієї інформації.

Згідно норм вказаної статті ЦК України,
об'єктивна сторона складу даного
цивільного правопорушення передбачає
одночасну наявність двох складових
елементів - недостовірність поширеної
інформації та її неправильність на
порушення особистих немайнових прав
потерпілої особи (негативний зміст).

Згідно ч.3 ст.277 ЦК України передбачено,
що негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності).

Статтею 200 ЦК України встановлено, що
інформацією є документовані або
публічно оголошені відомості про події
та явища, що мали або мають місце у
суспільстві, державі та навколишньому
середовищі; суб'єкт відносин у сфері
інформації може вимагати усунення
порушень його права.

При розгляді справи судом встановлено,
що 20 травня 2014 року на засіданні
колегії Генеральної прокуратури
України відбувся виступ першого
заступника Генеральної прокуратури
України ОСОБА_3, під час якого останній
заявив наступне: «Причетними до
вчинення кримінальних правопорушень є
екс-президент ОСОБА_12, колишні члени
уряду ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
колишній перший заступник глави
адміністрації президента ОСОБА_2. Ці
посадовці за попередньою змовою з
керівниками деяких юридичних осіб
заволоділи землею та будівлями в
урочищі Межигір'я, а кошти
легалізували».

На момент поширення вказаної
інформації ОСОБА_3 обіймав посаду
першого заступника Генерального
прокурора України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
того, що поширена на засіданні колегії
Генеральної прокуратури України 20
травня 2014 року інформація стосується
позивача, про що свідчить пряма
вказівка на його прізвище, як особи
причетної до вчинення кримінальних
правопорушень щодо заволодіння землею
та будівлями в урочищі Межигір'я.

Крім того, дана інформація була
повідомлена невизначеному колу осіб,
оскільки поширена через глобальну
мережу Інтернет, була доведена до
відома користувачів та відвідувачів
веб-сайту Youtube та Facebook.

Повідомивши широкому загалу
інформацію про причетність позивача до
вчинення кримінального правопорушення
ОСОБА_3 заявив про вчинення позивачем
суспільно небезпечного діяння,
відповідальність за вчинення якого
передбачена Кримінальним кодексом
України.

Також судом встановлено, що на запит
адвоката ОСОБА_10 від 21 травня 2014 року
№77-88 адресованого Генеральній
прокуратурі України, остання листом
від 11 червня 2014 року №17/1/3-32793-14, за
підписом начальника Головного
слідчого управління Генеральної
прокуратури України І. Щербини,
повідомила, що у кримінальних
провадженнях за фактами незаконного
заволодіння землею та будівлями в
урочищі Межигір'я повідомлення про
підозру громадянину ОСОБА_2 не
виносились.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27 лютого
2009 року «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності.

За змістом ст.62 Конституції України,
ст.2 КК України, ч.1 ст.17 КПК України
особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою
невинуватість у вчиненні злочину.

Враховуючи практику Європейського
суду, до числа осіб, які можуть бути
винними у порушенні принципу
презумпції невинуватості можуть
належати не лише суди, представники
правоохоронних органів, ай інші особи,
які поширюють інформацію про особу, яка
не притягнена до кримінальної
відповідальності за обвинувальним
вироком суду, як до злочинця.

Частина 2 статті 302 ЦК України
передбачає підстави звільнення особи
від відповідальності та від обов'язку
перевіряти достовірність поширюваної
неї інформації, зокрема, у разі
отримання її від офіційних джерел
(органів державної влади, органів
місцевого самоврядування тощо) з
обов'язковим посиланням на таке
джерело.

Як вбачається з виступу ОСОБА_3,
оспорювана інформація отримана ним не
з офіційних джерел, оскільки він не
робить жодного посилання на офіційне
джерело інформації.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про
інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Аналізуючи зміст поширеної інформації
про позивача колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо того, що вона не
підпадає під ознаки критики та
оціночних суджень, оскільки виступ
розповсюджувача інформації містить
посилання на факти про начебто
причетність позивача до злочинних дій,
що є порушенням принципу презумпції
невинуватості, тому з огляду на норми
Конституції України та чинного
законодавства України поширення
вказаної інформації порушує особисті
немайнові права позивача.

Крім того, оспорювана інформація
становить предмет загального
суспільного інтересу, с резонансною та
такою, що впливає на громадську думку.

Частиною 2 статті 10 Конвенції
передбачено законодавче обмеження
права на свободу думки та слова, на
вільне вираження своїх поглядів та
переконань, зокрема, для захисту
репутації або прав інших осіб, тощо, і є
необхідним в демократичному
суспільстві.

Аналогічне положення передбачено і ст.
34 Конституції України, відповідно до
якого здійснення права на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань, права
вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір, може бути
обмежене законом для захисту репутації
або прав інших людей.

Аналізуючи надані докази та беручи до
уваги те, що оспорювана інформація не
належить до категорії оціночних
суджень, не підпадає під ознаки
критики, а містить вигадані конкретні
факти про позивача, які не знайшли
свого реального підтвердження, суд
дійшов вірного висновку, що
розповсюджена інформація є
недостовірною та носить негативний
характер.

Правдивість поширеної відповідачем
інформації останнім не доведено.

З огляду на викладене порушені
немайнові права підлягають судовому
захисту.

Вирішуючи питання про спосіб
спростування інформації, яка
визнається недостовірною, суд вірно
керувався п. 24 Постанови, якою
передбачено що, якщо суд ухвалює
рішення про право на відповідь або про
спростування поширеної недостовірної
інформації, то у судовому рішенні за
необхідності суд може викласти текст
спростування інформації або зазначити,
що спростування має здійснюватися
шляхом повідомлення про ухвалене у
справі судове рішення, включаючи
публікацію його тексту.

Судом правильно вирішено питання
розподілу судових витрат по справі у
відповідності до вимог статті 88 ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги з приводу
обґрунтування та визначення понять
«неправдива інформація», «презумпція
невинуватості» та висвітлення
особливого підходу до публічних осіб з
боку права при оцінці їх діяльності
перед суспільством не впливають на
правильність зроблених судом першої
інстанції висновків при оцінці спірних
правовідносин.

Не знайшли свого підтвердження при
апеляційному перегляді оскаржуваного
рішення також посилання скарги щодо
відсутності достатніх правових
підстав для визнання поширеної
інформації недостовірною, оскільки
судом першої інстанції належним чином
мотивовано свої дії встановлюючи факт
порушення особистих немайнових прав
позивача з огляду на невідповідність
дійним обставинам поширеної
інформації.

За таких обставин колегія суддів
вважає висновки суду першої інстанції
законними та такими, що відповідають
фактичним обставинам справи.

Інші доводи скарги є безпідставними.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції розглянуто
справу повно та всебічно, з'ясовано
належним чином її обставини, вірно
встановлено правовідносини сторін та
правильно застосовано відповідну
норму закону, що їх регулює, з огляду на
що апеляційна скарга має бути
відхилена на підставі п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Ґудзя Олександра
Миколайовича в інтересах Генеральної
прокуратури Українивідхилити.

Заочне рішення Печерського районного
суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
С.Г. Музичко

В.В. Саліхов