Справа № 274/2079/14-ц Провадження №
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2014 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області Корбут В.В.,
за участю секретаря судового засідання
Жмурко В.І.,

розглядаючи цивільну справу за
позовом1) ОСОБА_1, 2) ОСОБА_2,
представниками якої є ОСОБА_3 та
ОСОБА_4,до1) Виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області, представником
якого є Бєлова (Тимошенко) Анастасія
Геннадіївна, 2) ОСОБА_6, представником
якого є ОСОБА_7, 3) Комунального
підприємства "Бердичівське міжміське
бюро технічної
інвентаризації",провизнання недійсним
та скасування рішення, скасування
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з вказаним
позовом, у якому, з урахуванням
позовної заяви (уточненої) вх. № 14866 від
08.09.2014 р. (а. с. 92 - 100), просять визнати
незаконним та скасувати рішення
Виконавчого комітету Бердичівської
міської ради Житомирської області від
06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним
особам міста Бердичева права власності
на об'єкти нерухомого майна" в частині
визнання за ОСОБА_6 права власності на
51/100 частин будинку АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області, та за
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - права власності на 49/100
частин будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області, скасувати
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане Виконавчим
комітетом Бердичівської міської ради
Житомирської області 10.12.2004 р. ОСОБА_6,
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане Виконавчим
комітетом Бердичівської міської ради
Житомирської області 20.12.2004 р. ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, які видані на підставі рішення
Виконавчого комітету Бердичівської
міської ради Житомирської області від
06.12.2004 р. № 687, визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/3 частку будинку АДРЕСА_1
у м. Бердичеві Житомирської області,
визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частку будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області (як усно уточнили
представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у
судовому засіданні 15.12.2014 р., йдеться
про визнання права власності на 1/3
частку цього будинку площею 60,6 м кв,
тобто станом на 1985 р).

Представник Виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області проти позову
заперечив, посилаючись на те, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_6, здійснюючі прибудови
до будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області, з урахуванням
яких у подальшому було прийнято
рішення, яке оспорюється, діяли за
взаємною згодою, а відтак це рішення
відповідає законодавству України. Крім
того, на момент прийняття оспорюваного
рішення існував інший порядок
оформлення права власності, ніж зараз,
і законодавство України на той час
передбачало оформлення у власність
самочинного будівництва за певних
обставин, право власності
оформлювалось за заявами та за
відомостями, які у цих заявах
містились, відповідальність за
достовірність цих відомостей несли
особи, які їх подавали.

Представник ОСОБА_6 просив застосувати
позовну давність, про що подав заяву
від 06.10.2014 р. (а. с. 114 - 115), внаслідок чого
відмовити у задоволенні позову. Під час
судових дебатів він навів також і
заперечення проти позову, посилаючись
на те, що ОСОБА_2 була обізнана про те, що
її діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 здійснюють
прибудови до будинку АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області та не
заперечувала проти цього, а відтак
рішення, яке оспорюється, не порушує її
прав та відповідає законодавству
України. Крім того, існує рішення суду
про той самий предмет, з тих самих
підстав та між тими ж самими сторонами -
у справі 0603/2-59/11 Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області, у зв'язку з чим провадження у
справі підлягає закриттю.

Комунальне підприємство "Бердичівське
міжміське бюро технічної
інвентаризації" своєї позиції щодо
позову не повідомило та просило
розглянути справу за його відсутності,
про що зазначило у заяві № 499 від 2.06.2014
р. (а. с. 48).

Судом з'ясовано, що на підставі
виданого державним нотаріусом
Бердичівської державної нотаріальної
контори свідоцтва про право на
спадщину за законом від 14.05.1985 р., яке
зареєстровано в реєстрі за № 1-1077 (а. с. 19
- 20), будинок АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області житловою площею
60,6 м кв. було 15.05.1985 р. зареєстровано на
праві власності за ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 у рівних частках (по 1/3), що
підтверджується реєстраційним
посвідченням № 7526 від 15.05.1985 р., виданим
Бердичівським міжміським бюро
технічної інвентаризації (а. с. 21), а
також випливає зі змісту рішення
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 23.09.2013 р. у
справі № 0603/2-59/11, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду
Житомирської області від 10.12.2013 р., які
набрали законної сили (а. с. 55 - 56, 58 - 60).

Зазначеними судовими актами було,
зокрема, відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_2 про визнання недійсним
виданого державним нотаріусом
Бердичівської державної нотаріальної
контори свідоцтва про право на
спадщину за законом від 14.05.1985 р., яке
зареєстровано в реєстрі за № 1-1077.

Відповідно до статті 112 Цивільного
кодексу Української РСР, який був
чинним, зокрема, 15.05.1985 р., майно може
належати на праві спільної власності
двом або кільком колгоспам чи іншим
кооперативним та іншим громадським
організаціям, або державі і одному чи
кільком колгоспам або іншим
кооперативним та іншим громадським
організаціям, або двом чи кільком
громадянам. Розрізняється спільна
власність з визначенням часток
(часткова власність) або без визначення
часток (сумісна власність).

Таким чином, будинок АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області
житловою площею 60,6 м кв. з 15.05.1985 р.
перебував у спільній частковій
власності ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_6,
розмір часток у власності був рівним,
тобто по 1/3 за кожним власником.

Рішенням Виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687
"Про оформлення фізичним особам міста
Бердичева права власності на об'єкти
нерухомого майна" було, зокрема,
оформлено право власності ОСОБА_6 - на
51/100 частин будинку АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області, ОСОБА_1
і ОСОБА_2 - на 49/100 частин будинку АДРЕСА_1
у м. Бердичеві Житомирської області (а.
с. 12, 32 - 33).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у якості підстав
визнання незаконним та скасувати
рішення Виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687
"Про оформлення фізичним особам міста
Бердичева права власності на об'єкти
нерухомого майна" у вказаній вище
частини посилаються на те, що ОСОБА_6
протягом 2000 - 2004 рр. здійснив прибудову
до будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області, але на
здійснення цієї прибудови він їхньої
згоди не отримував, при цьому така
прибудова була здійснена без дозволу
на виконання будівельних робіт та
проектної документації, обов'язковість
яких передбачалась законодавством
України.

Згідно зі статтею 119 Цивільного кодексу
Української РСР, який був чинним,
зокрема, у період 2000 - 2003 рр., коли
учасник спільної часткової власності
на жилий будинок збільшить в ньому за
свій рахунок корисну площу будинку
шляхом прибудови, надбудови або
перебудови, проведеної за згодою решти
учасників і в установленому порядку,
частки учасників у спільній власності
на будинок і порядок користування
приміщеннями в ньому підлягають
відповідній зміні.

Частиною третьою статті 357 Цивільного
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2004 р., передбачено, що співвласник
має право на відповідне збільшення
своєї частки у праві спільної
часткової власності, якщо поліпшення
спільного майна, які не можна
відокремити, зроблені ним своїм коштом
за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Суд зазначає, що матеріали справи не
містять доказів того, що ОСОБА_6
протягом 2000 - 2004 рр. здійснив прибудову
до будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області за згодою ОСОБА_1
та ОСОБА_2.

При цьому суд зауважує, що представник
ОСОБА_6 проти того, що останній протягом
2000 - 2004 рр. здійснив прибудову до
будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області без згоди ОСОБА_1
та ОСОБА_2 до стадії судових дебатів не
заперечував, а, як вказувалось раніше,
просив відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на сплив позовної
давності.

Суд, зважаючи на зміст частини
четвертої та п'ятої статті 267
Цивільного кодексу України, а також на
правову позицію, викладену в постанові
Верховного Суду України від 13.05.2014 р. у
справі № 3-14гс14, зазначає, що позовна
давність застосовується лише у разі,
якщо право особи, про захист якого вона
просить, порушене.

За таких обставин суд вважає, що заява
представника ОСОБА_6 про застосування
позовної давності свідчить про те, що
він до стадії судових дебатів фактично
визнавав, що права ОСОБА_1 та ОСОБА_2
були порушені, але просив відмовити у
захисті цих прав через сплив позовної
давності.

У судових дебатах представник ОСОБА_6
вказав, зокрема, що ОСОБА_2 була
обізнана про те, що її діти - ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 здійснюють прибудови до будинку
АДРЕСА_1 у м. Бердичеві Житомирської
області та не заперечувала проти цього.

Суд зазначає, що по-перше, як випливає з
наведених вище положень статті 119
Цивільного кодексу Української РСР та
статті 357 Цивільного кодексу України,
частки учасників у спільній власності
(у праві спільної часткової власності)
можуть бути перерозподілені лише у
разі, якщо поліпшення спільного майна
(шляхом прибудови, надбудови або
перебудови) було здійснено за згодою
решти учасників (всіх співвласників), а
не одного з них, на що посилається
представник ОСОБА_6.

А по-друге, на підтвердження обставини
того, що ОСОБА_2 була обізнана з тим, що
її діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 здійснюють
прибудови до будинку АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області та не
заперечувала проти цього,
представником ОСОБА_6 не було подано
будь-яких доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_6 протягом 2000 - 2004 рр.
за свій рахунок (доказів іншого не
подано) збільшив корисну площу будинку
АДРЕСА_1 у м. Бердичеві Житомирської
області шляхом прибудови, тобто
здійснив поліпшення цього будинку, яке
не можна відокремити, без згоди інших
співвласників - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що,
зважаючи на положення статті 119
Цивільного кодексу Української РСР та
частини третьої статті 357 Цивільного
кодексу України, зміст яких наводився
раніше, не є підставою для зміни часток
цих осіб у спільній власності, тобто
ОСОБА_6 не має права на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності.

Таким чином, рішення Виконавчого
комітету Бердичівської міської ради
Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687
"Про оформлення фізичним особам міста
Бердичева права власності на об'єкти
нерухомого майна", яким було, зокрема,
оформлено право власності ОСОБА_6 - на
51/100 частин будинку АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області, ОСОБА_1
і ОСОБА_2 - на 49/100 частин будинку АДРЕСА_1
у м. Бердичеві Житомирської області,
тобто з урахуванням здійснених,
зокрема, ОСОБА_6 прибудов до вказаного
будинку, не відповідає статті 119
Цивільного кодексу Української РСР та
частини третій статті 357 Цивільного
кодексу України та порушує право
спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Разом з тим, суд не бере до уваги
посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у якості
підстав визнання незаконним та
скасувати рішення Виконавчого
комітету Бердичівської міської ради
Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687
"Про оформлення фізичним особам міста
Бердичева права власності на об'єкти
нерухомого майна" у вказаній вище
частини на те, що ОСОБА_6 протягом 2000 - 2004
рр. здійснив прибудову до будинку
АДРЕСА_1 у м. Бердичеві Житомирської
області без дозволу на виконання
будівельних робіт та проектної
документації, обов'язковість яких
передбачалась законодавством України,
оскільки, як вбачається з матеріалів
справи, ця прибудова була прийнята до
експлуатації, що підтверджується актом
державної технічної комісії про
готовність закінченого будівництвом
об'єкта до експлуатації від 09.09.2004 р.,
який затверджений рішенням від 29.09.2004 р.
№ 564 Виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області (а. с. 29 - 30).

У цьому акті, зокрема, зазначено, що
будівельно-монтажні роботи виконані
згідно з державними нормами, порушень
вимог органів Державного
архітектурно-будівельного контролю,
Державного
санітарно-епідеміологічного,
пожежного нагляду та органів
Держнаглядохоронпраці при будівництві
не встановлено.

Суд підкреслює, що, як вказувалось вище,
акт державної технічної комісії про
готовність закінченого будівництвом
об'єкта до експлуатації від 09.09.2004 р.
затверджений рішенням від 29.09.2004 р. № 564
Виконавчого комітету Бердичівської
міської ради Житомирської області, і це
рішення є обов'язковим до виконання, що
встановлено частиною першою статті 144
Конституції України: органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Доказів визнання протиправними
(незаконними) та/або скасування цього
рішення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не подали.

З попередніх чотирьох абзаців
випливає, що прибудова до будинку
АДРЕСА_1 у м. Бердичеві Житомирської
області була здійснена ОСОБА_6 протягом
2000 - 2004 рр. без порушень законодавства
України, яке встановлювало вимоги до
будівельних, монтажних та інших робіт.

Ця прибудова, якщо вона не порушує прав
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (це питання судом не
досліджується, оскільки не має
значення для розгляд справи), є
власністю ОСОБА_6, але не змінює розміру
часток ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у
будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області (частина четверта
статті 357 Цивільного кодексу України:
співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності).

Також суд, зважаючи на заяву
представника ОСОБА_6 про застосування
позовної давності, зазначає таке.

Пунктом 4 частини першої статті 268
Цивільного кодексу України у редакції
до 15.01.2012 р. встановлювалось, що позовна
давність не поширюється: на вимогу
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Цю норму Цивільного кодексу України
було виключено на підставі Закону
України "Про внесення змін до деяких
законів України щодо вдосконалення
порядку здійснення судочинства", який
набрав чинності 15.01.2012 р.

Між тим, відповідно до підпункту 3
пункту 5 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про внесення
змін до деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" протягом трьох років з дня
набрання чинності цим Законом особа
має право звернутися до суду з позовом
про: визнання незаконним правового
акта органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи (тобто до 15.01.2015 р.).

Таким чином, з позовом про визнання
незаконним рішення Виконавчого
комітету Бердичівської міської ради
Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687
"Про оформлення фізичним особам міста
Бердичева права власності на об'єкти
нерухомого майна", яким було, зокрема,
оформлено право власності ОСОБА_6 - на
51/100 частин будинку АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області, ОСОБА_1
і ОСОБА_2 - на 49/100 частин будинку АДРЕСА_1
у м. Бердичеві Житомирської області,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали право звернутись
до 15.01.2015 р., тобто ними не було
пропущено строк позовної давності.

Як вказувалось вище, рішення
Виконавчого комітету Бердичівської
міської ради Житомирської області від
06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним
особам міста Бердичева права власності
на об'єкти нерухомого майна" в частині
оформлення права власності ОСОБА_6 - на
51/100 частин будинку АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області, ОСОБА_1
і ОСОБА_2 - на 49/100 частин будинку АДРЕСА_1
у м. Бердичеві Житомирської області, не
відповідає статті 119 Цивільного
кодексу Української РСР і частини
третій статті 357 Цивільного кодексу
України та порушує право спільної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно з частиною першою статті 23
Цивільного кодексу України суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Частиною першою статті 393 Цивільного
кодексу України передбачено, що
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що рішення Виконавчого
комітету Бердичівської міської ради
Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687
"Про оформлення фізичним особам міста
Бердичева права власності на об'єкти
нерухомого майна" в частині оформлення
права власності ОСОБА_6 - на 51/100 частин
будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 -
на 49/100 частин будинку АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області має
бути визнано незаконним та скасовано.

У зв'язку з визнанням незаконним та
скасуванням рішення Виконавчого
комітету Бердичівської міської ради
Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687
"Про оформлення фізичним особам міста
Бердичева права власності на об'єкти
нерухомого майна" в частині оформлення
права власності ОСОБА_6 - на 51/100 частин
будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 -
на 49/100 частин будинку АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області мають
бути скасованими і свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
Виконавчим комітетом Бердичівської
міської ради Житомирської області
10.12.2004 р. ОСОБА_6, та свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
Виконавчим комітетом Бердичівської
міської ради Житомирської області
20.12.2004 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які видані на
підставі цього рішення (визнаної
незаконної та скасованої його частини).

Таким чином, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
частині визнання незаконним та
скасування рішення Виконавчого
комітету Бердичівської міської ради
Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687
"Про оформлення фізичним особам міста
Бердичева права власності на об'єкти
нерухомого майна" в частині оформлення
права власності ОСОБА_6 - на 51/100 частин
будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 -
на 49/100 частин будинку АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області та про
скасування видних на підставі цього
рішення ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно підлягає задоволенню.

Внаслідок цього фактично
відновлюється становище (право
спільної власності) ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_6, яке існувало до прийняття
визнаної незаконної та скасованої
частини рішення та видачі скасованих
свідоцтв, а саме - вони стають
власниками будинку АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області
житловою площею 60,6 м кв., розмір часток
у власності складає по 1/3 за кожним з
них, що випливає з виданого державним
нотаріусом Бердичівської державної
нотаріальної контори свідоцтва про
право на спадщину за законом від 14.05.1985
р., яке зареєстровано в реєстрі за № 1-1077
(а. с. 19 - 20) та реєстраційного
посвідчення № 7526 від 15.05.1985 р., виданим
Бердичівським міжміським бюро
технічної інвентаризації на підставі
цього свідоцтва (а. с. 21).

З метою юридичного закріплення
відновленого становища (права спільної
власності), зокрема, з метою реєстрації
цього права власності за ними та
отримання документа, який би це право
засвідчував, необхідним є визнання
цього права рішенням суду, яке є
підставою для такої реєстрації, що
встановлено пунктом 5 частини першої
статті 19 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень": державна
реєстрація прав проводиться на
підставі рішень судів, що набрали
законної сили, та що відповідатиме
статті 392 Цивільного кодексу України,
якою визначено, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Таким чином, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
частині визнання за кожною з них права
власності на 1/3 частку будинку АДРЕСА_1
у м. Бердичеві Житомирської області
площею 60,6 м кв., тобто станом на 15.05.1985 р.
(дату видачі Бердичівським міжміським
бюро технічної інвентаризації
реєстраційного посвідчення № 7526 від
15.05.1985 р.) підлягає задоволенню.

Як випливає з вказаного вище, ОСОБА_6
також є власником 1/3 частки будинку
АДРЕСА_1 у м. Бердичеві Житомирської
області житловою площею 60,6 м кв., тобто
станом на 15.05.1985 р., проте суд не може
визнати за ним це право, зважаючи на те,
що така позовна вимога не заявлялась, а
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
(частина перша статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України).

Разом з тим, з метою юридичного
закріплення та/або захисту (у разі
потреби) цього права ОСОБА_6 має право
звернутись з позовом про визнання за
ним цього права.

Посиланню представника ОСОБА_8 на те, що
існує рішення суду про той самий
предмет, з тих самих підстав та між тими
ж самими сторонами - у справі 0603/2-59/11
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області, у зв'язку з чим
провадження у справі підлягає
закриттю, суд оцінки не надає, оскільки
цьому вже була дана оцінка в ухвалі
суду від 06.10.2014 р. (а. с. 116 - 117).

Відповідно до частини першої статті 79
Цивільного процесуального кодексу
України судові витрати складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 88
Цивільного процесуального кодексу
України що стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Тобто судові витрати, понесені ОСОБА_1
(судовій збір у розмірі 642,00 грн., а. с. 91)
та ОСОБА_2 (судовій збір у розмірі 487,20
грн + 642,00 грн. (а. с. 1, 90)), підлягають
стягненню з Виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області та ОСОБА_6 (на
думку суду, Комунальне підприємство
"Бердичівське міжміське бюро технічної
інвентаризації" не є належним
відповідачем у справі).

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 -
60, 64, 79, 88, 208, 209, 212 - 215 Цивільного
процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687
"Про оформлення фізичним особам міста
Бердичева права власності на об'єкти
нерухомого майна" в частині оформлення
права власності ОСОБА_6 - на 51/100 частин
будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 -
на 49/100 частин будинку АДРЕСА_1 у м.
Бердичеві Житомирської області.

Скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
Виконавчим комітетом Бердичівської
міської ради Житомирської області
10.12.2004 р. ОСОБА_6 на 51/100 частку будинку
АДРЕСА_1 у м. Бердичеві Житомирської
області, яке видано на підставі рішення
Виконавчого комітету Бердичівської
міської ради Житомирської області від
06.12.2004 р. № 687 "Про оформлення фізичним
особам міста Бердичева права власності
на об'єкти нерухомого майна".

Скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
Виконавчим комітетом Бердичівської
міської ради Житомирської області
20.12.2004 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 49/200 часток
будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області, яке видано на
підставі рішення Виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687
"Про оформлення фізичним особам міста
Бердичева права власності на об'єкти
нерухомого майна".

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частку будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області житловою площею
60,6 м кв., тобто станом на 15.05.1985 р.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частку будинку АДРЕСА_1 у м. Бердичеві
Житомирської області житловою площею
60,6 м кв., тобто станом на 15.05.1985 р.

Стягнути з Виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області на користь ОСОБА_2
у якості відшкодування судових витрат
487,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 у
якості відшкодування судових витрат
642,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 у
якості відшкодування судових витрат
642,00 грн.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя
В.В. Корбут

Повне рішення складено 19.12.2014 р.