АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Мазурик О.Ф.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 19 листопада 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої в результаті
дорожньої транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

у вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив
стягнути з останнього 38 829, 19 грн. у
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди, 8 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди та за послуги по
проведенню оцінки матеріальних
збитків 684 грн., посилаючись на те, що
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася 15.07.2013 року з вини
відповідача був пошкоджений його
автомобіль, проте відшкодувати шкоду
відповідач відмовляється.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 19.11.2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 1 500 грн. У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо стягнення
судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, суд
не врахував, що він має право пред'явити
вимогу про відшкодування шкоди
безпосередньо до винної особи,
оскільки відносно страхової компанії
порушена справа про банкрутство. Крім
того, суд упереджено поставився до
наданого ним висновку спеціаліста щодо
оцінки матеріальних збитків.

Справа № 755/54790/14-цАпеляційне
провадження № 22-ц-796/15848/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Бартащук Л.П.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.У
судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_5 просили апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін
посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Апелянт у судове засідання не з`явився,
про день та час розгляду справи
повідомлена у встановленому законом
порядку, у зв`язку з чим колегія суддів
вважає за можливе розгляд справи у її
відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
15.07.2013 року сталася ДТП за участю
автомобіля марки «Ауді» д.н. НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_2 та автомобіля
«Ніссан» д.н. НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_6, внаслідок чого автомобілі
отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Дніпровського
районного суду м. Києва від 09.08.2013 року
винним у цій ДТП визнано ОСОБА_2 та
притягнуто останнього до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу.

Згідно з висновком експертного
автотоварознавчого дослідження № 373
від 25.07.2013 року, вартість матеріальної
шкоди, завданої власнику автомобіля
марки «Ніссан» д.н.НОМЕР_1, становить 38
829, 19 грн. За складання цього висновку
позивачем сплачено 684 грн.

Згідно полісу обов'язкового
страхування власників наземних
транспортних засобів № АЕ/0673283 від
14.12.2012 року, цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
«Ауді»д.н. НОМЕР_2, на час вчинення
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована у ПрАТ «СК «Лафорт», ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну згідно полісу становить 50 000 грн.,
франшиза - 0,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо
відшкодування матеріальної шкоди, суд
першої інстанції, виходив з того, що на
час ДТП цивільно правова
відповідальність відповідача була
застрахована та розмір шкоди не
перевищує розміру ліміту страхової
виплати.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не в повній
мірі відповідають встановленим у
справі обставинам та нормам
матеріального права.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов`язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

На час ДТП цивільна відповідальність
відповідача була застрахована з
лімітом страхової суми за шкоду,
заподіяну майну 50 000 грн. та нульовою
франшизою.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 16 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» питання про відшкодування
шкоди самою особою, відповідальність
якої застрахована, вирішується залежно
від висловленої нею згоди на таке
відшкодування та виконання чи
невиконання нею передбаченого ст. 33
Закону України «Про обов`язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів» обов`язку щодо
письмового надання страховику, з яким
укладено договір (у передбачених
випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП
встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. У разі
невиконання особою, відповідальність
якої застрахована, обов`язку
письмового надання страховику, з яким
укладено договір обов`язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, повідомленя про ДТП
встановленого МТСБУ зразка, шкода
відшкодовується завдавачем шкоди.

Згідно з п. 38.1, п. 38.1.1 ст. 38 Закону
України «Про обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів»
страховик після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду: ґ) якщо
він не повідомив страховика у строки і
за умов, визначених у підпункті 33.1.2
пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Суд першої інстанції не врахував
зазначених роз`яснень та належним
чином не перевірив виконання
відповідачем обов`язків, передбачених
ст. 33 Закону України «Про обов`язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів».

При розгляді апеляційної скарги
відповідач зазначив про те, що про ДТП
повідомляв страховика, проте будь -
яких доказів такого повідомлення не
надав.

За вказаних обставин рішення суду в
частині відмови у задоволенні позову
про відшкодування матеріальної шкоди
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Виходячи з положень вищезазначених
норм з особи, яка винна у вчиненні
шкоди, незважаючи на те, що на час
вчинення шкоди її цивільно - правова
відповідальність була застрахована,
може бути стягнуто розмір
відшкодування у тому випадку, коли
страхова компанія, з якою укладено
договір обов`язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів має право на стягнення
страхового відшкодування у порядку
регресу.

Оскільки відповідач не надав доказів
виконання ним обов`язку щодо
письмового надання страховику, з яким
укладено договір, повідомлення про ДТП
встановленого зразка, потерпілий має
право за своїм вибором пред`явити
вимоги про відшкодування збитків,
завданих внаслідок ДТП до страховика
або до особи, винної у вчиненні шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що
вартість матеріальної шкоди, завданої
власнику автомобіля марки «Ніссан» д.н.
НОМЕР_1 визначена висновком
експертного автотоварознавчого
дослідження № 373 від 25.07.2013 року та
становить 38 829, 19 грн. Будь - яких
заперечень щодо визначення розміру
відшкодування відповідач не заявив та
доказів на спростування, наданого
позивачем висновку не надав.
Клопотання про призначення судової
автотоварознавчої експертизи сторони
також не заявляли.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо стягнення 38 829, 19 грн. у
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди та 684 грн. за складання висновку
експертного автотоварознавчого
дослідження є законними та
обгрунтованими і підлягають
задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги
щодо моральної шкоди та визначаючи
розмір такого відшкодування суд першої
інстанції виходив з тяжкості та
тривалості моральних страждань
позивача. На думку колегії суддів судом
враховано усі обставини та правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права при визначенні
розміру відшкодування моральної шкоди
та доводи апеляційної скарги таких
висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції в цій частині є
законним і обґрунтованим і не може бути
скасоване з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 листопада 2014 року в
частині відмови у задоволенні позову
про відшкодування матеріальної шкоди
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким позовні вимоги в цій
частині задовольнити. Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38 829, 19 грн. у
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди, 684 грн. за послуги по проведенню
оцінки матеріальних збитків та 388, 29
грн. судового збору.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді