Справа № 524/9918/14-ц
26.11.2014 року. Автозаводський
районний суд м. Кременчука Полтавської
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгова компанія
«ВЛІВ» про стягнення заборгованості
по заробітній платі, компенсації за
невиплачену заробітну плату та
У жовтні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торгова
компанія «ВЛІВ» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невиплачену заробітну
плату та моральної шкоди.
В позовній заяві зазначив, що з 11.06.2013
року працював у ТОВ «Торгова компанія
«ВЛІВ» на посаді різальника металу на
пресах та ножицях на підставі наказу
№184-12 від 10.06.2013 року. 28.03.2014 року
звільнений за власним бажанням на
підставі наказу №62-К від 28.03.2014 року.
Після звільнення відповідач не
виплатив заборгованість по заробітній
платі. Однак на його вимогу надати
довідку про розмір заборгованості по
заробітній платі відповідач
відмовився. Позивач вважає, що
відповідач винен йому заробітну плату
на суму за період з грудня 2013 року пор
день звільнення, компенсацію за
невикористану відпустку, лікарняні 5
днів, а усього 3300 грн., а також 5000 грн.
Позивач в судове засідання не з'явився,
надав заяву про розгляд справи без його
участі, проти винесення заочного
рішення не заперечував.

Представник відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торгова
компанія «ВЛІВ» у судове засідання не
прибув, про дату розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи,
оцінивши докази у їх сукупності,
вважає, що підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 43
Конституції України кожен має право
на працю; кожен має право на належні,
безпечні і здорові умови праці, на
заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом; право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної
плати збігається з вихідним, святковим
або неробочим днем, заробітна плата
виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу
половину місяця визначається
колективним договором або нормативним
актом роботодавця, погодженим з
виборним органом первинної
профспілкової організації чи іншим
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом (а в разі
відсутності таких органів -
представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не менше оплати за фактично
відпрацьований час з розрахунку
тарифної ставки (посадового окладу)
працівника.

Заробітна плата працівникам за весь
час щорічної відпустки виплачується не
пізніше ніж за три дні до початку
відпустки.

Судом встановлено, що обставини,
викладені в позові, мали місце. ОСОБА_1
працював у відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торгова
компанія «ВЛІВ» на посаді різалька
металу на пресах та ножицях. 28.03.2014 року
звільнений за власним бажанням згідно
ст.36 п.1 КЗпП. На день звільнення
заборгованість по заробітній платі не
погашена.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Відповідач не подав суду належних і
допустимих доказів щодо
спростування позовних вимог. Так,
відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають додаткових зусиль для
організації свого життя.

Відповідно ч.1 п.13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.95
року „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплатою
йому належних грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Так, невиплатою заробітної плати
позивачу завдана і моральна шкода у
вигляді моральних страждань.
Враховуючи характер і ступінь завданої
моральної шкоди, тривалість страждань
та істотність вимушених змін у
життєвих стосунках позивача, що в свою
чергу призвело до додаткових зусиль
для організації свого життя, суд
вважає можливим і необхідним цю вимогу
про відшкодування моральної шкоди
задовольнити в частковому обсязі
яку суд оцінює у 500 грн. В частині
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди у розмірі 5000 грн.
позивачу необхідно відмовити.

На підставі наведеного, необхідно
стягнути з відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торгова
компанія «ВЛІВ» на користь позивача
заборгованість по заробітній платі
станом на 28.03.2014 року в розмірі 3300
грн., середній заробіток за весь час
затримки станом на 01.11.2014 року на суму
11874 грн. 24 коп. та у відшкодування
моральної шкоди 500 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати
судового збору, то суд на підставі ч. 2
ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне
стягнути судовий збір з відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгова компанія
«ВЛІВ» на користь держави у розмірі
243,60 грн.

Керуючись ст.. 115, 237-1, 238 КЗпП
України, ст.ст. 14, 27, 57-59, 60-61, 208-209,
212-215, 218, 224-233 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгова компанія
«ВЛІВ» на користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі
станом на 28.03.2014 року в розмірі 3300
грн. (три тисячі триста грн.), середній
заробіток за час затримки у розрахунку
станом на 01.11.2014 року на суму 11874 грн. 24
коп. (одинадцять тисяч вісімсот
сімдесят чотири грн.), та 500 (п'ятсот) грн.
у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгова компанія
«ВЛІВ» на користь держави судовий збір
у розмірі 243,60 (двісті сорок три
грн. 60 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте судом після подання
заяви про перегляд рішення протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного Суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської області шляхом
подання апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги або розгляду
справи Апеляційним судом, якщо рішення
не скасовано.

Суддя: