УХВАЛА

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк
«Київська Русь») до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення
на предмет іпотеки за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 25 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ПАТ «Банк «Київська
Русь» звернулось до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 14 квітня
2005 року між банком та ОСОБА_5 укладено
кредитний договір, відповідно до якого
останній отримав кредит у розмірі 45
тис. доларів США зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 17 %
на рік з кінцевим терміном повернення
до 14 квітня 2008 року.

22 листопада 2006 року між банком та
ОСОБА_5 було складено договір про
додаткові умови до кредитного
договору, відповідно до якого кредит
переведено в режим відкличної лінії з
лімітом 45 тис. доларів США та
встановлено строк погашення кредитної
лінії в кінці строку дії кредитного
договору, але не пізніше 14 квітня 2008
року.

5 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5
було складено договір про додаткові
умови до кредитного договору,
відповідно до якого було продовжено
строк дії кредиту до 1 жовтня 2009 року та
збільшено ліміт кредитної лінії до 130
тис. доларів США.

14 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_5
було складено договір про додаткові
умови до кредитного договору,
відповідно до якого було продовжено
строк дії кредиту до 25 грудня 2010 року та
збільшено ліміт кредитної лінії до 180
тис. доларів США із встановленням
відповідного графіку погашення
кредитної лінії.

На забезпечення виконання умов
вказаного кредитного договору 25 квітня
2005 року між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір
іпотеки, відповідно до якого банку
передано в іпотеку належну на праві
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Умови кредитного договору ОСОБА_5
належним чином не виконувалися,
унаслідок чого виникла заборгованість,
яка за розрахунком банку станом на 2
липня 2012 року становила 2 100 320 грн 96 коп.

З урахуванням вищевикладеного, позивач
просив звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6; стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на свою
користь понесені судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 15 листопада 2013 року позов
ПАТ «Банк «Київська Русь» задоволено. В
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 14 квітня 2005
року, укладеним між ПАТ «Банк «Київська
Русь» та ОСОБА_5, у сумі 2 100 320 грн 96 коп.
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, шляхом проведення прилюдних
торгів за початковою ціною,
встановленою на підставі оцінки майна
суб'єктом оціночної діяльності на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна станом на час проведення
прилюдних торгів. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
25 березня 2014 року у відкритті
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права,
просить скасувати вказане судове
рішення та передати справу для
продовження розгляду до суду
апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного
провадження, апеляційний суд виходив
із того, що ухвалою суду від 10 січня 2014
року апеляційну скаргу було залишено
без руху для подачі заяви про
поновлення строку на апеляційне
оскарження та доплати заявником
судового збору, яка неодноразово
надсилалась заявнику, проте
повертались до суду у зв'язку із
закінченням встановленого терміну
зберігання, а тому відповідно до ч. 3 ст.
76 ЦПК України скаржник вважається
повідомленим про ухвалу суду від 10
січня 2014 року.

Проте такого висновку апеляційний суд
дійшов із порушенням вимог
процесуального закону.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 297 ЦПК України до
апеляційної скарги, яка не оформлена
відповідно до вимог, встановлених ст. 295
цього Кодексу, а також у разі несплати
суми судового збору застосовуються
положення ст. 121 цього Кодексу.
Апеляційна скарга залишається без руху
також у випадку, якщо вона подана після
закінчення строків, установлених ст. 294
цього Кодексу, і особа, яка її подала, не
порушує питання про поновлення цього
строку, або якщо підстави, вказані нею у
заяві, визнані неповажними. При цьому
протягом тридцяти днів з моменту
отримання ухвали особа має право
звернутися до апеляційного суду з
заявою про поновлення строків або
вказати інші підстави для поновлення
строку.

З матеріалів справи вбачається, що
апеляційний суд направляв ОСОБА_6
копію ухвали суду від 10 січня 2014 року,
проте вони повертались із зазначенням
причини - за закінченням встановленого
строку зберігання, у зв'язку із чим
ухвалою від 25 березня 2014 року відмовив
у відкритті апеляційного провадження з
підстав неусунення заявником
недоліків, вказаних в ухвалі суду від 10
січня 2014 року.

При цьому апеляційний суд послався на
ч. 3 ст. 76 ЦПК України, яка визначає інші
підстави, за яких судова повістка
вважається отриманою.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо
особу, якій адресовано судову повістку,
не виявлено в місці проживання,
повістку під розписку вручають
будь-кому з повнолітніх членів сім'ї,
які проживають разом з нею, а за їх
відсутності - відповідній
житлово-експлуатаційній організації
або виконавчому органу місцевого
самоврядування.

Вищевказане свідчить про те, що
належної фіксації отримання ухвали
суду про залишення апеляційної скарги
без руху, що є правовою підставою і
умовою для застосування ст. 297 ЦПК
України, матеріали справи не містять, у
зв'язку із чим у апеляційного суду були
відсутні правові підстави для відмови
у відкритті апеляційного провадження.

Такі процесуальні дії суду є
порушенням ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
щодо права на справедливий судовий
розгляд.

При цьому судом не було враховано
положення п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції
України та ст. 13 ЦПК України про
конституційне право особи на
апеляційне оскарження рішення суду.

Ураховуючи наведене, ухвала
апеляційного суду відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України
підлягає скасуванню з передачею справи
до апеляційного суду для вирішення
питання про відкриття апеляційного
провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25
березня 2014 року скасувати, справу
направити до суду апеляційної
інстанції для вирішення питання про
відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко