ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/3278/14-ц
Провадження № 2/362/1825/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.11.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області у
головуючого - судді
при секретарі Т.С.Данильченко,
В.О.Сєргєєвій,розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду в
м. Василькові Київської області справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, в якому
просить стягнути з відповідача на його
користь 67 721,38 грн. завданої в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди
матеріальної шкоди, що складається з
прямого матеріального збитку власника
КТЗ в сумі 67 121,38 грн. та 600 грн. сплачених
за експертне дослідження; 10 000 грн.
спричиненої моральної шкоди, а всього 77
121, 38 грн., а також сплачений ним судовий
збір у розмірі 777,23 грн.
Вказуючи на те, що з вини ОСОБА_4, який
керував автомобілем «Форд Проба», д/н
НОМЕР_1, 15 вересня 2013 року на
нерегульованому перехресті автодороги
Обухів-Глеваха-Васильків сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої автомобіль «Део», н/з
НОМЕР_4, що належить позивачу отримав
механічні пошкодження, вартість
відновлювального ремонту яких, за
висновком № 77 експертного
автотоварознавчого дослідження про
визначення матеріального збитку,
заподіяного ушкодженням колісного
транспортного засобу від 30 квітня 2014
року, склала 67 121,38 грн., а також ним було
сплачено 600 грн. за виконану виконавцем
роботу по проведенню
автотоварознавчого дослідження (акт №
77 від 30 квітня 2014 року). Крім того,
порушення відповідачем прав позивача
призвело до душевних страждань
останнього в зв'язку із пошкодженням
транспортного засобу, оскільки йому
довелося шукати кошти на ремонт
автомобіля, наслідком чого виник
пригнічений стан, знервованість та
страждання рідних людей, в зв'язку із
чим останній змушений звернутися до
суду для захисту своїх прав.
ОСОБА_3, будучи належно повідомленим
про день, час та місце слухання справи,
в судове засідання не з'явився, 05
листопада 2014 року подав до суду заяву
про можливість слухання справи за його
відсутності, заявлені вимоги
підтримує, проти ухвалення заочного
рішення не заперечує (а.с. 29).

ОСОБА_4, будучи належно повідомленим
про день, час та місце слухання справи,
в судове засідання не з'явився, заяв про
можливість слухання справи за його
відсутності, відкладення розгляду
справи та заперечень щодо позову не
надіслав (а.с. 24, 27).

Оскільки позивач проти заочного
розгляду справи не заперечував, суд на
місці ухвалив провести заочний розгляд
справи та постановити у справі заочне
рішення.

Суд, дослідивши та проаналізувавши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, приходить до наступного
висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом установлено, що постановою
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 12 грудня 2013 року
у справі № 362/7016/13-п (провадження №
3/362/2554/13), що набрала законної сили,
ОСОБА_4, який в судове засідання, будучи
належно повідомленим про день, час та
місце слухання справи, не з'явився,
визнано винним у вчиненні 15 вересня 2013
року о 10:40 год. на автодорозі
Обухів-Глеваха-Васильків під час
керування автомобілем Форд Проба, н/з
НОМЕР_3, дорожньо-транспортної пригоди,
тобто порушення вимог ст. 124 КУпАП,
внаслідок чого автомобіль Део, н/з
НОМЕР_4, отримав механічні пошкодження,
що, крім того, підтверджується
постановою про закриття кримінального
провадження від 15 листопада 2013 року,
винесеною ст.слідчим майором міліції
А.В.Яскевичем (а.с. 8, 9).

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії САО № 116169,
виданого 12 вересня 2012 року
Кагарлицьким МРЕВ при УДАІ ГУ МВС у
Київській області, ОСОБА_4 є власником
автомобіля Форд Проба, д/н НОМЕР_1 (а.с.
28).

Відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_5, виданого 22 грудня 2009 року
Білоцерківським РЕВ при УДАІ ГУ МВС у
Київській області, ОСОБА_3 є власником
автомобіля Део, д/н НОМЕР_4 (а.с. 11).

У відповідності до висновку № 77
експертного автотоварознавчого
дослідження про визначення
матеріального збитку, заподіяного
ушкодженням колісного транспортного
засобу автомобіля Део, д/н НОМЕР_4, від 30
квітня 2014 року, матеріальний збиток,
завданий власнику КТЗ від пошкоджень
складає 67 121,38 грн. (а.с. 4-7).

За актом виконаних робіт № 77 від 30
квітня 2014 року, за виконану виконавцем
роботу по проведенню
автотоварознавчого дослідження,
позивачем сплачено 600 грн. (а.с. 7).

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено,
що особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України,
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормою ст. 1187 ЦК України встановлено, що
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Статтею 1192 ЦК України визачено, що з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

За ч. 2, ч. 5 вказаної статті, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Аналіз зазначених норм свідчить про те,
що право особи на відшкодування
заподіяної шкоди за рахунок особи з
вини якої її завдано є безумовним й
може бути обмежено лише у випадках
прямо передбачених законом.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» цей Закон регулює відносини
у сфері обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (далі - обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності) і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Проте, зазначений Закон, а також норми
ЦК України не зобов'язують особу, якій
заподіяно майнову шкоду внаслідок ДТП,
отримати відшкодування зі страховика,
який застрахував цивільно-правову
відповідальність винуватця ДТП, а
передбачають її право на таке
відшкодування.

За таких обставин, особа якій завдано
шкоду має право самостійно обирати
спосіб захисту її порушеного права

За п. 4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК
України шкода, завдана особі чи майну
фізичної або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача
шкоди (частина друга статті 1166 ЦК
України) відповідач звільняється від
обов'язку відшкодувати шкоду (у тому
числі і моральну шкоду), якщо доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК
України, пункт 1 частини другої статті
1167 ЦК України). Потерпілий подає докази,
що підтверджують факт завдання шкоди
за участю відповідача, розмір завданої
шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

За змістом п.п. 5, 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 року (далі-Постанова) -
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності,
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану
тощо. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно п. 14 Постанови, при визначенні
розміру та способу відшкодування
шкоди, завданої майну потерпілого,
судам слід враховувати положення
статті 1192 ЦК України. Наприклад, з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
такого ж роду і такої ж якості,
полагодити пошкоджену річ тощо) або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі. Як
при відшкодуванні шкоди в натурі, так і
при відшкодуванні реальних збитків
потерпілий має право вимагати
відшкодування упущеної вигоди.

Суд, достовірно встановивши наявність
немайнової шкоди, спричиненої ОСОБА_3
протиправними діяннями її заподіювача
- відповідача по справі ОСОБА_4, який є
власником джерела підвищеної
небезпеки та не надав до суду
спростування того, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням останнього та
його вини в її заподіянні, приходить до
висновку про необхідність стягнення з
відповідача на користь позивача:
матеріальну шкоду, завдану в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди в
розмірі 67 721,38 грн, що складається з
прямого матеріального збитку власника
КТЗ в сумі 67 121,38 грн. та 600 грн. сплачених
за експертне дослідження, а також
моральну шкоду, розмір якої, виходячи
із засад розумності, виваженості та
справедливості, а також враховуючи вік,
стан здоров'я потерпілого, ступінь
тяжкості вимушених змін у життєвих
стосунках, зниження престижу, час та
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану, на думку суду
становить 5 000 грн.

Таким чином, суд прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
позов підлягає до часткового
задоволення.

Оскільки позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, то, відповідно
до ст. 88 ЦПК України, судові витрати у
вигляді судового збору у розмірі 777 грн.
23 коп. підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК
України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 88, 209,
212-215, 223, 224-228, 293 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорт серії НОМЕР_6 від 16 вересня 2005
року, на користь ОСОБА_3 67 721,38 грн. в
рахунок відшкодуванння матеріальної
шкоди, що складається з прямого
матеріального збитку власника КТЗ в
сумі 67 121,38 грн. та 600 грн. сплачених за
експертне дослідження; 5 000 грн.
спричиненої моральної шкоди та 777,23 грн.
сплаченого судового збору, а всього 73 498
(сімдесят три тисячі чотириста
дев'яносто вісім) грн. 61 коп.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Київської області
через Васильківський міськрайонний
суд Київської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Повний текст заочного рішення
виготовлено 10 листопада 2014 року.

Суддя
Г.М. Лебідь-Гавенко