печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року Печерський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Козлова Р.Ю.,

при секретарях - Гуцинюку М. І.,

Скирді В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Головного управління юстиції у м.
Києві, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року позивачка звернулася до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до відповідача
Головного управління юстиції у м. Києві
про зобов'язання вчинити дії. В
обґрунтування заявлених вимог вказала,
що Першою Київською державною
нотаріальною конторою заведена
спадкова справа №41 після смерті її
чоловіка ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_6
залишилось спадкове майно, що
складалось з квартири АДРЕСА_1;
квартири АДРЕСА_2; дачної земельної
ділянки АДРЕСА_6; частки в статутному
фонді і дивіденди ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ» та
книги; гаражного боксу АДРЕСА_7;
належної ОСОБА_6 частки в статутному
фонді та дивіденди НВФ «КЛІО-К» ЛТД та
ТОВ НВФ «КЛІО-ІНТЕР». За життя згідно
нотаріально посвідченого заповіту від
13 березня 2000 року ОСОБА_6 заповів
позивачці належну йому 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1; дачну земельну
ділянку АДРЕСА_6; 1/2 частки в статутних
фондах та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД
та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР»; своїй дочці
ОСОБА_4 заповів гаражний бокс АДРЕСА_7;
1/2 частки в статутних фондах та
дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД та ТОВ «НВФ
«КЛІО-ІНТЕР»; своєму онуку ОСОБА_5
заповів квартиру АДРЕСА_2 та частку в
статутному фонді і дивіденди ТОВ «ВКФ
«ТЕМЄТ» та книги. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6
помер. Першою Київською державною
нотаріальною конторою були видані
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на вказане вище майно. Між
тим, як вказує позивачка у своїй
позовній заяві, в спадковій справі
наявні два свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на належну
ОСОБА_5 частку в статутному фонді і
дивіденди ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ», одне на
суму 15400 грн., інше на суму 4620,37 грн.
Також позивачка зазначила те, що у
матеріалах спадкової справи наявні два
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на належну їй 1/2 частку в
статутному фонді та дивідендів НВФ
«КЛІО-К» ЛТД, одне на суму 12500 грн., інше
на 12500 карбованців, яке позивачка
вважає вірним. Крім того, в матеріалах
спадкової справи міститься заява від
її імені про прийняття спадщини за
заповітом, 1/2 частки в статутному фонді
та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД на суму
12500 грн. яке, як зазначила позивачка
вона не підписувала та не знала про
його існування. Посилаючись на
вищевикладені обставини, позивачка
просила зобов'язати відповідача
анулювати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на належну
ОСОБА_5 частку в статутному фонді і
дивіденди ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ» на суму 4620,37
грн.; внести зміни в свідоцтво про право
на спадщину за заповітом на належну їй
1/2 частку в статутному фонді та
дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД, замість
невірної суми 12500 грн., вказати вірну
0,125 гривень, аналогічні зміни позивака
просила внести в заяву про прийняття
спадщини за заповітом від 03.07.2001 року.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 березня 2014 року
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ГУЮ у м. Києві про зобов'язання вчинити
дії у порядку ст. 116 ЦПК України
передано за підсудністю на розгляд
Печерського районного суду м. Києва,
яка ухвалою суду від 30 травня 2014 року
прийнята до провадження Печерського
районного суду.

У судовому засіданні з ініціативи суду
до участі у справі залучено ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору.

В ході розгляду справи позивачка
змінила предмет позову, остаточно
просила суд зобов'язати відповідача
Головне управління юстиції у м. Києві
анулювати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на належну
ОСОБА_5 частку в статутному фонді і
дивіденди ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ» на суму 4620,37
грн.; анулювати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на 1/2 частки в
статутних фондах та дивідендів НВФ
«КЛІО-К» ЛТД та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР» на
суму 14 843 грн.; внести зміни в свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
1/2 частки в статутних фондах та
дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД в сумі 12500
карбованців та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР» в
сумі 2343,75 грн.; в абзаці другому, строчки
чотирнадцятої заяви ОСОБА_2 від 03 липня
2001 року про прийняття спадщини за
заповітом, слово «гривні» замінити
словом «карбованці»; в абзаці третьому,
п'ятої строчки заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5
від 23 липня 2001 року про прийняття
спадщини за заповітом, слово «гривні»
замінити словом «карбованці». Також
позивака просила вважати недійсними
вищевказані свідоцтва.

У судовому засіданні позивачка
підтримала пред'явлені вимоги.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином. В
матеріалах справи мітяться
заперечення представника відповідача
на позов ОСОБА_2 та заява про
застосування строку позовної давності.

Треті особи у судове засідання не
з'явилися, про час та місце проведення
судового засідання повідомлені
належним чином. В матеріалах справи
містяться письмові заяви третіх осіб,
які просили слухати справу за їх
відсутності та відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_2

Заслухавши думку позивачки, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов
наступного висновку.

Судом встановлено, що 13 березня 2000 року
ОСОБА_6 склав нотаріально посвідчений
заповіт, яким заповів своїй дружині
ОСОБА_2 належну йому 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1; дачну земельну ділянку
АДРЕСА_6; 1/2 частки в статутних фондах та
дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД та ТОВ «НВФ
«КЛІО-ІНТЕР»; своїй дочці ОСОБА_4
заповів гаражний бокс АДРЕСА_7; 1/2
частки в статутних фондах та
дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД та ТОВ «НВФ
«КЛІО-ІНТЕР»; своєму онуку ОСОБА_5
заповів квартиру АДРЕСА_2, частку в
статутному фонді і дивіденди
Виробничо-комерційної фірми «ТЕМЄТ» та
книги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина,
до складу якої увійшли: квартира
АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_2; дачна
земельна ділянка АДРЕСА_6; частка в
статутному фонді і дивіденди ТОВ «ВКФ
«ТЕМЄТ» та книги; гаражний бокс
АДРЕСА_7; належна ОСОБА_6 частка в
статутному фонді та дивіденди НВФ
«КЛІО-К» ЛТД та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробничої
фірми «КЛІО-ІНТЕР».

03 липня 2001 року ОСОБА_5 отримав
свідоцтва про право власності за
заповітом на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_2 та 33,3% статутного фонду ТОВ
«ВКФ «ТЕМЄТ».

Також 03 липня 2001 року ОСОБА_2 отримала
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, вартістю 5861 грн.; на земельну
ділянку площею 0,0609 гектарів,
розташованої на території
Глевахівської селищної ради с/т
«Глеваха-1» Васильківського району
Київської області, для ведення
садівництва, вартістю 2899 грн. 88 коп.

В цей же день, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на 25% статутного фонду ТОВ
«НВФ «КЛІО-ІНТЕР», вартістю 2343 грн. та 25%
статутного фонду НВФ «КЛІО-К» ЛТД,
вартістю 12500 грн.

В матеріалах спадкової справи, яка
надана відповідачем на запит суду (а.с.
91-92) містяться два свідоцтва про право
на спадщину за заповітом виданих
ОСОБА_5 - одне на 33,3% статутного фонду
ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ», вартістю 4620 грн. 37
коп., інше на ту ж частину статутного
фонду, вартістю 15401 грн. 25 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на 33,3%
статутного фонду ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ»,
вартістю 4620 грн. 37 коп., що належало
ОСОБА_6, заповідалося виключно ОСОБА_5,
на підставі заповіту від 13 березня 2000
року.

Проте, позивачка безпідставно просить
суд зобов'язати відповідача анулювати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, на майно яке їй не належить,
позивачка може звернутись до суду лише
в своїх інтересах, ОСОБА_5 стороною
даного спору не є, позов про
зобов'язання відповідача анулювати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом ним не пред'являвся.

Таким чином, оскільки позивачка
звернулась до суду за захистом права,
яке їй не належить, у задоволенні
позову в цій частині слід відмовити.

Також не підлягає задоволенню позов
ОСОБА_2 в частині зобов'язання
відповідача анулювати свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на 1/2
частки в статутних фондах та
дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД та ТОВ «НВФ
«КЛІО-ІНТЕР» на суму 14 843 грн.; внести
зміни в свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на 1/2 частки в статутних
фондах та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД в
сумі 12500 карбованців та ТОВ «НВФ
«КЛІО-ІНТЕР» в сумі 2343,75 грн.; в абзаці
другому, строчки чотирнадцятої заяви
ОСОБА_2 від 03 липня 2001 року про
прийняття спадщини за заповітом, слово
«гривні» замінити словом «карбованці»;
в абзаці третьому, п'ятої строчки заяви
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 23 липня 2001 року про
прийняття спадщини за заповітом, слово
«гривні» замінити словом «карбованці»,
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03
липня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на 25% статутного фонду ТОВ
«НВФ «КЛІО-ІНТЕР», вартістю 2343 грн. та 25%
статутного фонду НВФ «КЛІО-К» ЛТД,
вартістю 12500 грн.

До матеріалів справи позивачкою додана
копія свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 03 липня 2001 року на 25%
статутного фонду ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР»,
вартістю 2343 грн. та 25% статутного фонду
НВФ «КЛІО-К» ЛТД, вартість частки якого
вказана 12500 карбованців.

Представник відповідача в судовому
засіданні визнав наявність технічних
помилок допущених нотаріусом при
видачі свідоцтва, між тим просив
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
у зв'язку з пропуском строку, у межах
якого позивачка могла звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до правила ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
ч.1 ст. 261 ЦК України передбачає, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи,
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, яке виступає предметом
спору, видане 03 липня 2001 року державним
нотаріусом Першої Київської державної
нотаріальної контори Пилипчук О.І.
Відповідні заяви про прийняття
спадщини, які на думку позивачки
містять неточності, також були
складені 03 липня 2001 року та 23 липня 2001
року. З позовом до суду про захист свого
права позивачка звернулася лише 21
січня 2014 року.

З огляду на викладене, позивачка мала
достатньо часу для звернення до суду з
вимогою про внесення відповідних змін.
При цьому позивачка знала і не могла не
знати про технічні неточності в
свідоцтві про право на спадщину за
заповітом та заявах.

Аналогічні факти встановлені ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справа Апеляційного суду м.
Києва від 11 грудня 2013 року при
перегляді у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення Апеляційного суду
м. Києва від 25 квітня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи:
ГУЮ у м. Києві, КП «КМБТІ», приватний
нотаріус КМНО ОСОБА_12 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, визнання права
власності на квартиру, визнання
договору дарування та договорів
купівлі-продажу недійсним,
витребування із чужого незаконного
володіння.

Зокрема, зазначеним судовим актом
встановлено те, що ОСОБА_2 зазначала, що
їй не було відомо, що до складу спадщини
входить частка в статутному фонді НВФ
«КЛІО-К» ЛТД вартістю 12500 грн., проте, в
своїй заяві про прийняття спадщини
вона вказує, що приймає у спадок саме цю
суму, дана сума вказана і в свідоцтві
про право на спадщину за заповітом від
03 липня 2001 року, яке їй було видано. Що
стосується того, що сума вказана в
свідоцтві не відповідає дійсності
(відповідно до довідки, виданої НВФ
«КЛІО-К» ЛТД для нотаріальної контори
зазначено, що частка ОСОБА_6 складає 12500
карбованців на 1993 рік), то цей факт був
відомий ОСОБА_2 ще з 2001 року, оскільки в
матеріалах справи міститься протокол
зборів учасників фірми НВФ «КЛІО-К» ЛТД
від 09.08.2001 року, на яких була присутня
ОСОБА_2, де чітко вказано, що частка в
статутному фонді НВФ «КЛІО-К» ЛТД
складає 0,125 грн.

Зазначені обставини не підлягають
доказуванню відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК
України як такі, що встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили.

Таким чином, про наявність
розбіжностей в свідоцтві про право на
спадщину за заповітом, які виникли з
вини працівників нотаріальної контори,
та розбіжностей в заявах про прийняття
спадщини, ОСОБА_2 знала до звернення до
суду з даним позовом.

Оскільки під час розгляду даної справи
позивачка не надала суду доказів, які б
свідчили про наявність визначених
законом підстав для поновлення строку
позовної давності, позовні вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню.

Крім того, не підлягає задоволенню
вимога позивачки, в якій вона просить
суд вважати недійсними оскаржувані
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом.

Так, відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог. Частина 2
даної статті ЦПК України передбачає, що
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 4 цього Кодексу суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб у
спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних
прав і інтересів міститься в статті 16
ЦК України. Цей перелік не є вичерпним,
і суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений законом або договором.

Разом з тим, положення ст. 16 ЦК України
не передбачають такого способу захисту
цивільних прав і інтересів як вважати
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за заповітом.

В ході розгляду справи судом було
роз'яснено право позивачки змінити
предмет позову або уточнити
пред'явлені вимоги на відповідній
стадії судового процесу, однак
позивачка скориставшись таким правом,
просила суд розглянути їх у тому
вигляді в якому вони заявлені.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 3, 4, 8, 10, 57, 60, 61, 88, 208, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України ст. 16 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Головного управління
юстиції у м. Києві, треті особи - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про зобов'язання вчинити дії -
залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду м.
Києва через Печерський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ