АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1
інстанції - БогданО.О.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал Страхування», яка
подана представником ДАНИЛОВОЮ
Тетяною Анатоліївною, на ухвалу
Оболонського районного суду м. Києва
від 13 листопада 2014 року по справі за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Арсенал Страхування» до ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Країна» про
стягнення заборгованості в порядку
регресу,

встановила:

У вересні 2014 року позивач ПрАТ
СК «Арсенал Страхування» звернувся до
суду з даним позовом, у якому просив
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача франшизу в розмірі 510
грн.; а з відповідача ПАТ «Страхова
компанія «Країна» - 12 147 грн. 21 коп. як
відшкодування витрат, заподіяних
позивачеві внаслідок виплати
страхового відшкодування.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2014 року
відкрито провадження у справі.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 13 листопада 2014 року
провадження у справі в частині
позовних вимог ПрАТ «СК «Арсенал
Страхування» до ПАТ «СК «Країна» про
стягнення заборгованості в порядку
регресу - закрито.

Не погоджуючись з ухвалою, представник
ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» -
Данилова Т.А. подала апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати ухвалу суду,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи. Вказувала, що
даний спір підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства і розмежування
спору щодо відшкодування завданих
збитків по різних видах судочинства є
недоцільним.

В судовому засіданні представник
апелянта - Євсєєва І.П. підтримала
апеляційну скаргу та просила
задовольнити.

Представники відповідачів у судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, а тому колегія суддів
вважає можливим розглянути справу у їх
відсутності згідно з вимогами ч. 2 ст. 305
ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у
вересні 2014 року позивач ПрАТ «СК
«Арсенал Страхування» звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
з відповідача ОСОБА_3 франшизу у
розмірі 510 грн.; стягнути з відповідача
ПАТ «СК «Країна» 12 147 грн. 21 коп., як
відшкодування витрат, заподіяних
позивачеві внаслідок виплати
страхового відшкодування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
представник позивача посилається на
те, що 03.12.2013 року в м. Києві на вул. Н.
Хрещатицькій сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Фіат», та автомобіля «КІА»
під керуванням водія ОСОБА_3,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована у ПАТ «СК «Країна».
Майнові інтереси власника автомобіля
«Фіат» застраховані у ПрАТ «СК
«Арсенал Страхування», відповідно до
договору страхування наземного
транспорту від 09.09.2013 року .

Винним у вказаній ДТП визнано
водія автомобіля «КІА», д.н. НОМЕР_1 -
ОСОБА_3 Вартість відновлювального
ремонту автомобіля «Фіат» становить 12
657 грн. 21 коп., яку позивач перерахував
на рахунок ТОВ «Росавто», що
здійснювало ремонт застрахованого
транспортного засобу. Тому до позивача
перейшло право вимоги до ПАТ «СК
«Країна» як до особи, відповідальної за
завдані ОСОБА_3 збитки.

Постановляючи оскаржувану
ухвалу від 13.11.2014 року, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
оскільки існує спір між страховими
компаніями - юридичними особами, вимоги
до відповідачів фізичної та юридичної
особи не солідарні, то позовні вимоги
до ПАТ СК «Країна» про стягнення боргу
підлягають розгляду в порядку
господарського судочинства.

Однак колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає, що оскаржувана ухвала прийнята
з порушенням норм процесуального
права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших відносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України
господарським судам підвідомчі справи
у спорах зокрема, що виникають при
укладенні, зміні, розірванні й
виконанні господарських договорів.
Відповідно до ст. ст. 1, 12 ГПК України
спори між підприємствами, установами,
організаціями, особами, які
займаються підприємницькою
діяльністю та іншими юридичними
особами розглядаються господарськими
судами.

Тобто, критеріями розмежування
справи цивільного судочинства від
справи господарського судочинства є
одночасно як суб'єктний склад
учасників процесу, так і характер
спірних правовідносин.

Згідно зі ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 12 даного Закону, розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

З системного аналізу вказаних
норм права вбачається, що законодавець
встановив, що страховик, відповідно до
лімітів відповідальності страховика,
відшкодовує оцінену шкоду, а
страхувальник або особа, відповідальна
за завдані збитки, відшкодовує суму
франшизи, якщо вона була передбачена
договором страхування.

Частиною 2 статті 118 ЦПК України
встановлено, що позивач має право
об'єднати в одній позовній заяві кілька
вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень п.2 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», оскільки у спорах, що
виникають із відносин відшкодування
шкоди, сторонами є як юридичні, так і
фізичні особи, а також з урахуванням
вимог статей 15-16, частини другої
статті 118 ЦПК при визначенні судової
юрисдикції суди мають виходити з того,
що такі справи підлягають розгляду в
порядку цивільного судочинства у разі,
якщо однією зі сторін є фізична особа.
При цьому позов юридичної особи
(фізичної особи - підприємця) до
юридичної особи (фізичної особи -
підприємця) із залученням фізичної
особи - водія як третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, з урахуванням положень
статей 1, 12 Господарського
процесуального кодексу України не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

В п. 3 Постанови «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» №3 від 01.03.2013 року, Пленум Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ роз'яснив, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК
України не допускається об'єднання в
одне провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, якщо інше не встановлено
законом, суд відкриває провадження у
справі в частині вимог, які належать до
цивільної юрисдикції, і відмовляє у
відкритті провадження у справі щодо
вимог, коли їх розгляд проводиться за
правилами іншого виду судочинства.
Разом із тим суд також має врахувати, що
в порядку цивільного судочинства
підлягають розгляду справи у разі, якщо
однією зі сторін є фізична особа, а
вимоги взаємопов'язані між собою і
окремий їх розгляд неможливий.

З огляду на вищенаведені
роз'яснення Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ можна зробити
висновок, що вимоги юридичної особи
(страхової компанії) про стягнення суми
страхового відшкодування в порядку
регресу чи внаслідок суброгації,
пред'явлені одночасно до фізичної
особи (заподіювача шкоди) та юридичної
особи (страхової компанії, у якої
застрахована цивільна
відповідальність фізичної особи), є
взаємопов'язаними між собою, оскільки
випливають із одного факту заподіяння
шкоди, а тому підлягають розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що предметом даного позову
є відшкодування витрат, заподіяних
позивачеві внаслідок виплати
страхового відшкодування, і зазначені
витрати випливають із одного факту
заподіяння шкоди, отже, позовні вимоги
до ПАТ «СК «Країна» нерозривно
пов'язані з позовними вимогами до
ОСОБА_3, тому колегія суддів вважає
необґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги до
ПАТ «СК «Країна» повинні розглядатись
в порядку господарського судочинства.

Постановляючи ухвалу від 13.11.2014
року, суд першої інстанції вказаних
обставин не врахував та прийшов до
помилкового висновку про закриття
провадження у справі.

Таким чином, ухвала Оболонського
районного суду м. Києва від 13.11.2014 року
постановлена з порушенням норм
процесуального права, тому ухвалу
необхідно скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

При цьому апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, оскільки вимога
апелянта про поновлення провадження у
справі не передбачена нормами
цивільного процесуального
законодавства як повноваження
апеляційної інстанції при перегляді
ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Арсенал Страхування» -
задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного
суду м. Києва від 13 листопада 2014 року -
скасувати, справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий :
Судді: