У х в а л а

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про визнання договорів оренди
землі недійсними, за касаційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду
Харківської області від 20 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 30 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивачі звернулися до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
його тим, що їм на праві власності
належать земельні ділянки для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва на території Семенівської
сільської ради Шевченківського району
Харківської області, відповідно ОСОБА_1
земельна ділянка площею 7,9793га, а ОСОБА_2
земельна ділянка площею 5,3195га. Між ними
та відповідачем були укладені договори
оренди належних позивачам на праві
власності земельних ділянок, без
номеру та дати, що були зареєстровані
Шевченківським районний відділом
Харківської районної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» (далі - ХРФ ДП
«Центр державного земельного
кадастру») 23 грудня 2010 року. Вважають,
що спірні договори оренди не
відповідають вимогам ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», оскільки в
них не вказані кадастрові номери
земельних ділянок, відсутні розміри
орендної плати, строк оренди земельних
ділянок, умови передачі в заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, відсутня
дата складання акту визначення меж
земельної ділянки в натурі, в акті
приймання-передачі земельної
ділянки помилково зазначено 2007 рік,
хоча самі договори оренди укладалися у
2008 році. Посилаючись на зазначені
обставини, просили визнати недійсними
договори оренди землі, укладені без
номеру та дати між сторонами, що
зареєстровані ХРФ ДП «Центр
державного земельного кадастру» 23
грудня 2010 року.

Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від 20 травня
2014 року, залишеним без змін ухвалю
апеляційного суду Харківської області
від 30 липня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
просять скасувати зазначені судові
рішення та ухвалити нове рішення, який
позов задовольнити, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходячи із
установлених обставин справи і доказів
у матеріалах справи, дійшов висновку,
що позовні вимоги є безпідставними,
оскільки позивачі не довели, що
відсутність у договорах оренди
конкретних істотних умов призвело до
порушення їхніх прав, свобод та
інтересів. Крім того, обставини, на які
посилалися позивачі щодо відсутності
всіх істотних умов договору, зокрема,
орендної плати, строку дії договору,
об'єкту оренди із зазначенням місця
розташування та розміру земельної
ділянки, спростовані наявними в
матеріалах справи доказами, що були
досліджені під час розгляду справи,
яким суд дав належну оцінку.

Висновки судів попередніх інстанцій
про відмову в позові є обґрунтованими
та відповідають нормам матеріального і
процесуального права, а також
правовому висновку, викладеному у
постанові Верховного Суду України від 2
липня 2014 року у справі № 6-78цс14, який
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Докази та обставини, на які заявники
посилаються в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судами попередніх
інстанцій правильно встановлено та
належно перевірено обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судові рішення
ухвалені із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 20 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 30 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко