Справа № 297/2973/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого Ільтьо І. І.,

при секретарі Куні О. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Берегово цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Батівської селищної ради,
Управління Держземагентства у
Берегівському районі Закарпатської
області, третя особа без самостійних
вимог реєстраційна служба
Берегівського районного управління
юстиції про визнання права власності
на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом
про визнання права власності на
земельну ділянку, площею 2,47 га, яка
розташована за межами населеного
пункту на території Батівської
селищної ради, Берегівського району,
Закарпатської області та за цільовим
призначенням призначена для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. В обґрунтування заявлених
позовних вимог зазначила, що вона є
єдиним спадкоємцем за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 на
земельну ділянку розташовану за межами
населеного пункту на території
Батівської селищної ради,
Берегівського району, Закарпатської
області, площею 2,47 га., яка належить
останній згідно державного акту на
право приватної власності на землю
серії ЯЕ №437158. Даний акт було видано на
підставі рішення Батівської селищної
ради від 10.04.2000 р..

Однак, при зверненні позивачки до
приватного нотаріуса їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину на земельну ділянку,
оскільки правовстановлюючий документ -
державний акт серії ЯЕ №437158 на
земельну ділянку не зареєстрований.
Зазначена обставина унеможливила в
позасудовому порядку вирішити даний
спір.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилася, однак подала до суду заяву в
якій просять розглянути справу без її
участі, позовні вимоги підтримує в
повному обсязі та просять такі
задовольнити.

Представник відповідача виконавчого
комітету Батівської селищної ради в
судове засідання не з'явився, однак
подав заяву в якій просить розглянути
справу без його участі та не заперечує
проти позовних вимог ОСОБА_1.

Представник відповідача Управління
Держземагентства у Берегівському
районі, в судове засідання не з'явився,
однак подав заяву в якій просить
розглянути справу без їх участі та не
заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору - Реєстраційна служба
Берегівського районного управління
юстиції, явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечила, однак подала заяву в якій
просить розглянути справу без їх
участі на розсуд суду.

Суд, перевіривши матеріали справи,
з'ясувавши повно і всебічно обставини,
на які позивач посилалася, як на
підставу своїх вимог, оцінивши докази
на ствердження цих обставин в їх
сукупності, вважає за необхідне позов
задовольнити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.61 ЦПК України встановлено,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

У разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК
України).

Відповідно до норм процесуального
закону, за відсутності будь-якого
застереження, факт, визнаний сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, вважається встановленим. Тобто,
визнання позову відповідачем, згідно
ст.61 ЦПК України, є обов'язковим для
суду, оскільки обставини, визнані
сторонами не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.13,14 Конституції
України, право власності на землю
гарантується. В силу вимог ст.328 ЦК
України право власності набувається з
підстав, що не заборонені законом.
Згідно із ст.122 ЗК України сільські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності для всіх потреб.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла мати позивачки ОСОБА_3, після
смерті якої відкрилася спадщина за
законом на земельну ділянку площею 2,47
га, що розташована на за межами
населеного пункту на території
Батівської селищної ради,
Берегівського району, Закарпатської
області та за цільовим призначенням
призначена для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Вказана земельна ділянка була надана
ОСОБА_3 на підставі рішення Батівської
селищної ради від 10.04.2000 року та був
виданий ОСОБА_3 державний акт на право
приватної власності на землю серії ЯЕ
№437158.

Крім цього, судом встановлено, що при
зверненні позивача до приватного
нотаріуса із проханням видати
свідоцтво про право на спадщину за
законом на вказану земельну ділянку, їй
було відмовлено у видачі свідоцтва,
оскільки правовстановлюючий документ:
а саме державний акт на право приватної
власності на землю серії ЯЕ №437158 не
зареєстрований.

Положення ст.126 ЗК України в редакції,
яка діяла на час видачі Державного акту
на право власності на земельну частку,
тобто на 2001 рік, передбачали
посвідчення права власності на
земельну ділянку державними актами,
форми яких затверджувались Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п. 9. Розділу VII Закону
України «Про Державний земельний
кадастр» до 1 січня 2013 року державна
реєстрація земельних ділянок, які
передаються у власність із земель
державної чи комунальної власності,
здійснювалась з видачею державних
актів на право власності на земельні
ділянки. Реєстрація державних актів на
право власності здійснюється у книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі.

Згідно ст.126 ЗК України у редакції після
01.01.2013 року «Право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Ст. 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (далі - Закон)
визначає, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підстави для державної реєстрації прав
та їх обтяжень визначені в ст.19 Закону,
відповідно до якої державна реєстрація
прав проводиться на підставі, в тому
числі і державних актів на право
власності або постійного користування
на земельну ділянку у випадках,
встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.153 ЗК України власник не
може бути позбавлений права власності
на земельну ділянку, крім випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України.

Норми ст.321 ЦК України передбачають, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом
визнання прав.

Згідно ст. 392 ЦК України власник може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також в разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Враховуючи викладене та те, що право
позивача, ніким не оспорюється, суд
вважає, що позов підлягає до повного
задоволення.

Керуючись ст.ст.13,14 Конституції
України, ст.ст. 10, 60, 61, 174 ч.4, 197 ч. 2, 212-215
ЦПК України, п.1 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 328, 392, 1218
ЦК України, ст.ст. 126, 152, 153, 321 ЗК України,
ст. 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право
власності на земельну ділянку площею
2,47 га, яка розташована за межами
населеного пункту на території
Батівської селищної ради,
Берегівського району, Закарпатської
області, із цільовим призначенням для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Ільтьо І. І.