Справа № 459/2613/14
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/6674/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів:
Мельничук О.Я., Шеремети Н.О.,
за
секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника відповідача -
Тодорович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 08 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 08 вересня
2014 року вищезазначений позов
задоволено частково.

Суд стягнув з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді в
користь ОСОБА_3 6000 гривень заподіяної
моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог суд
відмовив.

Рішення суду оскаржило Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не врахував повністю
положення п.1 «е» ст.21, ч.3 ст. 28, п.3 ст. 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», яким було
встановлено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний відшкодувати грошову суму
за моральну шкоду за наявності факту
заподіяння моральної шкоди
потерпілому у вигляді страхової
виплати за наявності відповідного
висновку медичних органів.

Апелянт стверджує, що суд першої
інстанції не врахував те, що позивач не
подав будь-якого медичного висновку
(доказу) про наявність факту
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві, а також те, що в судовому
засіданні позивач не довів факт
моральних страждань у зв'язку з
ушкодженням здоров'я на виробництві.

Апелянт також зазначає, що суд не взяв
до уваги, що після нещасного випадку
позивач продовжував працювати та був
звільнений з роботи 11.07.2000 року за
власною ініціативою, а тому посилання
позивача в позовній заяві на те, що він
втратив достроково працездатність є
недоречними.

Апелянт стверджує, що жодних медичних
доказів про неможливість виконання
домашніх справ та домашніх обов'язків у
зв'язку з професійним захворюванням та
трудовим каліцтвом позивачем не
представлено.

Апелянт вважає, що довідка МСЕК про
відсоток стійкої втрати
працездатності є підставою для
розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди та
частини втраченого заробітку і не
свідчить про глибину і довготривалість
страждань, порушення життєвих зв'язків,
неможливість виконувати домашню
роботу і т.п.

Апелянт просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник
відповідача - Тодорович О.В. доводи
апеляційної скарги підтримала.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
хоча належним чином був повідомлений
про день та час судового засідання
(а.с.96,99), про причини неявки суд не
повідомив та з клопотанням про
відкладення розгляду справи не
звертався, тому колегія суддів вважає
за можливе розгляд справи відповідно
до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснювати без
участі позивача.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасника
процесу, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до вимог цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. При
цьому, кожна із сторін зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, а обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
в періоди з 01.12.1988 р. по 11.07.2000 р. позивач
працював на шахтах ДП «Львіввугілля»,
що підтверджується копією трудової
книжки, виданої на ім'я ОСОБА_3, 1955 року
народження (а.с. 13-14).

Згідно з актом розслідування
професійного захворювання від 16.12.2003
року, професійне захворювання у ОСОБА_3
виникло внаслідок запиленості повітря
робочої зони, важкої фізичної праці,
несприятливих факторів мікроклімату
при недостатньому виконанні
оздоровчих заходів робочого
середовища, направлених на
профілактику профзахворювань,
порушення вимог ДСП 3.3.1 095-2002р.
«Державних санітарних правил та норм
для підприємств вугільної
промисловості» (а.с. 11-12).

Крім того, 19.11.1993 року під час виконання
посадових обов'язків із позивачем
стався нещасний випадок, про що також
був складений відповідний акт №111 від
20.11.1993 року (а.с.9-10).

Довідкою обласної МСЕК, серії ЛВА-2
№008322 від 29.12.2003 року підтверджується,
що позивачу вперше встановлено 35%
втрати професійної працездатності, а
саме 25% у зв'язку з професійним
захворюванням та 10% саме 25% у зв'язку з
трудовим каліцтвом (а.с. 8).

На підставі довідки МСЕК м.
Червонограда, серії ЛВА-2 №015030 від
22.11.2004р. ОСОБА_3 підтверджено 35% втрати
професійної працездатності (25% -
силікоз, 10%-трудове каліцтво) -
безтерміново (а.с. 7).

Внаслідок ушкодження здоров'я позивач
був змушений неодноразово звертатись
за медичною допомогою, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями витягів медичної картки
та витягами з історії хвороб
останнього (а.с. 15-64).

Задовольняючи частково позов,
постановивши стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_3 6000 грн. моральної шкоди,
районний суд виходив з того, що
позивачеві заподіяна моральна шкода,
яка обумовлена моральним та фізичним
стражданням з приводу ушкодження
здоров'я, внаслідок професійного
захворювання при виконанні своїх
трудових обов'язків, у зв'язку з якими
йому було встановлено 35 % втрати
працездатності, він не має можливості
повноцінно працювати та для
організації свого життя йому
доводиться докладати додаткові
зусилля.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статей 1,3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст.4 Основ
законодавства України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
"Про охорону праці", державна політика в
галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Згідно з ч.1 ст.9 цього ж Закону
передбачено, що відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності". У відповідності до п.п.
"є" п.1 ч.1 ст. 21 та ч.3 ст.28 цього ж Закону,
грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому виплачує Фонд соціального
страхування. Відшкодування
здійснюється у вигляді одноразової
страхової виплати незалежно від інших
видів страхових виплат. Сума страхової
виплати визначається в судовому
порядку.

Згідно з роз'ясненнями Постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику по
справах про відшкодування моральної
/немайнової/ шкоди» із змінами,
внесеними Постановою від 25.05.2001 року №5,
«моральна шкода може полягати,
зокрема:… у моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я,… у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного способу життя, при настанні
інших негативних наслідків» .

Рішенням Конституційного Суду від 27
січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійна
втрата професійної працездатності
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1
цього ж рішення, ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, аніж працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Таким чином, з урахуванням
конституційної значимості здоров'я як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, виходячи із
вищезазначених обставин справи, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що заявлена вимога є
обґрунтованою та її необхідно частково
задовольнити.

Мотиви апеляційної скарги відповідача
є безпідставними, оскільки судом дано
належну оцінку доказам про ступінь
спричинених позивачу моральних
страждань.

Суд виважено підійшов до визначення
розміру відшкодування, навів у рішенні
достатньо мотивів, в тому числі
врахував роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України дані в
постанові №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної /немайнової/ шкоди», а саме:
врахував обсяг та характер страждань,
яких зазнав позивач, характер
немайнових втрат їх тривалість і
неможливість відновлення, а також
обсяг додаткових зусиль для
організації свого життя. Таким чином,
суд дійшов правильного висновку,
визначивши суму відшкодування в
розмірі 6000 гривень. Мотиви апеляційної
скарги відповідача про
невідповідність висновків суду в цій
частині не обґрунтовані, а відтак,
апеляційну скаргу необхідно відхилити.

На підставі ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
визнаючи, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
ставлять під сумнів його законність.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 08 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Курій Н.М.

Судді:
Мельничук О.Я.

Шеремета Н.О.