УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко
О.І., Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення; за зустрічним
позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітньої
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України», третя особа - виконком
Автозаводської районної ради у м.
Кременчуці, про визнання договору
іпотеки недійсним, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» на рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 13 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 17 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України» (далі
- ПАТ «Державний ощадний банк України»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, з урахуванням уточнень
просило стягнути з відповідачів
заборгованість в загальній сумі 237 556
грн 92 коп. шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 й
продажу на прилюдних торгах; виселити
відповідачів та всіх інших осіб, якщо
такі проживають у спірній квартирі, без
надання їм іншого житлового приміщення
та зняти їх з реєстраційного обліку,
обґрунтовуючи свої вимоги неналежним
виконанням боржником ОСОБА_3 умов
договору про іпотечний кредит.

ОСОБА_4 заявила зустрічний позов в
інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ПАТ
«Державний ощадний банк України»,
третя особа - виконком Автозаводської
районної ради у м. Кременчуці, про
визнання договору іпотеки недійсним,
обґрунтовуючи вимоги тим, що укладений
договір порушує права малолітньої
дитини на житло.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 13 червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 17 вересня 2014 року, позов ПАТ
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України»
заборгованість за договором про
іпотечний кредит від 25 грудня 2007 року №
6391 в сумі 229 569 грн 55 коп., розраховану
станом на 27 травня 2013 року.

У задоволенні позову ПАТ «Державний
ощадний банк України» про звернення
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та про
виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
інших осіб із зазначеної квартири без
надання їм іншого житла зі зняттям з
реєстраційного обліку відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 в інтересах
малолітньої ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір
від 25 грудня 2007 року, укладений між
іпотекодержателем - ВАТ «Державний
ощадний банк України» та іпотекодавцем
- майновим поручителем ОСОБА_7

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ
«Державний ощадний банк України»
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову банку в
повному обсязі та про відмову в
зустрічному позові ОСОБА_4 в інтересах
малолітньої ОСОБА_6

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 грудня 2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України», та
ОСОБА_3 укладений договір про іпотечний
кредит № 6391, згідно з умовами якого
банк видав ОСОБА_3 300 тис. грн кредитних
коштів строком до 24 грудня 2017 року зі
сплатою 15,5 % річних.

Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між ВАТ «Державний ощадний
банк України» і ОСОБА_7 укладений
іпотечний договір, згідно з умовами
якого останній передав банку в іпотеку
належну йому квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 помер. Після
його смерті власниками спірної
(переданої банку в іпотеку) квартири
стали: ОСОБА_3 (дружина) - 1/2 частки
(свідоцтво про право власності на
частку у спільному майні) і 1/6 частки
(свідоцтво про право на спадщину),
ОСОБА_4 (донька) - 1/6 частки (свідоцтво
про право на спадщину), ОСОБА_5 (син) - 1/6
частки (свідоцтво про право на
спадщину).

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором станом на 27 травня 2013 року
заборгованість склала 237 556 грн 92 коп., з
яких: строкова заборгованість за
кредитом - 182 379 грн 98 коп., прострочена
заборгованість за кредитом - 23 936 грн 43
коп., строкова заборгованість за
відсотками - 2 398 грн 43 коп., прострочена
заборгованість за відсотками - 24 829 грн
98 коп., пеня - 4 012 грн 10 коп.

Згідно з висновком судової економічної
експертизи від 20 лютого 2014 року № 1167
розрахунок банку заборгованості зі
сплати процентів і погашення основної
суми боргу не відповідає умовам
кредитного договору і наданим на
дослідження розрахунковим документам.
Станом на 27 травня 2013 року
заборгованість становить 225 557 грн 45
коп., з яких: залишок основного боргу - 203
413 грн 89 коп., у тому числі: строковий - 179
691 грн 32 коп., прострочений - 23 721 грн 57
коп., залишок зі сплати відсотків - 22 144
грн 56 коп., у тому числі прострочених - 22
144 грн 56 коп.

14 грудня 2012 року банк вручив
відповідачам письмові вимоги про
добровільне звільнення квартири.

Суд дійшов висновку про задоволення
зустрічного позову та про часткове
задоволення первинного позову. При
цьому суд виходив із доведеності факту
наявності у малолітньої ОСОБА_6 права
користування спірною квартирою на
момент укладення іпотечного договору.

Апеляційним судом також встановлено,
що ОСОБА_4, як донька власника (її батько
ОСОБА_7.) з липня 2000 року була
зареєстрована і постійно проживала у
АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_5 року у ОСОБА_4 народилася
донька ОСОБА_6, яка з дня народження
постійно проживала і проживає з
матір'ю.

Оскільки факт постійного проживання
малолітньої дитини в іпотечній
квартирі не спростований належними і
допустимими доказами, апеляційний суд
дійшов висновку про те, що станом на час
укладення іпотечного договору
малолітня ОСОБА_6 мала законне право
користування спірною квартирою, у
зв'язку з чим питання про передачу
квартири в іпотеку мало бути вирішене
за участю органу опіки та піклування.
Дата реєстрації місця проживання
малолітньої дитини за умови
доведеності факту її постійного
проживання з матір'ю у цьому випадку не
має вирішального правового значення
для правильного вирішення спору.

Крім того, апеляційний суд звернув
увагу на те, що позовні вимоги банку не
можуть бути задоволені у повному
обсязі, зважаючи на те що відповідачі є
спадкоємцями іпотекодавця, який був
відмінним від особи боржника за
основним зобов'язанням, та несуть
відповідальність перед
іпотекодержателем за виконання
основного зобов'язання в межах
вартості предмета іпотеки.

Проте з висновками судів погодитися не
можна з таких підстав.

Відповідно до Положення про Державну
міграційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06 квітня 2011 № 405/2011, Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів, затвердженого наказом МВС
України від 22 листопада 2012 року № 1077,
який набрав чинності 04 січня 2013 року, та
листа УДМС в Полтавській області від 12
серпня 2014 року № 10-25/10 Державна
міграційна служба є новоствореним
органом, який не є правонаступником
ліквідованого ВГІРФО УМВС України, та
веде реєстраційні обліки лише з 04 січня
2013 року. Інформація відносно
реєстрації осіб за конкретними
адресами за період, що передує
створенню ДМС, може бути отримана у
відповідних підприємствах з
обслуговування житлового фонду, які
вели реєстраційний облік фізичних
осіб.

Таким чином, зважаючи на те, що
іпотечний договір було укладено 25
грудня 2007 року, тобто за 5 років до
надання Автозаводському районному
відділу у м. Кременчук УДМС України в
Полтавській області повноважень на
ведення реєстраційного обліку,
останній не є повноважним органом, який
має право надавати інформацію про
зареєстрованих осіб за адресою
предмета іпотеки на момент укладення
іпотечного договору, оскільки не
здійснював безпосередню реєстрацію
осіб за адресою: АДРЕСА_2.

Наведений висновок підтверджується і
листом Автозаводського районного
відділу УДМС України у м. Кременчук
Полтавської області від 30 серпня 2013
року № 15/9814 про те, що зазначений орган
не міг надати інформацію щодо громадян,
зареєстрованих за адресою предмета
іпотеки, у зв'язку з відсутністю за
даною адресою поквартирної картки
форми Б (а. с. 161, т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент укладення іпотечного договору
нотаріусом було отримано довідку КГЖЕП
«Центральне» від 21 грудня 2007 № 3072
(виписка з будинкової книги про склад
сім'ї та реєстрацію, а. с. 110, т. 2), який на
той момент був повноважним органом на
надання довідки про зареєстрованих
осіб за адресою предмета іпотеки,
згідно з якою на площі, що передавалася
в іпотеку, було зареєстровано одну
особу, а саме: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Довідка підписана директором КГЖЕП
«Центральне» та паспортистом. ОСОБА_7
знятий з реєстрації 11 квітня 2001 року (а.
с. 137, т. 1).

ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.
с. 138, т. 1). У спірній квартирі
зареєстрована з 08 липня 2010 року (а. с. 160,
т. 1), тобто після укладення іпотечного
договору. Ця ж інформація викладена і у
довідці ТОВ «Житлорембудсервіс» від 03
вересня 2013 року № 316.

Доказів постійного проживання
малолітньої дитини в іпотечній
квартирі до 08 липня 2010 року, зокрема
станом на 25 грудня 2007 року, матеріали
справи не містять.

З копії поквартирної картки (а. с. 160, т. 1)
також вбачається, що напередодні
укладання іпотечного договору, а саме:
21 грудня 2007 року, з реєстрації в
квартирі були зняті ОСОБА_3 та
неповнолітній на той момент ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3. Довідка № 3072 (виписка з
будинкової книги про склад сім'ї та
реєстрацію, а. с. 110, т. 2), що була подана
нотаріусу в момент вчинення іпотечного
договору, оформлена КГЖЕП «Центральне»
цього ж дня.

ОСОБА_7 своєю заявою від 25 грудня 2007
року засвідчив, що неповнолітні
(малолітні) діти в квартирі не
проживають, права користування цією
квартирою у таких осіб немає (а. с. 111, т.
2), а ОСОБА_3, як дружина іпотекодавця (а.
с. 104, т. 2), надала згоду на передачу
квартири в іпотеку.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України на зазначене уваги не звернув,
пояснень ПАТ «Державний ощадний банк
України» в достатньому обсязі не
перевірив, взявши помилково до уваги
дані щодо реєстрації осіб за адресою
предмета іпотеки на момент укладання
іпотечного договору, що надані
неповноважним органом - Автозаводським
районним відділом у м. Кременчук УДМС
України в Полтавській області,
належної оцінки поквартирній картці
форми Б, відповідним довідкам КГЖЕП
«Центральне» та заявав іпотекодавця
та ОСОБА_3, що одночасно є і боржником за
основним зобов'язанням, оцінки не надав
та висновків про наявність підстав для
визнання договору недійсним та
відсутності підстав для звернення
стягнення на іпотечне майно дійшов
передчасно.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» задовольнити
частково.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 13 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 17 вересня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Н.А.
Горелкіна

Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель