Справа №585/278/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Очиргораєва О. М.Номер
провадження 22-ц/788/2068/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 39
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 31 березня 2014
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа:
Роменська міська державна нотаріальна
контора,

про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини за заповітом,-

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 31 березня 2014
року відмовлено в позові ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги позивачки
зводяться до того, що строк для
прийняття спадщини був пропущений нею
з поважних причин, а саме: 1) відсутністю
у неї на час відкриття спадщини
інформації про заповіт; 2) не
повідомлення її виконавцем заповіту у
встановленому законом порядку (п. 188
Інструкції про вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року №20/5) про
відкриття спадщини та наявність
заповіту; 3) наявністю у спадковому
реєстрі помилки в даті народження
заповідача ОСОБА_6

Крім того, ОСОБА_3 вказує, що у спадкових
правовідносинах визначальною та
пріоритетною є воля спадкодавця
ОСОБА_6, яка зафіксована у складеному
ним заповіті та є не виконаною у зв'язку
з відмовою в її позові.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_7 підтримав доводи
апеляційної скарги, а ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
їх представник ОСОБА_8 заперечували
проти них, вважали рішення суду першої
інстанції законним і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Судом першої інстанції по суті
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_6 - дід позивачки та батько
відповідачів, який на момент смерті
проживав за адресою - АДРЕСА_1.

Після його смерті відкрилася спадщина,
яка складається з приватизованої
земельної ділянки, наданої для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що знаходиться на
території Стецьківської сільської
ради, Сумського району, Сумської
області і грошового вкладу з належними
до нього відсотками, компенсацією та
приватизацією, що знаходиться в філії
Сумського відділення № 48 АТ «Державник
ощадний банк України».

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 прийняли
спадщину після смерті їх батька ОСОБА_6,
подавши про це 23 липня 2013 року і 07
листопада 2013 року заяви до
нотаріальної контори.

Відповідно до повідомлення Роменської
міської державної нотаріальної
контори від 11 січня 2014 року № 02/02-14,
адресованого позивачці ОСОБА_3, її було
повідомлено про те, що на її користь є
заповіт від ОСОБА_6, але вона вважається
такою, що не прийняла спадщину, бо не
подавала заяву про прийняття спадщини.
Їй запропоновано з метою прийняття
спадщини звернутися до нотаріальної
контори, з наступними документами: з
рішенням суду про поновлення строку
подання заяви про прийняття спадщини
та з самою заявою про прийняття
спадщини.

14 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини як за заповітом, так
і за законом в порядку представлення
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її батька
ОСОБА_9

З листа-відповіді Роменської міської
державної нотаріальної контори від 08
лютого 2014 року № 71/02-14 вбачається, що за
заявами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у нотаріальній
конторі заведена спадкова справа після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 та
встановлено наявність заповіту,
посвідченого 05 квітня 2004 року
зареєстрованим №101 Стецьківською
сільською радою від спадкодавця на
користь позивачки ОСОБА_3

Згідно дублікату вказаного заповіту
від 05 квітня 2004 року ОСОБА_6 заповів все
своє майно, де б воно не було і з чого б
воно не складалося ОСОБА_10 Один із
примірників заповіту згідного його
умов залишився в справах Стецьківської
сільської ради, а другий - у заповідача,
тобто у ОСОБА_6

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які вже
прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6
як спадкоємці першої черги за законом,
подавши до нотаріальної контори
відповідні заяви, не дали своєї згоди
позивачці подати заяву про прийняття
спадщини за місцем її відкриття в
порядку ч. 2 ст. 1272 ЦК України, вважаючи,
що строк подачі такої заяви нею
пропущений без поважних причин.

Позивачка ОСОБА_3 визнає, що вона та її
мати ОСОБА_11 допомагали померлому, який
проживав у с. Стецьківка до 2005 року, а
потім ОСОБА_6 переїхав у м.Ромни до сина,
відповідача ОСОБА_5

Також судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 мала право
прийняти спадщину після смерті свого
діда ОСОБА_6В не лише за заповітом, а й
за законом як спадкоємець першої черги
за правом представлення після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_9,
про що зазначено в її заяві, поданій до
нотаріальної контори. Позивачка знала
коли помер її дід ОСОБА_6, особисто була
присутня на його похоронах і як вона
пояснила в судовому засідання, вона
свідомо не прийняла спадщину за
законом, вважаючи, що спадщину
прийматимуть рідні діти померлого -
відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які до дня
смерті ОСОБА_6 піклувалися про нього. У
випадку використання позивачкою її
права прийняти спадщину за законом,
вона б мала реальну можливість зробити
це в межах шестимісячного строку
відведеного для її прийняття, а тому
вона б не пропустила строку для
прийняття спадщини і за заповітом, про
наявність якого їй було б повідомлено
при її зверненні до нотаріальної
контори.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, тоді як ОСОБА_3 на порушення
положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не
надала належних доказів на
підтвердження своїх вимог.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, який мав
трьох дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, що є
відповідачами у справі та ОСОБА_9, що
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та був батьком
позивачки ОСОБА_3

05 квітня 2004 року ОСОБА_6 склав заповіт,
посвідчений Стецьківською сільською
радою за №101 на користь позивачки
ОСОБА_3, в якому дані про особу ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище, ім'я, по батькові
та дата народження) відповідали
паспортним даним (а.с. 55).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина на його майно (а.с. 7, 84-85, 88-90,
93-94, 97-99, 102-104, 107-109, 112-114, 117-118, 121-123, 126-128).

Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1266 ЦК України
передбачено, що внуки, правнуки
спадкодавця спадкують ту частку
спадщини, яка належала б за законом
їхнім матері, батькові, бабі, дідові,
якби вони були живими на час відкриття
спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України, зокрема,
передбачено, що для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Якщо виникнення у особи права на
спадкування залежить від неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
іншими спадкоємцями, строк для
прийняття нею спадщини встановлюється
у три місяці з моменту неприйняття
іншими спадкоємцями спадщини або
відмови від її прийняття.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

За змістом цієї норми закону, такі
причини як незнання про існування
заповіту, а у зв'язку з цим нереалізація
свого права на прийняття спадщини за
законом спадкоємцем першої черги,
помилки у спадковому реєстрі, тоді коли
сам заповіт складено правильно, не
вважаються поважними причинами, що
дають підстави в судовому порядку
визначити додатковий строк для
прийняття спадщини, оскільки названі
причини не пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця, в даній справі ОСОБА_3,
на вчинення передбачених законом дій
по прийняттю спадщини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30 травня 2008 року
«Про судову практику у справах по
спадкування», зокрема, роз'яснено, що
вирішуючи питання про визначення
особі додаткового строку, суд
досліджує поважність причини пропуску
строку для прийняття спадщини. При
цьому необхідно виходити з того, що
поважними є причини, пов'язані з
об'єктивними, непереборними, істотними
труднощами для спадкоємця на вчинення
цих дій (пов'язаних з прийняттям
спадщини).

Пунктом 188 Інструкції про вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03 березня 2004 року
№20/5 передбачено, що нотаріус, який
одержав від спадкоємців повідомлення
про відкриття спадщини, зобов'язаний
повідомити про це тих спадкоємців,
місце проживання або роботи яких йому
відоме. Нотаріус може також зробити
виклик спадкоємців шляхом публічного
оголошення або повідомлення про це у
пресі.

У разі призначення спадкодавцем
виконавця заповіту заходи щодо
повідомлення спадкоємців про
відкриття спадщини вживаються
виконавцем заповіту.

Проте, зазначена Інструкція на час
виникнення спірних правовідносин
втратила чинність 07 березня 2012 року, у
зв'язку з затвердженням Наказом
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року № 296/5 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України.
Вказаний Порядок не містить
аналогічного обов'язку нотаріуса.

Названим Порядком, зокрема,
передбачено наступне:

Пункт 1.2. При зверненні спадкоємця у
зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус
з'ясовує відомості стосовно факту
смерті спадкодавця, часу і місця
відкриття спадщини, кола спадкоємців,
наявності заповіту, наявності
спадкового майна, його складу та
місцезнаходження, необхідність вжиття
заходів щодо охорони спадкового майна;

Пункт 2.2. При заведенні спадкової
справи нотаріус за даними Спадкового
реєстру перевіряє наявність заведеної
спадкової справи, спадкового договору,
заповіту;

Пункт 2.3. У разі наявності заповіту
нотаріусу подається його оригінал чи
дублікат. Повна інформація про заповіт,
який було посвідчено іншим нотаріусом,
витребовується нотаріусом шляхом
направлення запиту.

Тому доводи апеляційної скарги в цій
частині до уваги також не приймаються.

Позивачкою ОСОБА_3 визнається той факт,
що вона знала про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 її
діда ОСОБА_6 та, що вона була присутня на
його похоронах.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги з приводу того, що ОСОБА_3 не
знала про існування заповіту до уваги
не приймаються та не можуть бути
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Крім того, колегія суддів враховує, що
позивачка ОСОБА_3 з часу смерті її діда
ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2) до 14 січня 2014 року
(а.с. 7) не зверталася до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини в
порядку представлення після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 її батька ОСОБА_9 (ч. 1 ст. 1266
ЦК України).

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 в судовому
засіданні апеляційного суду пояснив,
що його дружина ОСОБА_3 влітку 2013 року,
після смерті діда, усно зверталася до
нотаріуса в м.Ромни та з'ясовувала
питання про наявність заповіту на її
ім'я складеного її дідом ОСОБА_6

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
також вважає, що відсутні порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 31 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -