Справа № 487/8311/14-ц
Провадження № 2/487/2803/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 р.

Заводський районний суд м. Миколаєва у
складі головуючого судді Павлової
Ж.П.,при секретарі Сочивко І.О.,
позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
збитків в результаті втраченої вигоди
та суми за прострочку виконання
рішення суду

В С Т А Н О В И В

10.06.2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення з неї
збитків ( упущеної вигоди) в сумі 53726, 45
грн. та 3% річних, нарахованих на суму
заборгованості 8215 доларів США,
починаючи з 18.06.2005 року по 05.06.2014рік в
загальній сумі 78966 грн. 74 коп.

В позові ОСОБА_1 вказав, що рішенням
Апеляційного суду Миколаївської
області від 27.02.2006 року було скасовано
рішення Ленінського районного суду
м.Миколаєва та ухвалено нове рішення ,
яким стягнуто із ОСОБА_2 на його
користь 46103 грн.90 коп. боргу за
договором купівлі-продажу та судові
витрати.

На виконання вищезазначеного рішення ,
Ленінським відділом державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції 06.04.2006
року було відкрито виконавче
провадження та запропоновано
відповідачці виконати рішення
добровільно в строк до 13.04.2006р.

Але, відповідачкою рішення суду
виконано лише 02.06.2014року.

Тому, посилаючись на положення ст.22 ЦК
України , позивач просив стягнути із
відповідачки 53726грн.45коп. упущеної
вигоди , у звязку із тим, що в порівнянні
із 2006 роком курс долара США значно
збільшився , і на різниці валютного
курсу позивач втратив 53726 грн.45
коп.згідно наданого ним розрахунку.

А також, посилаючись на положення ч.2 ст.
625 ЦК України позивач просив стягнути
із відповідачки 3% річних , нарахованих
на суму заборгованості 8215 доллари США,
починаючи з 18.06.2005 року по день
виконання рішення суду, тобто по
02.06.2014р.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Відповідачка позовні вимоги не визнала
та просила відмовити в їх задоволенні,
посилаючись на безпідставність
заявлених вимог та їх недоведеність, а
також просила застосувати строк
позовної давності при вирахуванні
суми заборгованості.

Вислухавши пояснення позивачки та
дослідивши матеріали справи суд
приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 27.02.2006 року
було скасовано рішення Ленінського
районного суду м.Миколаєва та ухвалено
нове рішення , яким стягнуто із ОСОБА_2
на його користь 46103 грн.90 коп. боргу за
договором купівлі-продажу та судові
витрати.

На виконання вищезазначеного рішення ,
Ленінським районним судом було видано
виконавчий лист про стягнення
вказаної суми боргу із ОСОБА_2 та
06.04.2006року Ленінським відділом
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції було відкрито виконавче
провадження та запропоновано
відповідачці виконати рішення
добровільно в строк до 13.04.2006р.

Як встановлено судом, відповідно до
постанови старшого державного
виконавця Ленінського ВДВС від 03.06.2014
року виконавче провадження з
примусового виконання по виконавчому
листу №2-3155 виданого 23.03.2006 року
закінчено у звязку із фактичним повним
виконанням рішення суду , тобто,
відповідачкою рішення суду виконано
лише 02.06.2014року.

Відповідно до положення ч.5 ст.124
Конституції України, судові рішення
ухвалюються судами іменем України та є
обовязковими до виконання по всій
території України. Згідно ч.1 ст. 14 ЦПК
України судові рішення , що набрали
законної сили , обовязкові для всіх
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, орагнізацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню по всій території
України.Відповідно до ч.2 ст.14 ЦПК
України невиконання судового рішення є
підставою для
відповідальності,встановленої
законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового зобов
язання , на вимогу кредитора зобов
язаний сплатити суму боргу , а також три
проценти річних від простроченої суми ,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно до положення ст. 256 ЦК
України, позовна давність, це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

При цьому згідно ст. 266 ЦК України,
позовна даність застосовується лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням собливостей
правовідносин по конкретній
вищезазначеній справі , початок
перебігу позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги стягувача , перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
стягувача виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Отже, визначаючи перебіг строку
перебігу позовної давності за вимогами
позивача , які випливають з порушення
боржником виконання рішення суду , суд
вважає, що позивач пропустив строк
позовної давності для стягнення із
відповідачки 3% річних в період з 13.04.2006
року по 03.06.2011 рік.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню
3% річних , що становить 4149 грн. 35 коп. з
урахуванням строку позовної давності
(46103,90 грн. основного боргу х 3%:365 х 1096
днів прострочки (з 03.06.2011 по 03.06.2014р).

Твердження позивача, що 3% річних
підлягають вирахуванню із суми
заборгованості 8215 доларів США, суд не
може прийняти до уваги , оскільки
рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 27.02.2006 р. на
користь позивача стягнута сума в
гривневному еквівалентні.

З цих же підстав , не підлягають
задоволенню і позовні вимоги позивача
стосовно упущеної вигоди, і крім того,
позивачем вони не доведені.

На підставі ст.79,ст.88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
позивача судові витрати в сумі 243 грн. 60
коп.

Керуючись ст.ст.10,60, 213-215 ЦПК України,
суд

В И
Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
4149 грн. 35 коп. , що становить 3 % річних
від простроченої суми заборгованості
за прострочку виконання рішення суду
та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення збитків в результаті
втраченої вигоди відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10
днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до
Миколаївського апеляційного суду
через Заводський районний суд в
порядку, встановленому ст.294 , ст.295 ЦПК
України.

Суддя
Павлова Ж.П.