Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/5390/14
1-й інстанції: Мусієнко Н.М.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріОстащенко О.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 31
жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення
перешкод у користуванні квартирою та
встановлення порядку користування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ОСОБА_6, звернувся до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що він є власником 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1. Іншими 2/3 частин
квартири АДРЕСА_1 сумісно володіють
відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Квартира №21 має площу 66,19 кв.м., житлова
площа складає 41,6 кв.м. Квартира
складається з трьох кімнат розмірами:
14,6 кв.м., 16,6 кв. м, 10,4 кв.м. Згідно
розрахунку ідеальних часток ОСОБА_6 в
квартирі належить 13,87 кв.м. житлової
площі.

У позивача з відповідачами склалися
неприязні стосунки. Відповідачі по
справі - подружжя ОСОБА_7 не дають своєї
згоди на вселення ОСОБА_6 в спірну
квартиру. Вони займають в квартирі дві
суміжні кімнати площею 16,6 кв.м. та 10,4
кв.м., третю ізольовану кімнату - площею
14,6 кв.м. займає їхній син ОСОБА_8 зі
своєю сім'єю.

Позивач просив суд встановити порядок
користування квартирою наступним
чином: виділити у користування ОСОБА_6
ізольовану кімнату загальною площею 14,6
кв. м., виділити у користування ОСОБА_5
та ОСОБА_7 суміжні кімнати площею 10,4 кв.
м та 16,6 кв.м.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року позов
задоволено. Встановлено порядок
користування квартирою АДРЕСА_1 в м.
Запоріжжі наступним чином: виділено у
користування ОСОБА_6, приміщення №6 -
ізольовану житловою кімнатою площею 14,6
кв.м.; виділено ОСОБА_5, та ОСОБА_7,
приміщення №7 та № 8 - дві суміжні
житлові кімнати площею - 16,6 кв.м. та 10,4
кв. м. в зазначеній квартирі. У
загальному користуванні співвласників
залишено: службові приміщення №1-
коридор площею 9,6 кв.м., №2 - ванну
кімнату площею 2,2кв.м, №3 - туалет площею
2,12 кв.м., №4 - комору площею 0,4 кв.м., №5 -
кухню - площею 9,6 кв.м.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
постановити нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 309, 310 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення являється невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Суд першої інстанції розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, в обраний позивачем спосіб, та
виділяючи позивачу житлову кімнату
площею 14,6 кв.м., суд першої інстанції, в
рішенні взагалі не обґрунтував свої
висновки, щодо виділення у
користування відповідачів житлової
площі меншої від їх ідеальних часток у
праві власності.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 є
власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.
Іншими 2/3 частин квартири АДРЕСА_1
сумісно володіють відповідачі ОСОБА_5
та ОСОБА_7

Квартира №21 має площу 66,19 кв.м., житлова
площа складає 41,6 кв.м. Квартира
складається з трьох кімнат розмірами:
14,6 кв.м., 16,6 кв. м, 10,4 кв.м.

Згідно розрахунку ідеальних часток
ОСОБА_6 в квартирі належить (41,6/3=13,87) 13,87
кв.м. житлової площі.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач
посилався на те, що він бажає
користуватись вказаною квартирою, та
просив суд визначити порядок
користування спірною квартирою,
виділивши йому житлову кімнату площею
14,6 кв.м.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

За змістом ст. 364 ЦК України квартира,
яка є спільною сумісною чи частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Виділяючи в окреме користування
відповідачам дві жилі кімнати, розмір
яких менший від їх частки житлової
площі квартири, що належить їм на праві
власності, на порушення вказаних
приписів суд не звернув уваги на те, що
відповідачів у разі встановлення
визначеного судом порядку
користування, який не відповідає їх
частці у праві власності на квартиру,
буде обмежено у належному їм праві
власності та праві користування
квартирою.

Окрім цього, суд фактично залишив у
користуванні позивача балкон, оскільки
вихід до нього можливий тільки через
кімнату, яка виділена в користування
позивача, порушивши при цьому право
відповідачів на користування ним.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що у
запропонований позивачем варіант
користування квартирою не можливий з
дотриманням прав кожного із
співвласників на володіння,
користування та розпорядження
належною кожному часткою у цій
квартирі.

Тому рішення суду першої інстанції
щодо встановлення порядку
користування спірною квартирою
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Вказане не перешкоджає позивачеві
звернутись до суду з позовом
запропонувавши встановлення порядку
користування з дотриманням прав
кожного із співвласників на володіння,
користування та розпорядження
належною кожному часткою у цій
квартирі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів. -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року у цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 про
встановлення порядку користування -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: