Ухвала

іменем україни

25 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Дернівської сільської ради
Баришівського району Київської
області про визнання нікчемним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, Дернівської сільської ради
Баришівського району Київської
області про визнання нікчемним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 29 травня 2014 року
позов задоволено.

Визнано нікчемним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,145 га по АДРЕСА_1, укладений 21
березня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано незаконною бездіяльність
Дернівської сільської ради
Баришівського району Київської
області щодо ухилення від витребування
земельної ділянки площею 0,145 га по
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:06:013:0005.

Зобов'язано Дернівську сільську раду
Баришівського району Київської
області прийнято до земельного фонду
сільради земельну ділянку площею 0,145 га
по АДРЕСА_1, кадастровий номер
:06:013:0005.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 20 жовтня 2014 року зазначене
судове рішення. Ухвалено нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з договором купівлі-продажу
житлового будинку від 09 серпня 2005 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 2931, а
також витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно
Баришівського бюро технічної
інвентаризації від 05 березня 2010 року,
ОСОБА_1 є власником житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1, який придбав у ОСОБА_3

На момент продажу будинку ОСОБА_3 мала в
користуванні дві земельні ділянки:
одна - з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд площею 0,25 га, друга - площею 0,145
га з цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства.

26 квітня 2006 року ОСОБА_3 отримала
держаний акт на право власності на
спірну земельну ділянку площею 0,145 га з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства
серії ЯБ № 507180, кадастровий номер
земельної ділянки :06:013:0005. 21
березня 2007 року вказану земельну
ділянку ОСОБА_3 продала ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовував свої
висновки тим, що при придбанні будинку
до ОСОБА_1 на підставі ст. 120 ЗК України
перейшло право користування й спірною
земельною ділянкою площею 0,145 га.

Апеляційний суд з наведеними
висновками суду першої інстанції не
погодився з таких підстав.

З аналізу положень ст. 120 ЗК України
вбачається, що у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, до їх набувача переходить
право лише на земельну ділянку, на якій
розташовані ці об'єкти. Як вбачається з
наданих до суду матеріалів придбаний
позивачем будинок з господарськими
будівлями розташований на земельній
ділянці площею 0,25 га, що має цільове
призначення - для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд. В той же час
матеріали справи не містять доказів з
приводу того, що такий будинок та
господарські споруди мають відношення
до земельної ділянки площею 0,145 га, яка
має цільове призначення - для ведення
особистого селянського господарства і
виступає окремим об'єктом
правовідносин. Не містить таких
посилань ні укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 договір купівлі-продажу
житлового будинку від 09 серпня 2005 року,
ні інші матеріали, зокрема й рішення
Баришівського районного суду від 01
березня 2013 року про визнання державних
актів недійсними (на час перегляду
справи рішення скасоване, у
задоволенні позову відмовлено).

За таких умов твердження позивача про
набуття ним при придбанні житлового
будинку прав на земельну ділянку
площею 0,145 га залишилися недоведеними.
Натомість згідно із наявною у справі
довідкою Дернівської сільської ради
від 20 червня 2012 року № 135 в користуванні
позивача під належним йому житловим
будинком з надвірними будівлями та
спорудами перебуває земельна ділянка
площею 0,25 га. Крім того, з наданого
відповідачем акта узгоджувальної
комісії Дернівської сільської ради про
встановлення на місцевості факту
порушення зовнішньої межі земельної
ділянки від 05 липня 2010 року № 01
вбачається розмежування межовими
знаками земельних ділянок площею 0,145 га
та площею 0,25 га, які (межові знаки) були
зруйновані позивачем.

З огляду на викладене, апеляційний суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовної
вимоги про визнання нікчемним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,145 га та про невідповідність
висновків суду першої інстанції з
цього приводу обставинам справи.
Зважаючи на безпідставність вимог про
визнання правовстановлюючого
документа ОСОБА_2 на спірну земельну
ділянку, безпідставними є й вимоги про
визнання бездіяльності сільської ради,
що полягає у невитребуванні цієї землі
до земельного фонду сільської ради та
зобов'язанні здійснити ці дії.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 20 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель