№ 2/679/639/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року
Нетішинський міський суд
Хмельницької області у складі:
головуючої судді Фурсевич О.В.,

при
секретарі Плазій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Нетішин
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
шкоди заподіяної внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди, -

В С Т А Н О
В И В:

Згідно позовної заяви, усних
уточнень позовних вимог та пояснень
представника позивачки в судовому
засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
співвласниками автомобіля "Hyundai H1",
номер кузова НОМЕР_1, 2003 року випуску,
який вони придбали в грудні 2007 року.
Після припинення ведення спільного
господарства і розірвання шлюбу у
березня 2011 року відповідач без згоди
позивачки використовував автомобіль
на власний розсуд, в тому числі і для
здійснення підприємницької
діяльності, а також надавав в
користування третім особам. 15 серпня 2011
року автомобіль під керування приятеля
відповідача ОСОБА_3 в м.Славута
потратив у ДТП під час якої отримав
значні механічні ушкодження. Після
аварії, з 15.08.2011 року по даний час
автомобіль перебуває в несправному
стані і потребує значного ремонту.
Тривалий термін ремонту пояснюється
ОСОБА_2 відсутністю в нього та ОСОБА_3
коштів. 29.01.2013 року відповідач без згоди
позивачки, продав автомобіль сестрі, а
отримані кошти залишив собі. Рішенням
Нетішинського міського суду від 01.06.2013
року договір купівлі продажу
автомобіля "Hyundai H1", 2003 року випуску,
номер кузова НОМЕР_1 визнано недійсним.
Рішенням Нетішинського міського суду
від 13.01.2014 року вказаний автомобіль
залишено у спільній частковій
власності сторін без його реального
поділу. Таким чином з 2007 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 є співвласниками автомобіля.
Позивачка вважає, що пошкодженням
автомобіля заподіяна матеріальна
шкода розмір якої становить 21254 гривні,
згідно висновку судової товарознавчої
експертизи № 13 від 27.11.2013 року, яка
проводилася у цивільній справі за її
позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна
подружжя. Представник позивачки
пояснив, що розмір шкоди становить
різницю між ринковою вартістю
автомобіля станом на 15.08.2011 року і його
ринковою вартістю на час проведення
експертизи. 06.06.2013 року ОСОБА_3 сплатив
відповідачу 28525 гривень для
відшкодування матеріальних та
моральних витрат по відновленню
автомобіля, який був пошкоджений під
час ДТП в серпні 2011 року. Враховуючи те,
що ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_2 розмір
завданої шкоди, а позивачка є власником
1/2 частини автомобіля, відповідач
зобов'язаний відшкодувати їй 1/2 частину
заподіяної матеріальної шкоди
внаслідок його механічного
пошкодження, а саме - 10627 гривень (21254 : 2).
Крім того представник позивача просив
визнати недопустимими надані ОСОБА_2
рахунок, накладну, товарні чеки,
оскільки вони оформлені неналежним
чином і не підтверджують факт
проведення ремонту автомобіля.

На підставі наведеного, представник
позивачки просив стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди кошти в сумі 10627
гривень та судові витрати у справі.

В судовому засіданні відповідач
заперечував проти задоволення позову,
посилаючись на те, що після ДТП
автомобіль довгий час знаходився в
ремонті, оскільки отримав значні
пошкодження, зокрема, деформацію
кузова, відновлення якого потребувало
багато часу. Спочатку він здійснював
ремонт за власні кошти та позичені у
батьків і лише в червні 2013 року ОСОБА_3
відшкодував йому шкоду, заподіяну
внаслідок ДТП. Всі отримані від нього
гроші він витратив на ремонт
автомобіля, а також вкладав ще й свої
власні. У зв'язку з тим, що в м.Нетішин
немає спеціалізованих станцій
технічного обслуговування, ремонт
автомобіля він здійснював кустарними
способами, користувався послугами
осіб, які офіційно не зареєстровані як
підприємці, тому не може підтвердити
письмовими доказами переважну
більшість виконаних ремонтних робіт.
На даний час автомобіль повністю
відремонтований, знаходиться навіть в
покращеному стані.

Представник відповідача пояснив, що
ОСОБА_2 не може бути відповідачем за
даним позовом, оскільки позивачка
посилається на ст.1166 ЦК України, згідно
якої майнова шкода завдана
неправомірними рішення, дією чи
бездіяльністю відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала. В
даному випадку шкоду завдав ОСОБА_3, під
керування якого автомобіль потратив у
ДТП. Крім того, на момент ДТП автомобіль
перебував у спільній сумісній
власності подружжя, тому відповідно до
ст.369 ЦК України, діяла презумпція
автоматичної згоди щодо користування
майном, що перебуває у спільній
сумісній власності. ОСОБА_2 не може
нести відповідальність за даним
позовом, оскільки він як співвласник
вклав отримані від ОСОБА_3 кошти і свої
власні в ремонт автомобіля. На даний
час автомобіль повністю
відремонтований, що підтверджується
наданими товарними чеками, тому шкода
перестала існувати. Крім того,
позивачка посилається на висновок
автотоварознавчої експертизи від
27.11.2013 року як на доказ розміру
заподіяної шкоди, однак він не є
належним та допустимим доказом,
оскільки експертиза проводилася 27.11.2013
року, а даний позов подано до суду в
серпні 2014 року. При цьому позивачкою не
надано доказів того, що на дату
звернення до суду автомобіль
знаходився в такому ж стані, як і на час
проведення експертизи, а матеріальна
шкода становила такий же розмір, як і на
момент проведення експертизи. На
підставі наведеного, представник
просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представника
позивачки, відповідача та його
представника, дослідивши матеріали
справи, оцінивши докази у їх
сукупності, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Постановою Нетішинського міського
суду від 30.09.2011 року ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні адміністративних
правопорушень передбачених ч.2 ст.130,
ст.124 КУпАП та застосовано до нього
адміністративне стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на два
роки. Згідно постанови суду, 15.08.2011 року
о 03 годині ОСОБА_3 в м.Славута по
вул.Соборності - Козацькій, в порушення
п.12.1 ПДР, керуючи автомобілем "Hyundai" д.н.
"НОМЕР_2" не вибрав безпечної швидкості,
не впорався з керуванням і допустив
наїзд на електричну опору.

На момент дорожньо - транспортної
пригоди автомобіль "Hyundai" державний
номерний знак "НОМЕР_2" належав на праві
спільної сумісної власності подружжю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно ч.1ст.1166 ЦК України, матеріальна
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з заяви ОСОБА_2,
посвідченої 06.06.2013 року приватним
нотаріусом Нетішинського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
відповідач отримав від ОСОБА_3 грошову
суму 28525 гривень для відшкодування
матеріальних та моральних витрат по
відновленню автомобіля марки ХЮНДАЙ
державний номер "НОМЕР_2", який був
пошкоджений внаслідок ДТП в серпні 2011
року.

Факт отримання грошових коштів від
ОСОБА_3 відповідач в судовому засіданні
підтвердив.

Рішенням Нетішинського міського суду
від 13.01.2014 року вирішено зокрема:
визнати спільною власністю подружжя
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 автомобіль "Hyundai H1",
номер кузова НОМЕР_1, 2003 року випуску та
залишено його у спільній частковій
власності сторін без його реального
поділу.

У відповідності до ч.1 ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, а
частиною другою цієї статті
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Відповідно до ч.3
ст.10, ч.1 ст.60, ч.2 ст.59 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Суд не приймає до уваги та вважає
неналежним і недопустимим доказом для
підтвердження розміру заподіяної
матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо
- транспортної пригоди висновок
експерта № 13 автотоварознавчої
експертизи від 27.11.2013 року, яка
проводилася у цивільній справі №
2/679/18/2014 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя, що був
досліджений в судовому засіданні.

Згідно даного висновку, дійсна ринкова
вартість автомобіля "Hyundai H1", номер
кузова НОМЕР_1, 2003 року випуску, станом
на день проведення експертизи
становить 31925 гривень. Ринкова вартість
(середня вартість) автомобіля "Hyundai H1",
номер кузова НОМЕР_1, 2003 року випуску,
станом на 15.08.2011 року становить 53174
гривні. Позивачка вважає, що розмір
матеріальної шкоди, заподіяної
пошкодження автомобіля становить
різницю між вказаними сумами.

Однак з дня проведення експертизи -
27.11.2013 року по день подання даного
позову до суду пройшов тривалий час,
тому розмір заподіяної шкоди міг як
зрости так і зменшитися, враховуючи те,
що ринкову вартість автомобіля після
пошкодження експерт визначав виходячи
із цін, що існували на день проведення
експертизи.

Водночас суд не приймає до уваги надані
відповідачем товарний чек № 13475 від
24.03.2014 року, товарний чек без дати на
суму 1760 гривень, накладну № 0506 від
05.06.2014 року, які свідчать про придбання
комплектуючих частин до автомобіля,
оскільки вони не містять прізвища
покупця і не є допустимими доказами для
підтвердження проведення ремонту
автомобіля "Hyundai H1". Не підтверджує
вказаний факт і рахунок № 113 від 15.09.2011
року, згідно якого ОСОБА_2 придбав в
магазині"4х4" четвертну кузова "Hyundai H1"
вартістю 6398 гривень.

Проведення ремонту автомобіля
підтверджується рахунком фактурою №
25/05 від 25.05.2012 року та квитанцією до
прибуткового касового ордеру № 25 від
25.05.2012 року, згідно яких ОСОБА_2 сплатив
7920 гривень за ремонт автомобіля
НОМЕР_2".

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
чи відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів і висновків експертів.

Частиною 1 ст.143 ЦПК України
встановлено, що для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть участь у
справі.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України
судом було роз'яснено представнику
позивачки та відповідачу їх право
завити клопотання про призначення
експертизи для визначення розміру
матеріальної шкоди, заподіяної
внаслідок ДТП станом на час розгляду
даної справи та для визначення стану
автомобіля на даний час. Проте від
проведення такої експертизи вони
відмовились.

Враховуючи наведене, суд
приходить до висновку, що позивачкою не
надано жодних належних та допустимих
доказів, які б підтверджували, що
станом на день звернення до суду з
даним позовом автомобіль знаходився в
такому ж стані, як і на час проведення
експертизи 27.11.2013 року і матеріальна
шкода, заподіяна його пошкодженням,
існувала на день подання позову та
становила такий же розмір, як і на
момент проведення експертизи. Не
надано належних та допустимих доказів
і відповідачем ОСОБА_2 для
підтвердження того, що на даний час
автомобіль ним відремонтований і
шкода, заподіяна йому, ліквідована.
Відсутність таких доказів позбавляє
суд можливості достовірно встановити
розмір матеріальної шкоди, що
заподіяна внаслідок пошкодження
автомобіля станом на час розгляду
даної справи, а доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, позивачкою та її
представником не зазначено на яких
правових підставах відповідач ОСОБА_2
зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_1
половину розміру матеріальної шкоди,
завданої пошкодженням автомобіля
внаслідок ДТП.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що підстави для задоволення
позову - відсутні.

Керуючись 15, 16, 368, 369, 1166 ЦК України,
ст.ст.3, 10, 15, 57, 59, 60, 88, 143, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р
І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди
заподіяної внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди - відмовити.

Судові витрати залишити на сторонах в
розмірах, які вони понесли.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Хмельницької області через
Нетішинський міський суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча:
підпис

З оригіналом згідно:

Суддя:
Фурсевич О.В.