Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №276/1215/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа ОСОБА_3 про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 25
вересня 2014 року ,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя та просила розділити
між нею та відповідачем земельні
ділянки загальною площею 36,4289га. з
наступними кадастровими номерами:
:10:003:0011-5,0307 га;

:10:003:0012-4,8319га;

:10:003:0013-4,4807га;

:10:003:0014-4,9258 га;

:10:003:0016-4,2899га;

:10:003:0017-4,2899га;

:10:003:0046-4,2900 га;

:10:003:0047-4,2900 га.

23.09.2014 року представником позивача
ОСОБА_6 було подано заяву про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на зазначені земельні ділянки.

Ухвалою Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 23 вересня 2014 року заяву повернуто
заявнику.

23.09.2014 року представник позивача
звернувся з повторною заявою про
забезпечення позову, долучивши до
заяви довідку з відділу
Держземагенства з присвоєними
кадастровими номерами земельних
ділянок, мотивуючи заяву тим, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Ухвалою судді
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 25
вересня 2014 року заяву представника
позивача ОСОБА_6 про забезпечення
позову задоволено. Накладено арешт на
земельні ділянки загальною площею 36,4289
га, з наступними кадастровими номерами:

:10:003:0011-5,0307 га;

:10:003:0012-4,8319га;

:10:003:0013-4,4807га;

:10:003:0014-4,9258 га;

:10:003:0016-4,2899га;

:10:003:0017-4,2899га;

:10:003:0046-4,2900 га;

:10:003:0047-4,2900 га.

Не погоджуючись із зазначеною
ухвалою ОСОБА_7 представник ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій порушує
питання про скасування ухвали. Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує тим, що
питання про забезпечення позову
вирішено без заяви про забезпечення.
Окрім того суд забезпечив позов без
будь-якого ризику невиконання чи
ускладнення виконання рішення.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі (ч.1 ст.153 ЦПК).

Застосування названих положень закону
роз»яснено і в п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від
12.06.2009року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції». У наведеному
пункті також зазначено, що клопотання
про забезпечення позову може міститись
як безпосередньо в позовній заяві, так
і в окремій заяві.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про
поділ майна подружжя 10 вересня 2014
року/а.с.1-2/.

11 вересня 2014 року відкрито провадження
у справі і справу призначено до
попереднього розгляду в судовому
засіданні на 23.09.2014 року /а.с.3/.

У попередньому судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_6 подав до
суду заяву про забезпечення позову, в
якій, посилаючись на те, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, просив
накласти арешт на земельні ділянки
загальною площею 36,4289га, з наступними
кадастровими номерами:

:10:003:0011-5,0307 га;

:10:003:0012-4,8319га;

:10:003:0013-4,4807га;

:10:003:0014-4,9258 га;

:10:003:0016-4,2899га;

:10:003:0017-4,2899га;

:10:003:0046-4,2900 га;

:10:003:0047-4,2900 га., які знаходяться на
території Топорищенської сільської
ради Володарсько-Волинського району
Житомирської області /а.с.4/.

Ухвалою суду від 23 вересня 2014 року
заяву про забезпечення позову
повернуто заявнику /а.с.5/. При цьому суд
виходив з того, що відповідно до ст.153 ч.8
ЦПК України заява про забезпечення
позову, подана без додержання вимог
ст.151 ЦПК України.

Повернення заяви про
забезпечення позову не перешкоджає
повторному зверненню із заявою до суду,
якщо перестануть існувати обставини,
які є підставою повернення заяви.

Того ж дня, 23 вересня 2014 року,
представник позивача ОСОБА_6 подав до
суду довідку відділу Держземагенства у
Володарсько-Волинському районі №2242/04
від 23.09.2014 року про належність ОСОБА_2
спірних земельних ділянок /а.с.9/ та
заяву про забезпечення позову із
зазначенням в додатку довідки відділу
Держземагенства /а.с.8/.

Відтак, суддя постановив ухвалу
про забезпечення позову від 25 вересня
2014 року на підставі заяви представника
позивача про забезпечення позову, яка
міститься в матеріалах справи на
аркуші справи №8, а тому доводи,
наведені в апеляційній скарзі про
постановлення ухвали судді за
відсутності заяви про забезпечення
позову, є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст. 151 ЦПК
України у заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв"язку з якими потрібно
забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який
належить застосувати;

3) інші відомості, потрібні для
забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що
позивачем /представником/ дотримано
положення наведеної норми закону,
оскільки заява містить обгрунтування
причин необхідності забезпечення
позову та обгрунтування необхідності
накладення арешту на майно .

Такий вид забезпечення позову
/накладення арешту на майно/
передбачений п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України і
обґрунтовано застосовано судом,
оскільки відсутність обмеження права
відповідача на відчуження земельних
ділянок може унеможливити в
майбутньому виконання рішення по даній
справі.

До того ж, як видно з матеріалів справи,
вказані земельні ділянки є предметом
спору у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 5
060 410,96грн./а.с.13-14/, а тому ймовірність їх
відчуження є реальною.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що спірні земельні ділянки
перебувають під мораторієм і їх
заборонено відчужувати до 1 січня 2016
року, не можуть бути підставою для
зняття заходів забезпечення позову,
оскільки цільове призначення
земельних ділянок, підстави, їх
виділення, можливість поділу між
подружжям є предметом дослідження при
розгляді справи по суті. До того ж
наявність мораторію саме на спірні
земельні, та відсутність ризику їх
відчуження, про що зазначено в
апеляційній скарзі, не порушує прав
апелянта, оскільки у будь-якому випадку
виключається можливість відчуження
земельних ділянок відповідачем по
справі ОСОБА_2

З огляду на наведене колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування ухвали.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 312, 313, 314,
315,317,319 ЦПК України , колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 25 вересня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді