Гайворонський районний суд
Кіровоградської області
м.Гайворон, вул.Воровського, 3
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2014 року Гайворонський
районний суд Кіровоградської області в
складі:

головуючого судді Поліщук В.В.,

при секретарі Діхтяренко М.Ф.,

з участю представника позивача
адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Гайвороні справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на
будинковолодіння за набувальною
давністю,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Гайворонського
районного суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
будинковолодіння за набувальною
давністю.

Позов мотивовано тим, що в січні 1999 року
вона поселилася в будинковолодінні
АДРЕСА_1, належному громадянину ОСОБА_3.

Вищевказаний житловий будинок ОСОБА_3
придбав у ОСОБА_5 по договору
купівлі-продажу від 26.05.1995 року, який
зареєстровано в реєстрі за № 1027. Як
вбачається з даного договору та
довідки № 43 від 26.09.2014 року
Ульяновського КМБТІ, даний договір не
було зареєстровано згідно вимог
чинного законодавства, а тому чинним
юридичним власником ОСОБА_3 не став.

Громадянка ОСОБА_5, що продала належний
їй будинок, померла, а її спадкоємець по
закону - рідний син, ОСОБА_4, спадщину
після смерті матері не приймав, так як
знав, що в неї житлового будинку не
існує та претензій до вказаного
будинковолодіння ОСОБА_4 не має.

Таким чином, на сьогоднішній день,
згідно вимог цивільного законодавства
тільки вона може претендувати на право
власності на даний житловий будинок, а
тому відповідачами по її позовній
заяві являються ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На той час, в 1999 році для того, щоб до неї
ніхто не мав претензій, щодо
правомірності її проживання, ОСОБА_3
надав їй ключі від будинку та договір
купівлі-продажу від 26.05.1995 року, і надав
листа, що він не заперечує проти її
проживання з сім'єю в даному будинку.

ОСОБА_3 обіцяв, що пізніше приїде,
оформить в установленому законом
порядку на своє ім'я право власності та
потім продасть їй даний житловий
будинок. Але так і не виконав своєї
обіцянки.

В даному житловому будинку вона зі
своєю сім'єю (двоє неповнолітніх дітей)
проживає вже більше п'ятнадцяти років.
Робить там капітальні та поточні
ремонти, доглядає за
будинковолодінням, користується ним та
присадибною земельною ділянкою,
сплачує рахунки за користування
електроенергію, земельний податок.

В даний час постало питання про
приватизацію присадибної земельної
ділянки, а в зв'язку з цим і визначення
її статусу відносно будинковолодіння,
яким вона користується.

Враховуючи, що вона з січня 1999 року
добросовісно, відкрито, безперервно, на
протязі більше 15 років користуєтьсь
житловим будинком, робить ремонти,
сплачує рахунки за електроенергію,
земельний податок, вважає, що при таких
обставинах, вона набула право
власності на будинковолодіння АДРЕСА_1
в порядку набувальної давності, що
передбачено ст.344 ЦК України, так як
власник по-суті відмовився від нього.

Як на докази посилається на документи,
які надані до позовної заяви та
пояснення свідків.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2,
позовні вимоги підтримала повністю та
просить задовільнити позов.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явились. Надіслали до
суду заяви з клопотаннями про розгляд
справи за їх відсутності, позовні
вимоги визнали повністю, заперечень
щодо визнання за позивачем права
власності на майно не мають (а.с. 29, 60).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

В січні 1999 року ОСОБА_2 поселилася в
будинковолодінні АДРЕСА_1, належному
громадянину ОСОБА_3.

Вищевказаний житловий будинок ОСОБА_3
придбав у ОСОБА_5 по договору
купівлі-продажу від 26.05.1995 року, який
зареєстровано в реєстрі за № 1027 (а.с. 7-8).
Як вбачається з довідки № 43 від 26.09.2014
року Ульяновського КМБТІ, даний
договір не було зареєстровано згідно
вимог чинного законодавства (а.с. 21).

ОСОБА_5, що продала належний їй будинок,
померла, а її спадкоємець по закону -
рідний син, ОСОБА_4, спадщину після
смерті матері не приймав, так як знав,
що в неї житлового будинку не має та
претензій до вказаного
будинковолодіння ОСОБА_4 не має.

В 1999 році, ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 ключі від
будинку та договір купівлі-продажу від
26.05.1995 року, і надав листа, що він не
заперечує проти її проживання з сім'єю
в даному будинку (а.с. 17).

В житловому будинку ОСОБА_2 зі своєю
сім'єю проживає вже більше п'ятнадцяти
років. Робить там капітальні та поточні
ремонти, доглядає за
будинковолодінням, користується ним та
присадибною земельною ділянкою,
сплачує рахунки за користування
електроенергію, земельний податок.

Враховуючи, що ОСОБА_2 з січня 1999 року
добросовісно, відкрито, безперервно, на
протязі більше 15 років користується
житловим будинком, робить ремонти,
сплачує рахунки за електроенергію,
земельний податок, тому суд вважає, що
при таких обставинах, ОСОБА_2 набула
право власності на будинковолодіння
АДРЕСА_1 в порядку набувальної
давності, що передбачено ст.344 ЦК
України, тому позов підлягає
задоволенню.

Оскільки визнання відповідачами
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позову не суперечить
закону, не порушує права свободи чи
інтереси інших осіб, то позов може бути
задоволений.

Керуючись ст.ст. 328, 344 ЦК України, -

ст.ст. 174, 209, 213-215, ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання права власності на
будинковолодіння за набувальною
давністю задовільнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через суд
першої інстанції (Гайворонський
районний суд), шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя:
В. В. Поліщук

Дата документу 08.12.2014