Справа № 361/9334/13-ц Головуючий у І
інстанції Пухна О.М.Провадження №
22-ц/780/6285/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Голуб С.А.

колегії суддів Таргоній Д.О.,
Приходька К.П.

за участю секретаря Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 11 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області,
треті особи: Державне підприємство
«Київський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою»,
ОСОБА_1 про визнання державного акту на
право власності на земельну ділянку
недійсним,

В С Т А Н О В И
Л А :

02 жовтня 2013 року ОСОБА_2 пред»явив в
суді названий позов посилаючись на те,
що спірна земельна ділянка виділена
йому за наявності помилки у технічній
документації, зокрема, у визначенні
місця розташування частини земельної
ділянки для ведення особистого
підсобного господарства, площею 0,102 га.

Просив визнати недійсним державний акт
серії КВ №65 від 27 січня 1997 року на право
власності на земельну ділянку, площею
0,352 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 11 грудня 2013
року позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт серії
КВ №65 від 27 січня 1997 року на право
власності на земельну ділянку, площею
0,352 га, з яких 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд та 0,102 га - для
ведення особистого підсобного
господарства яка знаходиться по
АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_2.

Не погоджуючись із вказаними рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин справи,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального
права.

Просить рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 11 грудня 2013 року скасувати та
відмовити у задоволенні позову.

Суд, з'ясувавши обставини та
перевіривши їх доказами у межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вислухавши учасників процесу, вважає
за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
11 грудня 1991 року рішенням Зазимської
сільської ради ОСОБА_2 виділено
земельну ділянку площею 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 7 ).

11 листопада 1994 року рішенням
Зазимської сільської ради ОСОБА_2
закріплено у постійне користування
земельну ділянку, площею 0,116 га, яка
прилягає до його основної земельної
ділянки під будівництво по АДРЕСА_1 (
а.с. 8 ).

31 березня 1995 року рішенням Зазимської
сільської ради позивачу передано у
приватну власність земельні ділянки
для індивідуального житлового
будівництва 0,25 га і 0,11 га - для
особистого підсобного господарства (
а.с. 9 ).

З акту виносу в натурі земельної
ділянки і розбивки будівель ( без
дати ) вбачається, що дана земельна
ділянка, площею 0,25 га, виділена
рішенням Зазимської сільської ради від
11 грудня 1991 року ОСОБА_2, межує з
ділянкою громадянина на північному
сході - АДРЕСА_1, на південному заході -
з/ділянка гр. ОСОБА_3, па південному
сході - з/ділянка - гр. ОСОБА_4, па
південному заході - з/ділянка гр. ОСОБА_5

27 січня 1997 року ОСОБА_2, на підставі
рішення Зазимської сільської ради від
31 березня 1995 року, видано державний акт
на право приватної власності па землю
серії КВ №65, площею 0,352 га, в тому числі,
0,25 га - під будівництво і
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд та 0,102
га - для ведення особистого підсобного
господарства, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 6, 24-25 ).

ОСОБА_2 26 серпня 1997 року подарував
ОСОБА_1 садибу, розташовану по АДРЕСА_1.

Згідно рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 23 вересня 2010 року, на підставі
вищезазначеного договору дарування за
ОСОБА_1 визнано право власності на
земельну ділянку, розміром 0,2499 га,
частина якої зайнята житловим
будинком, господарськими спорудами, а
інша - необхідна для їх обслуговування,
за адресою: АДРЕСА_1, без зміни її
цільового призначення ( а.с. 111-113 ).

На підставі зазначеного рішення суду
ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЛ
№340598 на право власності на земельну
ділянку площею 0,2499 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
кадастровий номер :01:031:0058,
розташовану у АДРЕСА_1 ( а.с. 77 ).

ОСОБА_2 також звернувся до відповідних
органів для виготовлення технічної
документації та отримання окремого
акта на право власності на земельну
ділянку розміром 0,1020 га для ведення
особистого селянського господарства,
проте з'ясувалось, що в акті від 27 січня
1997 року допущено технічну помилку.

З листа ДП «Київський науково -
дослідний та проектний інститут
землеустрою» від 11 червня 2011 року,
вбачається, що в процесі виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання державного акта на
право власності на земельну ділянку
гр.. ОСОБА_2 у державному акті від 27
січня 1997 року була допущена технічна
помилка у визначенні місця
розташування частини земельної
ділянки для ведення особистого
підсобного господарства площею 0,102 га,
оскільки розміщена вказана ділянка з
північно - східної сторони відносно
земельної ділянки площею 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, і межує з північно -
східної сторони з АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, на підставі рішення
Зазимської сільської ради від 27 червня
2012 року «Про надання дозволу на
проведення інвентаризації земельної
ділянки гр. ОСОБА_2» ( а.с. 22 ), звернувся
до ПП «Інститут правового консалтингу
та інвестиційного проектування» для
виготовлення технічної документації
та отримання окремого акта па право
власності па земельну ділянку розміром
0,1020 га для ведення особистого
підсобного господарства ( а.с. 15-21, 23-36 ).

Згідно акта про відновлення на
місцевості зовнішніх меж земельної
ділянки, датованого липнем 2012 року,
межі земельної ділянки ОСОБА_2, площею
0,1020 га, відновлені і не викликають
спірних питань ( а.с. 35 ).

Рішенням Зазимської сільської ради
«Про затвердження технічної
документації із землеустрою по
інвентаризації та встановлення меж
земельної ділянки в натурі ( на
місцевості ) гр. ОСОБА_2 в с. Зазим'є» від
серпня 2012 року була затверджена
технічна документація із землеустрою
по інвентаризації та встановлення меж
земельної ділянки в натурі ( на
місцевості ) гр. ОСОБА_2 для ведення
особистого селянського господарства,
площею 0,1020 га в АДРЕСА_1 ( а.с. 37 ).

Однак визначити кадастровий номер на
зазначену земельну ділянку позивачу не
виявилось можливим, оскільки
відбувається накладення на земельну
ділянку іншого власника ( а.с. 39-41 ).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що у судовому
засіданні встановлено, що державний
акт на право власності на земельну
ділянку від 1997 року виготовлений з
помилками в частині розташування
земельної ділянки для особистого
підсобного господарства, внести зміни
в акт неможливо, а тому він підлягає
скасуванню у судовому порядку.

Проте із такими висновками суду не
можна погодитись з наступних підстав.

Державний акт на право власності на
земельні ділянку позивачу був виданий
під час дії ЗК України 1990 року в
редакції 1992 року.

Відповідно до ст. 17 ЗК України 1990 року в
редакції 1992 року передача у власність
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянину, провадиться
сільськими, селищними, міськими Радами
народних депутатів за місцем
розташування цієї ділянки для:

ведення особистого підсобного
господарства у розмірі згідно з
статтею 56 цього Кодексу;

будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка), садівництва,
дачного і гаражного будівництва у
розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього
Кодексу.

Зазначені земельні ділянки
передаються у власність на підставі
заяви громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо).

Ради народних депутатів розглядають у
місячний строк зазначені заяви і
матеріали та приймають відповідні
рішення.

Відповідно до ст.. 23 ЗК України 1990 року
в редакції 1992 року право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Форми державних актів затверджуються
Верховною Радою України.

Пунктом 1.4. Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на землю і право
постійного користування землею,
договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди), затвердженої наказом
Держкомзему від 15 квітня 1993 р. N 28
(чинної на час отримання позивачем
державного акта на прав власності на
земельну ділянку) (далі Інструкція),
передбачалась можливість видачі
одного державного акта на кілька
черезсмужних земельних ділянок з
відображенням на плані меж всіх
переданих (наданих) земельних ділянок.

Позивачу був виданий один державний
акт на дві черезсмужних земельні
ділянки. При цьому в Державному акті
було зазначено, що земельна ділянка для
ведення особистого підсобного
господарства межує із земельною
ділянкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Тобто місце
земельної ділянки було визначено.

Встановлюючи обставини справи щодо
помилкового зазначення в державному
акті місця розташування земельної
ділянки для ведення особистого
підсобного господарства відносно
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку, а
саме як суміжної із земельними
ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої
інстанції при цьому як на доказ цієї
обставини послався на лист ДП
«Київський науково - дослідний та
проектний інститут землеустрою» від 11
червня 2011 року. При цьому поза увагою
суду залишилась достовірність
зазначеної у листі інформації. Із
матеріалів справи не вбачається яке
відношення ДП «Київський науково -
дослідний та проектний інститут
землеустрою» мав до виготовлення
оспорюваного державного акту і з яких
підстав зазначив, що в ньому була
допущена помилка.

Інструкцією встановлено процедуру
виготовлення та видачі державних актів
на право власності на земельні ділянки.

Відповідно до розділу 2 зазначеної
Інструкції роботи по складанню
державних актів на право власності на
землю і право постійного користування
землею виконуються в порядку, а саме:
підготовчі роботи, встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), складання плану земельної
ділянки, заповнення бланка державного
акта.

Пунктом 2.1. зазначеної Інструкції
встановлено, що при складанні
державних актів на право приватної
власності на землю і право постійного
користування землею, що видаються
громадянам на земельні ділянки, якими
вони користуються підготовчі роботи
включають: виписку з
земельно-облікових документів про
розмір земельної ділянки; довідку про
членство громадянина у садовому
товаристві; аналіз
планово-картографічних матеріалів;
звірку плану земельної ділянки з
натурою та її обмір; підготовку виписки
з рішення відповідної місцевої Ради
народних депутатів про передачу
земельної ділянки у власність або
надання її у постійне користування;
аналіз договору купівлі-продажу
земельної ділянки і документа про
оплату вартості землі, звірку меж
земельної ділянки з суміжними
власниками землі землекористувачами,
розробку технічної документації по
складанню державних актів.

Пунктом 2.2. Інструкції встановлено, що
межі наданих (переданих) земельних
ділянок переносяться у натуру (на
місцевість) і закріплюються межовими
знаками, а межі ділянок, що знаходяться
у власності та користуванні і
проходять по визначених в натурі
контурах, звіряються з наявними
планами ділянок. При відсутності плану
проводиться зйомка зовнішніх меж
земельної ділянки, встановлюються
суміжні власники землі і
землекористувачі, за участю останніх
складається протокол, в якому докладно
описується розташування меж на
місцевості. Перенесення меж у натуру
здійснюється шляхом прокладання
теодолітних ходів, з прив'язкою їх до
існуючих межових знаків або державної
геодезичної мережі.

Згідно із пунктом 2.3. зазначеної
Інструкції план земельної ділянки
складається з визначенням на ньому її
меж і розмірів, описом меж суміжних
власників землі і землекористувачів.
На плані показуються: межі всіх
черезсмужних ділянок, що передаються
(надаються) у власність або
користування в межах відповідної Ради
народних депутатів; лінійні проміри по
межі земельної ділянки; всі поворотні
точки меж земельної ділянки; всі точки,
закріплені в натурі (на місцевості)
довгостроковими межовими знаками;

На плані зовнішніх меж земель
власників і користувачів показуються
вкраплені земельні ділянки сторонніх
власників землі і землекористувачів та
додається їх список. План земельної
ділянки складається у масштабі, який
забезпечує чітке зображення всіх
елементів і написів.

Тобто, складанню і видачі державного
акта на право власності на земельну
ділянку обов'язково передує
встановлення (відновлення,
перенесення) меж земельної ділянки в
натуру, на місцевості, державний акт
позиваа містить картографічний план
земельної ділянки із зазначенням її
зовнішніх меж та розмежування
земельних ділянок різного цільового
призначення.

Матеріали справи не містять технічної
документації із землеустрою щодо
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_2,
а тому висновки суду про те, що при її
виготовленні була допущена помилка, що
призвело до помилки у Державному акті
на право власності на земельну ділянку,
є голослівними.

Судова колегія також проаналізувавши
усі наявні у справі письмові докази, а
саме план забудови садиби, акт виносу в
натурі земельної ділянки і розбивки
будівель (а.с.12-14) встановила, що
розташування будівель відповідало
розташуванню земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку у Державному акту
на право власності на земельну
ділянку.

Крім того, суд першої інстанції при
вирішенні спору не прийняв до уваги
заперечення ОСОБА_1 проти позову, які
полягали в тому, що позивач подарував
йому у 1997 році будинок АДРЕСА_1, тобто
той будинок, який був збудований на
земельних ділянках, посвідчених
оспорюваним державним актом. Разом із
тим, оскільки ОСОБА_2 перед даруванням
будинку не виділив окремо земельну
ділянку необхідну для будівництва та
обслуговування будинку і не подарував
її разом із будинком, ОСОБА_1 звертався
до суду з позовом про визнання за ним
права власності на земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і рішенням суду
його позов був задоволений. При
вирішенні позову ОСОБА_1 була
проведена відповідна експертиза, яка
визначила межі земельної ділянки, яка
необхідна для будівництва та
обслуговування житлового будинку і на
підставі цього рішення ОСОБА_1 отримав
Державний акт серії ЯЛ №340598 на право
власності на земельну площею 0,2499 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, кадастровий номер
:01:031:0058, розташовану у АДРЕСА_1 (
а.с. 77 ).

Відповідно до висновків експертизи у
власності ОСОБА_1 залишилась земельна
ділянка площею 0,102 га. Згідно
зазначених доказів по справі,
змінився не тільки розмір земельної
ділянки, що залишилась, а і
конфігурація, по відношенню до
земельної ділянки, площею 0,102 га,
виділеної позивачу для ведення
підсобного господарства згідно
державного акту на право приватної
власності на землю серії КВ №65,
виданого 31 березня 1995 року.

Таким чином, після набрання рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 23 вересня 2010 року
законної сили право власності ОСОБА_2
на земельну ділянку площею 0,25 га
припинилось, Державний акт на право
власності на земельну ділянку на ім.»я
ОСОБА_2 фактично втратив чинність, а
тому він мав отримати новий Державний
акт про право власності на земельну
ділянку.

При виготовленні ПП «Інститут
правового консалтингу та
інвестиційного проектування»
технічної документації із землеустрою
по інвентаризації та встановлення меж
земельної ділянки в натурі ( на
місцевості ) ОСОБА_2 для ведення
особистого селянського господарства,
площею 0,1020 га предметом дослідження
зазначеного підприємства не були
висновок №12-05/160-10 судової
будівельно-технічної експертизи від 30
червня 2010 року, на підставі якого 23
вересня 2010 року було ухвалено рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області ( а.с. 110, 111-113 ), яке у
відповідності до положень ст. 14 ЦПК
України є обов'язковим, у т.ч. і для
вказаного підприємства.

Окрім цього, не прийнято до уваги і
виданий ОСОБА_1, на підставі
зазначеного судового рішення,
державний акт серії ЯЛ №340598 на право
власності на земельну ділянку площею
0,2499 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
кадастровий номер :01:031:0058,
розташовану у АДРЕСА_1 ( а.с. 77 ).

Таким чином, допущені в 2012 році ПП
«Інститут правового консалтингу та
інвестиційного проектування» помилки
при виготовленні технічної
документації із землеустрою по
інвентаризації та встановлення меж
земельної ділянки в натурі, на
переконання апеляційного суду, не
свідчать ніяким чином про порушення
прав та інтересів позивача, а тим паче -
про необхідність скасування, як
зазначив суд першої інстанції,
державного акту серії КВ №65 від 27 січня
1997 року на право власності на
земельнуділянку

Суд першої інстанції на зазначене не
звернув уваги і не дав належної
правової оцінки цим обставинам.

Без відповідної оцінки залишилась і та
обставина, що позивач у позовній заяві
правовою підставою для задоволення
заявлених вимог зазначив ст.ст. 216, 229 ЦК
України, які, на переконання
апеляційного суду, також не можуть
слугувати підставою для задоволення
позову, оскільки вони не регламентують
правовідносини між сторонами, що
склалися.

Зазначивши у рішенні норми земельного
законодавства, зокрема, ст. 158
Земельного кодексу України, суд першої
інстанції порушив принцип
диспозитивності, закріплений
положеннями ст. 11 ЦПК України.

Крім того, ОСОБА_1, усупереч положень ст.
33 ЦПК України, не був залучений у справі
в якості відповідача, при тому, що
вирішенням спору зачіпались його
законні права та інтереси, які, наряду з
правами позивача, підлягають захисту.

За таких обставин, суд першої інстанції
неправильно прийшов до висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог і, без додержання норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, ст.ст. 126, 152 Земельного кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 16, 58-60, 212-213, ЦПК
України ухвалив незаконне та
необґрунтоване рішення.

При цьому, не дав відповідну оцінку
належних і допустимих доказів у справі
згідно положень ст. 212 ЦПК України.

Таким чином, доводи апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин справи, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального
права, на думку апеляційного суду,
знайшли своє підтвердження при
розгляді справи у суді другої
інстанції, а тому є підставою для
задоволення заявлених апеляційних
вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І
Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 11 грудня 2013
року у даній справі скасувати і
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області,
треті особи: Державне підприємство
«Київський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою»,
ОСОБА_1 про визнання державного акту на
право власності на земельну ділянку
недійсним відмовити..

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий

Судді