Справа № 473/5248/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої - судді
Лузан Л.В., при секретарі судового
засідання - Прутян І.С.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вознесенську
Миколаївської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,
процентів, -

В С Т А Н О В И В :

10.11.2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики, процентів.

В обґрунтування позовних вимог
позивач вказував, що 09.11.2010 року між ним
та ОСОБА_3 укладено письмовий договір
позики, відповідно до якого позивач
передав відповідачу кошти в сумі 240 290
грн. 00 коп. (що на час укладення договору
було еквівалентом 30 378, 00 доларів США),
які відповідач зобов'язався повернути
в строк до 09.11.2011 року.

Посилаючись на те, що
відповідач ухилився від повного та
своєчасного виконання умов договору
позики в частині повернення суми боргу,
позивач просив стягнути з відповідача
суму боргу в розмірі 240 290 грн. 00 коп. та
3% річних від простроченої суми за весь
час прострочення платежу в розмірі 21 547
грн. 10 коп., а також вирішити питання
щодо повернення понесених судових
витрат.

У судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримала в повному обсязі. Надала
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином. Про причини неявки суд
не повідомив.

Суд вважає за необхідне ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, оскільки представник
позивача не заперечувала проти такого
вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи в
межах заявлених вимог та на підставі
наданих сторонами доказів, судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Зокрема, судом встановлено, що між
позивачем ОСОБА_2 та відповідачем
ОСОБА_3 09.11.2010 року в письмовій формі
було укладено договір позики, який був
посвідчений приватним нотаріусом
Сімферопольського міського
нотаріального округу. Згідно даного
договору позивач передав відповідачу
кошти в сумі 240 290 грн. 00 коп. (що на час
укладення договору було еквівалентом 30
378, 00 доларів США), які відповідач
зобов'язався повернути в строк до
09.11.2011 року, а також сторони узгодили
інші його умови.

Відповідно до ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають з
підстав, передбачених законодавством,
зокрема з договорів та інших
правочинів, в тому числі й з договору
позики.

З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК
України вбачається, що за договором
позики (який укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян) одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України
передбачають обов'язок позичальника
повернути позикодавцеві позику (кошти
у такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Проте, в матеріалах справи
відсутні жодні докази, що б спростували
доводи позивача щодо наявності та
розміру боргу, докази щодо повного або
часткового погашення відповідачем
вказаної заборгованості, а також
докази щодо наявності передбачених
законом чи договором підстав, які б
повністю, частково або тимчасово
звільняли позичальника від виконання
взятих на себе зобов'язань.

В той же час положення ч. 3 ст. 10,
ст. 60 ЦПК України вказують на
обов'язок кожної сторони довести
належними доказами ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, з врахуванням
положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, суд
вважає, що відповідач зобов'язаний
належним чином виконати свої
зобов'язання, що виникли з відносин
позики.

Крім того, зважаючи на юридичну
природу правовідносин, які склалися
між сторонами, як грошових
зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2
ст. 625 ЦК України як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання зобов'язання.
Отже, з відповідача належать до
стягнення проценти за період з 10.11.2011
року по 04.11.2014 року) в розмірі 21 547 грн. 10
коп. (в межах заявлених позовних вимог)
(240 290 грн. 00 коп. х 3%/365 днів х 1
091 днів).

В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача на
користь позивача належать до стягнення
судові витрати в розмірі 2 618 грн. 37 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 -
215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,
процентів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
борг в розмірі 240 290 грн. 00 коп., проценти
в розмірі 21 547 грн. 10 коп., судові
витрати в розмірі 2 618 грн. 37 коп., а
всього 264 455 грн. 47 коп.

Заочне рішення може бути
переглянуто Вознесенським
міськрайонним судом Миколаївської
області шляхом подачі заяви
відповідачем про перегляд заочного
рішення, протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Миколаївської
області через Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
його проголошення.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в
апеляційному порядку.

Суддя
Л.В.Лузан