Справа
№ 727/7716/14-ц
Провадження № 2/727/1942/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2014 року
Шевченківський районний суд м.
Чернівці в складі:

головуючого судді
-          Яреми Л.В.

при
секретарі -                     Гуцул
Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м.
Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, територіальної громади
м.Чернівці в особі Чернівецької
міської ради, третя особа без
самостійних вимог: ОСОБА_3 про
визначення часток у кватрирі та
визнання права власності на спадкове
майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася
до суду з уточненим позовом до
відповідачки ОСОБА_2 та територіальної
громади м.Чернівці в особі
Чернівецької міської ради, третя особа
без самостійних вимог: ОСОБА_3 про
визначення часток у квартирі та
визнання права власності на спадкове
майно.

Посилається на те, квартира
АДРЕСА_1, яка складається з 3-х жилих
кімнат загальною площею 83,80/78,30 кв.м., в
тому числі житловою площею 48,50 кв.м.,
належить на праві спільної сумісної
власності позивачці, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого 24.12.2003 року
Департаментом житлово-комунального
господарства Чернівецької міської
ради.

13 лютого 2014 року чоловік відповідачки
ОСОБА_4 помер, в результаті чого
відкрилася спадщина за законом.
Спадкоємцями за законом є позивачка,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 Проте, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відмовились від прийняття спадщини за
законом. 26 травня 2014 року позивачка
ОСОБА_1 звернулася із заявою до Першої
чернівецької державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини за законом на 1/3 часку
квартири АДРЕСА_2.

22 серпня 2014 року державним нотаріусом
було винесено постанову про відмову у
вчиненні нотаріальних дій, у зв’язку з
тим, що позивачкою не подано документи
про державну реєстрацію прав власності
на квартиру, яка успадковується. ОСОБА_1
вказує, що 24 грудня 2003 року отримавши
свідоцтво про право спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_3, ніхто з
співвласників не зареєстрував право
власності на неї в установленому
законом порядку, так як помилково
вважали, що дане свідоцтво є
правовстановлюючим документом.

Зазначає, що на даний момент нотаріус
не може видати свідоцтво про право
власності на спадщину, так як між
співвласниками квартири не визначено
розміру частки спадкодавця та
співвласників.

Просить визначити, що частки
ОСОБА_4 померлого 13 лютого 2014 року,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 в праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4
є рівними і складають по 1/3 частки
квартири. Право спільної сумісної
власності зазначених осіб на квартиру
АДРЕСА_5 просить припинити. Визнати за
нею в порядку спадкування за законом
право власності на спадкове майно,
після смерті ОСОБА_4, в розмірі 1/3 частки
квартири АДРЕСА_6, як спадкоємиці за
законом.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просила позов
задовольнити з підстав вказаних в
позові

Відповідачка ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов визнала в
повному обсязі,не заперечувала проти
задоволення позовних вимог.

Представник відповідача
територіальної громади м. Чернівці в
особі Чернівецької міської ради -
ОСОБА_5 в судове засіданні не
з’явилась, надала суду заяву, в якій не
заперечує проти задоволення позову та
просить прийняти рішення відповідно до
чинного законодавства.

Третя особа без самостійних
вимог – ОСОБА_3 в судовому засіданні не
заперечував проти задоволення
позовних вимог позивачки.

Заслухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов обгрунтований і
підлягає до задоволення.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкоємцю на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Згідно ст.ст. 1222 ч.1, 1223 ч.ч.2,3 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261- 1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Статтею 1226 ЦК України передбачено, що
частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України - у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 345 ЦК України фізична або
юридична особа може набути право
власності у разі приватизації
державного майна та майна, що є в
комунальній власності. Приватизація
здійснюється у порядку,
встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до п.12 Постанови №7 Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», у разі смерті
співвласника приватизованого будинку
(квартири) частки кожного із
співвласників у праві спільної
власності є рівними, якщо інше не було
встановлено договором між ними ( ч.2
ст.370 ЦК України, ч.2 ст.372 ЦК України).
Частка померлого співвласника не може
бути змінена за рішенням суду.

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу
України, акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом’якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Цивільний
кодекс України був прийнятий 16.01.2003
року та набрав чинності 01.01.2004 року.
Отже даний законодавчий акт не
розповсюджується на відносини
виникнення права власності на нерухоме
майно в порядку приватизації
державного житлового фонду, які
регулювалися ЦК України в редакції 1963
року, Законом України «Про власність»
№697-XII від 7 лютого 1991 року та Законом
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» №2482-XII від 19 червня 1992
року.

Згідно до статті 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» в редакції, що діяла станом на
дату отримання свідоцтва про право
власності на спірну квартиру,
приватизація державного житлового
фонду здійснюється уповноваженими на
це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку). Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина. Передача квартир
(будинків) у власність громадян з
доплатою, безоплатно чи з компенсацією
відповідно до статті 5 цього Закону
оформляється свідоцтвом про право
власності на квартиру (будинок), яке
реєструється в органах приватизації і
не потребує нотаріального посвідчення.

Положення Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» №1952-IV, прийнятого
1 липня 2004 року, який набув чинності
03.08.2004 року не можуть бути застосовані
до регулювання спірних правовідносин з
огляду, знову ж таки, на вимоги ст.5
Цивільного кодексу України щодо дій
актів цивільного законодавства у часі.

Судом встановлено, що 13
лютого 2014 року помер ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с. 16). Позивачка ОСОБА_1 є дружиною
померлого ОСОБА_1, що підтверджується
свідоцтвом про одруження (а.с. 20).

Відповідно до свідоцтва про
право власності від 24 грудня 2003 року,
виданого Департаментом
житлово-комунального господарства
Чернівецької міської ради, вбачається,
що квартира № 6, яка знаходиться по
вулиці Нікітіна, будинок № 2 в м.
Чернівці, загальною площею 78,30 кв.м.,
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2.
Квартира була приватизована згідно з
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду», що
підтверджується свідоцтвом про право
власності (а.с.17).

Згідно ст. 370 ЦК України у разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними. Якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК
України майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками. Вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. У разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

Таким чином, судом встановлено, що
кожному із співвласників квартири
АДРЕСА_7, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
який помер 13 лютого 2013 року належить по
1/3 частки даної квартири.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина на все належне йому майно, в
тому числі на належну частку в квартирі
по вул. Нікітіна, 2/6 м.Чернівці.

Спадкоємцями першої черги за законом
на спадщину, що відкрилась після смерті
ОСОБА_4, є ОСОБА_1 як дружина
спадкодавця, ОСОБА_3 як син спадкодавця,
ОСОБА_2 як донька спадкодавця. Однак,
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відмовились від
прийняття спадщини за законом, подавши
відповідні заяви до нотаріальної
контори. ОСОБА_1 звернулась до Першої
чернівецької державної нотаріальної
контори для прийняття спадщини.

Відповідно до постанови державного
нотаріуса Першої чернівецької
державної нотаріальної контори від 22
серпня 2014 року № 2061/0231 про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на 1/3
частку квартири № 6, розташованої у м.
Чернівці по вулиці Нікітіна в
житловому будинку за № 2, що належала
її покійному чоловікові ОСОБА_4, який
помер 13 лютого 2014 року, у зв’язку з тим,
що нею не подано державній
нотаріальній конторі документів про
державну реєстрацію прав власності на
квартиру, яка успадковується, які є
необхідними для вчинення нотаріальної
дії, і що вчинення такої нотаріальної
дії без таких документів суперечить
законодавству України (а.с.10).

Отже, відповідно до вищезазначених
норм законодавства, право власності на
приватизовану квартиру у ОСОБА_4,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникло з моменту
реєстрації в органах приватизації в
реєстровій книзі (№40912) та передачі їм
квартири. Вимоги щодо державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно нормативні акти того часу не
містили.

Такі висновки підтверджуються
правовою позицією Верховного Суду
України у справі з приводу схожих
правовідносин та викладеною у
постанові від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12.
Так, у вказаній постанові Верховний Суд
України, зокрема, вказав, що відповідно
до статті 2 Закону України від 1 липня 2004
року № 1952-IV "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень"…, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою. Отже, право
власності на збудоване до набрання
чинності Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" нерухоме майно
набувається в порядку, який існував на
час його спорудження, а не виникає у
зв'язку із здійсненням державної
реєстрації права власності на нього в
порядку, передбаченому цим законом, яка
є лише офіційним визнанням державою
такого прав, а не підставою його
виникнення.

Таким чином, 1/3 частка житлової
квартири АДРЕСА_8 на момент смерті
ОСОБА_4 належала йому на праві
власності і входила до спадкової маси.

Посилання державного нотаріуса на п.
4.15. та п.4.18 пункту 4 глави 10 розділу II
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Наказом Мінюсту України 22.02.2012 р. №296/5
(далі - Порядок), як на підставу відмови
у видачі свідоцтва про право на
спадщину суд знаходить безпідставними,
оскільки у даних положеннях Порядку
йдеться про майно, зокрема, нерухоме,
право власності на яке підлягає
державній реєстрації. У даному ж
випадку, право власності на майно
спадкодавця такій реєстрації не
підлягало, бо це не було передбачене
законодавством.

Із повідомлення Чернівецького
КОБТІ від 27 травня 2014 року № 1059
вбачається, що згідно архівних даних
квартира №6, загальною площею 83,80/78,30
кв.м., в тому числі житловою – 48,50 кв.м.
(три житлові кімнати) розташована в
багатоквартирному, житловому будинку
по вулиці Нікітіна № 2 м. Чернівці,
інвентаризаційна вартість якої
складає 136211 грн., при обстеженні
поточних змін немає. (а.с. 11).

Таким чином, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_1 як спадкоємиця за
законом першої черги, має право
успадкувати майно після смерті
чоловіка, а тому слід визначити, що
частки співвласників у квартирі
АДРЕСА_7 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, який
помер 13 лютого 2014 року становлять по 1/3
ідеальній частці та визнати в порядку
спадкування за ОСОБА_1 право власності
на 1/3 частки квартири № 6, розташованої
у м.Чернівці, по вул. Нікітіна, 2, що
належало на праві власності померлого
чоловіка ОСОБА_4, задовольнивши позовні
вимоги повністю.

На підставі викладеного, ст.1, 3, 8, 12, 28
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», Законом
України «Про власність» N 697-XII від 7
лютого 1991 року, ст.3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», та ст.
ст. 5, 16, 345, 392, 1216-1218, 1222 ч.1, 1223, 1226 ч.1, 1269,
1270 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60,
208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 задовольнити.

Визначити, що частки
співвласників у квартирі АДРЕСА_9
ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який помер 13
лютого 2014 року у м.Чернівці, становлять
по 1/3 частки квартири.

Визнати за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на
спадкове майно після смерті ОСОБА_4,
який помер 13 лютого 2014 року у
м.Чернівці, а саме: на 1/3 частки квартири
№ 6 (шість), розташованої у м. Чернівці,
по вул. Нікітіна у будинку за № 2 (два),
загальною площею 83,80/78,30 кв.м. та
житловою 48,50 кв.м., яка складається з
трьох житлових кімнат: 1-а -8,10 кв.м., 2-а -
16,50 кв.м., 3-я – 23,90 кв.м., кухня - 11,70 кв.м.,
вбиральня – 1,70 кв.м., ванна кімната - 3,20
кв.м., коридор - 6,70;2,70 кв.м., комора - 1,40
кв.м.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернівецької
області через Шевченківський районний
суд м.Чернівці шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особи,
які не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ

Л.В.ЯРЕМА