АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Руденко В. В. Доповідач - Каратаєва
Л.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приват Банк" на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня
2014 року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приват Банк" до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а:

20 жовтня 2014 року
Амур-Нижньодніпровським районним
судом м. Дніпропетровська ухвалено
рішення про відмову у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк»
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким позовні вимоги до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
задовольнити. Судові витрати покласти
на відповідача.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, 18 вересня 2006 року між сторонами
був укладений кредитний договір №
DNL0RX07090129, відповідно до якого банк надав
відповідачу кредит в розмірі 1482,78 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24,00% на рік та з
кінцевим терміном повернення 18 вересня
2007 р.

В порушення умов кредитного
договору, ОСОБА_4 свої зобов'язання не
виконала, допустила прострочення
повернення кредиту і сплати відсотків
за його користування, внаслідок чого за
нею станом на 18.02.2014 року виникла
заборгованість в розмірі 22062,39 грн., яка
складається з наступного: 907,45 грн. -
заборгованість за кредитом, 7309,54 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 120,12 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 12198,50 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 1026,78 - штраф
(процентна складова), що
підтверджується розрахунком
заборгованості за кредитним договором.

Згідно п. 5.5 Договору, терміни
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюються сторонами
тривалістю 5 років.

Отже, за умовами договору позовна
давність становить п'ять років, тобто
строк позовної давності сплив 18
вересня 2012 року, тоді як позивач,
звернувся до суду лише 06 березня 2014
року.

В судовому засіданні
відповідачка заявила про застосування
строку позовної давності.

Суд першої інстанції всебічно
дослідив обставини справи, правильно
встановив правовідносини, що склалися
між сторонами та норми матеріального
права, які регулюють дані
правовідносини - ст.ст.526, 527, 530 ЦК
України.

Висновки суду першої інстанції
про застосування строку позовної
давності є обґрунтованими та з ними
погоджується колегія суддів, оскільки
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК). Статтею 259 ЦК визначено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін ( у даному випадку вона
збільшена до 5 років).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України,
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Такі дії
відповідачкою не учинялися

Доводи апелянта про
необґрунтоване застосування строку
позовної давності є безпідставними
оскільки в кредитному договорі
передбачено, що його виконання
здійснюється частинами - один раз на
місяць в чітко визначеній сумі (а.с.4
зв.), то початок перебігу позовної
давності для стягнення кредиту й
процентів за користування кредитом є
день, коли боржник повинен був сплатити
черговий платіж, однак не сплатив його,
а тому позовна давність застосовується
до кожного щомісячного простроченого
платежу, який був визначений у
договорі. Порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) (ст.
610 ЦК).

Одним із видів порушення
зобов'язання є прострочення -
невиконання зобов'язання в обумовлений
сторонами строк.

При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як "строк
дії договору", так і "строк (термін)
виконання зобов'язання" (статті 530, 631
ЦК).

Якщо в зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК).

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням
строку дії договору сторони встановили
й строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3
ст. 254 ЦК спливає у відповідне число
останнього місяця строку. Перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок (ст. 253 ЦК).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство
передбачає два види позовної давності:
загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК передбачає, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За вказаних обставин, колегія
суддів вважає відсутніми підстави для
зміни або скасування рішення суду
першої інстанції, що визначені ст.. 309
ЦПК, рішення відповідає вимогам ст. 213.
214 ЦПК, а тому підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приват Банк" відхилити.

Рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня
2014 року залишити без змін

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: