АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2014
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретар: Данилко О.А.

за участю: позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Сухар Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до комунального підприємства
«Міський торговельний комплекс
«Калинівський ринок» про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, за
апеляційною скаргою комунального
підприємства «Міський торговельний
комплекс «Калинівський ринок» на
рішення Садгірського районного суду м.
Чернівці від 04 вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до КП «МТК «Калинівський
ринок» про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Посилався на те, що наказом № 76-п від
24.03.2014 року він був призначений на
посаду першого заступника
генерального директора КП «МТК
«Калинівський ринок». Наказом №220-п від
02.07.2014 року його було звільнено з
займаної посади у зв'язку із
скороченням штату працівників за п.1 ст.
40 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним, оскільки
йому не були запропоновані всі
вакантні посади та первинна
профспілкова організація не надала
згоди на його звільнення.

Просив поновити його на посаді першого
заступника генерального директора КП
«МТК «Калинівський ринок» та стягнути
з відповідача середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 02.07.2014 р. по
день ухвалення рішення у справі із
розрахунку 529.92 грн. за день.

Рішенням Садгірського районного суду
м. Чернівці від 04 вересня 2014 позов
задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого
заступника генерального директора КП
«МТК «Калинівський ринок» та стягнуто
з відповідача на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 02.07.2014р. по 04.09.2014р. в сумі 24906,24
грн.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі звернуто до негайного
виконання.

Вирішено питання про судові витрати по
справі.

На дане рішення суду КП «МТК
«Калинівський ринок» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову. Посилалось на те, що суд
безпідставно вважав, що позивачу не
були запропоновані всі вільні посади.
Крім цього, суд не дав правової оцінки
відмові профспілки у наданні згоди на
звільнення позивача. На їх думку, така
відмова профспілки є безпідставною.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідачем при звільненні позивача
порушено чинне трудове законодавство,
зокрема позивачу не були запропоновані
всі вільні посади та звільнення
відбулось без згоди профспілкової
організації на його звільнення.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
першої інстанції в частині того, що
позивачу не були запропоновані всі
вільні посади, є помилковим.

Судом встановлено, що 24 березня 2014 року
ОСОБА_1 згідно з наказом №76-п
призначений на посаду першого
заступника генерального директора КП
«МТК «Калинівський ринок».

Наказом в.о.генерального директора КП
«МТК «Калинівський ринок». №121-П від
24.04.2014 року з метою оптимізації
управлінських кадрів, економного та
раціонального використання коштів
фонду оплати праці було вирішено з
25.06.2014 року вивести із штатного розпису
КП МТК «Калинівський ринок» посаду
першого заступника генерального
директора (а.с.10).

24.04.2014 року позивача було попереджено
про наступне звільнення на підставі п.1
ч.1 ст.40 КЗпП (а.с.7).

02 липня 2014 року за наказом по
підприємству №220-П позивач звільнений
з посади першого заступника
генерального директора КП «МТК
«Калинівський ринок» у зв»язку зі
скороченням штату працівників на
підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Відповідно до вимог ст..49-2 КЗпП України
одночасно з попередженням про
звільнення у зв»язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Системний аналіз вказаних норм дає
можливість зробити висновок про те, що
переведення на іншу роботу може мати
місце за умови, що працівникові, який
звільняється, пропонуються вакансії,
на які може претендувати працівник з
урахуванням спеціальності,
кваліфікації, досвіду трудової
діяльності або стану здоров»я.

Як вбачається з матеріалів справи, що
листом від 10.06.2014 року позивачу були
запропоновані посади завідувача
торгового сектору №5 на період
відпустки по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з
посадовим окладом 4019 грн. або старшого
інспектора з організації торгівлі та
надання послуг у службі з організації
торгівлі з посадовим окладом 2192 грн.
(а.с.8). Від даних посад позивач
відмовився.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 24.04.2014 року по 20.06.2014 року до
штатного розпису підприємства було
введено нову посаду - виконавчого
директора, з окладом 6358 грн., яку не було
запропоновано позивачу і що є
порушенням ч.2 ст.40 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

Дійсно, встановлено, що у період з 24.04.2014
року по 20.06.2014 року до штатного розпису
підприємства було введено нову посаду -
виконавчого директора, з окладом 6358
грн.

Відповідно до посадової інструкції
виконавчий директор є прямим
керівником інженера з технічного
нагляду, усіх працівників відділу
головного енергетика та
ремонтно-експлуатаційної дільниці
(п.1.5). Виконавчий директор повинен мати
повну вищу освіту інженерно-технічного
напрямку підготовки та стаж роботи на
посаді керівника не менше 3 років (п.6.1,
6.2).

Як пояснив позивач в судовому
засіданні колегії суддів апеляційного
суду, що у нього немає освіти
інженерно-технічного напрямку
підготовки.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів вважає, що посада
виконавчого директора не могла бути
запропонована позивачу ОСОБА_1,
оскільки він не має інженерної освіти
та певного стажу роботи на посаді
керівника. А тому з мотивувальної
частини рішення слід виключити
посилання на ч.2 ст.40 КЗпП України як на
підставу задоволення позову.

Не заслуговують на увагу доводи
позивача про те, що не було
необхідності в оптимізації
управлінських кадрів, оскільки
визначати чисельність працівників та
штатний розпис є правом власника або
уповноваженого ним органу.

Суд при розгляді спору про поновлення
працівника на роботі зобов»язаний
перевірити наявність підстав для
звільнення ( чи мало місце скорочення
штату або чисельності працівників). Але
він не вправі обговорювати питання про
доцільність скорочення чисельності
або штату працівників. І власник має
право, на свій розсуд, вносити зміни в
штатний розпис. Причому, власник на
свій розсуд має право змінювати
чисельність працівників певної
спеціальності та кваліфікації,
чисельність одних посад зменшити,
здійснити звільнення працівників,
одночасно приймаючи рішення про
прийняття на роботу працівників іншої
спеціальності та кваліфікації,
збільшити чисельність інших посад.

З матеріалів справи також вбачається,
що на підприємстві діє первинна
профспілкова організація працівників
КП «МТК «Калинівський ринок», членом
якої є позивач.

27 червня 2014 року профспілкова
організація не надала згоди на
звільнення позивача, зазначивши
відповідні мотиви.

За змістом ст..43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

У випадках, передбачених
законодавством про працю, виборний
орган первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник,
розглядає у п'ятнадцятиденний строк
обґрунтоване письмове подання
власника або уповноваженого ним органу
про розірвання трудового договору з
працівником. Виборний орган первинної
профспілкової організації
(профспілковий представник) повідомляє
власника або уповноважений ним орган
про прийняте рішення у письмовій формі
в триденний строк після його прийняття.

Рішення виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обґрунтованим. У разі якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника) (ст. 47
КЗпП України).

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06 листопада 1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» передбачено, що розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
допускається лише за попередньою
згодою профспілкового органу, крім
випадків, передбачених ст..ст.43, 43-1 КЗпП
України. Відмова профспілкового органу
у згоді на звільнення є підставою для
поновлення працівника на роботі.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
профспілковий комітет своїм рішенням
не надав згоди роботодавцю на
звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1
ст. 40 КЗпП України із займаної ним
посади та обґрунтував своє рішення.

Доводи апеляційної скарги про
неправомірність такого обґрунтування
є безпідставними, оскільки питання
правомірності обґрунтування лежить
поза межами компетенції суду.
Наведеною вище нормою закону власник
або уповноважений ним орган має право
звільнити працівника без згоди
профспілкового комітету лише у разі,
якщо в рішенні цього виборного органу
немає обґрунтування відмови у наданні
згоди на розірвання трудового
договору, а не за обставин
неправильного його обґрунтування.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів» суд
не наділений правом надавати юридичну
оцінку згоді профспілкового органу на
звільнення чи відмови у ньому.

Крім того, згідно з положеннями ст..39
Закону України «Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності» закон
зобов'язує профспілковий орган
мотивувати відмову в наданні дозволу
на звільнення працівника.

Разом з цим, наявність обґрунтування,
що має недоліки, які стосуються його
всесторонності, повноти, відповідності
(невідповідності) фактичним обставинам
не дає підстав для висновку про
відсутність обґрунтування.

Таким чином, коли звільнення ОСОБА_1,
який є членом первинної профспілкової
організації КП «МТК «Калинівський
ринок» відбулося з істотним порушенням
закону, без надання згоди
профспілкового комітету, суд першої
інстанції правильно встановивши
фактичні обставини справи, дав належну
оцінку представленим доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про
підставність позову у частині
поновлення на попередній роботі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Оскільки позивач не оскаржив рішення
суду в частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу і в
апеляційній скарзі відповідача також
не має доводів щодо перегляду рішення
суду в цій частині, то рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу комунального
підприємства «Міський торговельний
комплекс «Калинівський ринок»
задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м.
Чернівці від 04 вересня 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення посилання на ч.2 ст.40 КЗпП
України як на підставу задоволення
позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу його в законну
силу.

Головуючий: підпис

Судді: підписи