Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/407/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого
Микитюк О.Ю.

суддів
Товянської О.В.,

Гансецької І.А.

при секретарі
Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі заяву
ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішення
Корольовського районного суду
м.Житомира від 16.03.2010 року у справі за
позовом прокурора Корольовського
району м.Житомира в інтересах ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 24 жовтня 2013 року,

встановила:

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 16.03.2010 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Житомирської області від 03.11.2010
року, відмовлено у позові прокурора
Корольовського району м.Житомира в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про виселення.

11 січня 2013 року ОСОБА_1 подала заяву про
перегляд даного рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами. В
обґрунтування заяви зазначила
наступне. На момент ухвалення
Корольовським районним судом
м.Житомира рішення від 16.03.2010 року було
чинним рішення апеляційного суду
Житомирської області від 18.08.2009 року
про визнання за ОСОБА_4 права
користування квартирою АДРЕСА_1. В
подальшому це рішення апеляційного
суду було скасоване і ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 12.12.2012 року залишено в силі
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 24.06.2009 року про відмову
ОСОБА_4 у позові про визнання права
користування квартирою.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 24 жовтня 2013 року
заява ОСОБА_1 задоволена. Скасоване у
зв'язку із нововиявленими обставинами
рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 16.03.2010 року. Позов
прокурора задоволено, виселено ОСОБА_4
з квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення і ухвалити нове
рішення про відмову ОСОБА_1 у позові за
безпідставністю. Апелянт посилається
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Рішення або ухвала суду, якими
закінчено розгляд справи, що набрали
законної сили, можуть бути переглянуті
у зв'язку з нововиявленими обставинами
(ч.1 ст.361 ЦПК України).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.361 ЦПК України
підставою для перегляду рішення,
ухвали суду чи судового наказу у
зв'язку з нововиявленими обставинами є
скасування судового рішення, яке стало
підставою для ухвалення рішення чи
постановлення ухвали, що підлягають
перегляду.

Як роз'яснено у п.9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 30.03.2012 року „Про практику
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами",
скасування судового рішення (пункт 3
частини другої статті 361 ЦПК) може бути
визнано нововиявленою обставиною лише
в тому випадку, коли суд обґрунтував
ухвалене судове рішення скасованим
(воно було підставою для ухвалення
такого судового рішення) або виходив із
нього, хоча прямо й не посилався на
нього на підтвердження наявності
вказаних обставин, а також якщо
наслідком скасування судового рішення
є інше за змістом вирішення спору.
Вирішуючи питання про скасування
судового рішення із зазначених
підстав, суди мають виходити з
преюдиційного зв'язку судових рішень,
зокрема, із того, що між рішеннями має
існувати матеріально-правовий зв'язок,
факти, встановлені в одній із справ,
мають значення для іншої справи.

Встановлено, що 26.11.2008 року прокурор
Корольовського району м.Житомира
звернувся до суду із позовом в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про виселення з квартири
АДРЕСА_1 на підставі ст.116 ЖК України,
посилаючись на те, що відповідач
створює неможливі для проживання
умови, залякує позивачів, вчиняє бійки,
псує санітарно-технічне обладнання,
особисті речі позивачів, заважає
відпочивати вночі.

Відповідно до ст.116 ЖК України, якщо
наймач або члени його сім'ї чи інші
особи, які проживають спільно з ними,
систематично руйнують або псують жиле
приміщення, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі, а заходи попередження
виявились безрезультатними, винні
можуть бути виселені на вимогу наймача
або інших зацікавлених осіб.

Відмовляючи прокурору у позові, суд не
обґрунтовував рішення рішенням
апеляційного суду Житомирської
області від 18.08.2009 року, не виходив з
нього і не ставив свій висновок про
безпідставність позову у залежність
від наявності або відсутності у
відповідача права користування
спірним приміщенням, оскільки
положення ст.116 ЖК поширюються на всіх
осіб, які фактично проживають в
приміщенні, а не тільки на тих, хто має
таке право.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 і
скасовуючи рішення, суд першої
інстанції помилково вважав що між
рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 24.06.2009 року та
рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 16.03.2010 року існує
преюдиційний зв'язок.

Крім того, задовольняючи позов
прокурора, суд першої інстанції
порушив принцип диспозитивності
цивільного судочинства, вийшов за межі
позовних вимог, надав оцінку
обставинам вселення ОСОБА_4 у спірну
квартиру та самостійно зазначив
правовою підставою виселення ст.109 ЖК
України, яка взагалі не містить
переліку підстав для виселення особи.

За таких обставин рішення належить
скасувати та залишити без задоволення
заяву ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 314, 316, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Скасувати рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 24 жовтня
2013 року.

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1
про перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення Корольовського
районного суду м.Житомира у справі за
позовом прокурора Корольовського
району м.Житомира в інтересах ОСОБА_1,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: Судді: