Ухвала

іменем україни

25 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання акту про нещасний
випадок на виробництві дійсним та
визнання інвалідом другої групи
внаслідок нещасного випадку на
виробництві за касаційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 19 травня 2014 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
16 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 23 квітня 1986 року він працював у
ЖКО треста «Чорноморгідробуд» на
посаді інженера. 3 липня 1986 року, у
робочий час з ним стався нещасний
випадок на виробництві, в результаті
якого він став інвалідом другої групи
внаслідок трудового каліцтва. Після
нещасного випадку було складено акт
про нещасний випадок Н-1 1977 року, на
підставі якого йому була призначена
пенсія, як інваліду праці другої групи.
У червні 2012 року він звернувся до
відповідача для отримання протезу,
однак йому було відмовлено з тих
підстав, що акт про нещасний випадок на
виробництві не відповідає
встановленій формі. Посилаючись на те,
що факт нещасного випадку мав місце і
підтверджується належними доказами,
позивач просив встановити факт
нещасного випадку, визнати акт про
нещасний випадок на виробництві від 4
липня 1986 року дійсним, а також просив
визнати його інвалідом 2 групи
внаслідок нещасного випадку на
виробництві.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 19 травня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.
Встановлено юридичний факт, що з ОСОБА_4
дійсно 3 липня 1986 року стався нещасний
випадок на виробництві. Визнано
дійсним акт про нещасний випадок на
виробництві за формою Н-1 від
4 липня 1986 року, складений та виданий
ЖКО треста «Чорноморгідробуд»
відносно ОСОБА_4 У задоволенні решти
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 16 жовтня 2014 року рішення
суду першої інстанції в частині
визнання дійсним акту про нещасний
випадок на виробництві від 4 липня 1986
року скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення про відмову у
позові ОСОБА_4 В іншій частині рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 19 травня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у
повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Встановлюючи юридичний факт про
нещасний випадок на виробництві, суди
на підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що
доведено факт нещасного випадку на
виробництві з позивачем, що мало місце 3
липня 1986 року, у тому числі
преюдиційним рішенням про стягнення
страхових коштів. Встановлення такого
факту передбачалось чинним на той час
законодавством і не передбачено з 24
листопада 1992 року, з дня введення в дію
Закону України «Про охорону праці».
Також суди дійшли вірного висновку про
те, що є копія акту про нещасний випадок
і поновити оригінал акту неможливо.
Зазначене узгоджується з п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 5 «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення».

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі
відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 19 травня 2014 року в
нескасованій при апеляційному
перегляді частині та рішення
апеляційного суду Одеської області від
16 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник