У Х В А Л А

22 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Мазур Л.М., Остапчука Д.О., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом
України ухвал Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання права
власності на частку квартири, визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у
якому зазначала, що з 1981 року по 2010 рік
вона та ОСОБА_7 перебували у шлюбі.
Просила визнати право власності на її
частину квартири АДРЕСА_1, що
відповідає грошовій сумі 5 652 грн 50 коп.,
з визнанням частково недійним договору
купівлі-продажу вказаної квартири.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 13 червня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 06
серпня 2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 вересня 2014
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 13 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 06 серпня 2014 року
на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

від 25 вересня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ч. 1 ст. 57, ст. 60, Сімейного кодексу
України (далі - СК України).

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявниця наводить
витяг з ухвали Верховного Суду України
від 11 жовтня 2006 року, постановленої за
результатами розгляду справи за
позовом про визнання права власності
на квартиру; за зустрічним позовом про
поділ квартири як спільного сумісного
майна подружжя.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Погоджуючись з судовими рішеннями,
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 25 вересня 2014 року,
яку просить переглянути заявниця,
керувався тим, що рішенням
апеляційного суду Одеської області від
11 липня 2012 року у задоволенні позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ квартири
АДРЕСА_1 відмовлено; вказаним рішенням
встановлено, що квартира придбана не за
спільні кошти подружжя.

Скасовуючи судові рішення про
задоволення первісного позову ОСОБА_5 і
відмову у зустрічному позові ОСОБА_4.,
та передаючи справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, Верховний Суд
України в ухвалі від 11 жовтня
2006 року керувався тим, що суди залишили
поза увагою, що свідоцтво про право
власності на квартиру видане ОСОБА_4.
При цьому суди не з'ясували правових
підстав вимоги ОСОБА_4. щодо визнання
спільним майном квартири, придбаної
ОСОБА_5 за інвестиційним договором. Не
з'ясувавши правових підстав вимоги, суд
не окреслив межі дослідження фактичних
обставин, які мають значення для її
вирішення, і не встановив характер
правовідносин, що випливають із цих
обставин. Тобто спір по суті не
вирішений і судом касаційної інстанції
не висловлено жодної правової позиції
щодо розгляду спору.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ не є
подібними, доводи заявника стосуються
переоцінки доказів.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_6
про перегляд ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2014 року слід
відмовити.

Керуючись статтями 354, 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання
права власності на частку квартири,
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири, за заявою
ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом
України ухвал Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 вересня 2014
року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: Л.М. Мазур В.А.
Нагорняк Д.О. Остапчук Г.В. Юровська