Провадження № 6/761/2114/2014
У Х В А Л А

24 листопада 2014 року
м.Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого судді
Гриньковської Н.Ю.

при секретарі Ковтун
А.В.

розглянувши подання Головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», ОСОБА_3 про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, без вилучення паспортного
документа, ОСОБА_3,-

в с т а н о в и в:

19 листопада 2014 року до Шевченківського
районного суду міста Києва надійшло
подання державного виконавця про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України гр. ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до
виконання зобов'язань, покладених на
неї рішенням Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 22.06.2011 у
справі №2-1333/11.

До провадження судді Шевченківського
районного суду міста Києва вказана
справа була передана 21 листопада 2014
року.

Свою заяву державний виконавець
обґрунтовує тим, що на виконанні у ВПВР
Державної виконавчої служби України
перебуває виконавче провадження ВП
№36331551, відкрите з примусового
виконання виконавчого листа №№2-1333/11,
виданого 04.12.2012 Бабушкінським районним
судом м.Дніпропетровська про стягнення
з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованості за кредитним договором
№К-Д 014/02-40/565 від 18.01.2007 в сумі 10220619,92грн.,
на повернення судових витрат 1820,00грн., а
всього 10222439,92грн.

Заявник вказує на те, що 04.02.2013
державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, відповідно до якої
боржнику встановлено семиденний строк
для добровільного виконання вимог
вказаного виконавчого документу.
Однак, у встановлений строк для
самостійного виконання вимог
виконавчого документу, а також, на
сьогоднішній день, боржником не
здійснено жодних дій для погашення
заборгованості. Заявник посилаючись на
те, що оскільки, рішення боржником, на
сьогоднішній день, не виконано, на
вимоги державного виконавця боржник не
реагує, не повідомляє про своє фактичне
місце проживання та реєстрацію, що може
бути розцінено як ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
на неї рішенням суду, а також,
враховуючи значну суму заборгованості,
захист прав та інтересів стягувача,
просив тимчасово обмежити виїзд за
межі України боржника.

Представник заявника у судове
засідання не з'явився. Зі змісту
подання вбачається можливість
розглянути подання без участі
державного виконавця та повідомлення
письмово про наслідки розгляду
подання.

Розглянувши подання, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про те, що вказане подання задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.21 Конституції
України, усі люди є вільними і рівні у
своїй гідності та правах. Права і
свободи людини є невідчужуваними та
непорушними.

Згідно зі ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

В силу ст.13 Загальної декларації прав
людини кожна людина має право вільно
пересуватися й обирати собі місце
проживання в межах любої держави. Кожна
людина має право залишати будь-яку
країну, включаючи свою власну, і
повертатися у свою країну.

Водночас, Закон України від 21.01.1994 року
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, п.5 ст.6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» передбачено, як
підставу для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон ухилення особи
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Відповідно до п.п.3,5,11 ч.3 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами, державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право: з
метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну; накладати арешт на
майно боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку; викликати
фізичних осіб, посадових осіб з приводу
виконавчих документів, що знаходяться
у виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ.

При цьому, згідно з п.18 ч.3 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Таким чином, аналіз перелічених норм
законів дає підстави стверджувати, що
необхідною умовою для застосування
видів тимчасового обмеження у виїзді
за кордон є встановлення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Звернувшись до суду з поданням, заявник
наголошував, що з дня відкриття
виконавчого провадження ВП №36331551,
відкритого з примусового виконання
виконавчого листа №№2-1333/11, виданого
04.12.2012 Бабушкінським районним судом
м.Дніпропетровська про стягнення з
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованості за кредитним договором
№К-Д 014/02-40/565 від 18.01.2007 в сумі 10220619,92грн.,
на повернення судових витрат 1820,00грн., а
всього 10222439,92грн, боржником не було
здійснено будь-яких дій, які б
спрямовувались на виконання вказаного
рішення суду, на вимоги державного
виконавця боржник не реагує, а тому
наявні підстави вважати, що боржник
умисно ухиляється від зобов'язань за
вказаним рішення суду. Тому, з метою
уникнення виконання зобов'язань,
покладених на боржника судовим
рішенням, слід обмежити ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України, оскільки такий
захід впливу може забезпечити повноту
виконання зобов'язань за вказаним вище
рішенням суду.

Водночас, як вбачається з матеріалів
подання, заявником не надано жодного
доказу на підтвердження того, що
боржник свідомо ухиляється від
добровільного виконання своїх
зобов'язань за вказаним рішенням суду,
а також, має намір виїхати за межі
України.

Також, не надано будь-яких доказів
наявності у боржника документу для
виїзду за кордон, відкритих віз або
інших доказів які б свідчили про наміри
боржника залишити територію України.

Тобто, жодного належного та
допустимого доказу, передбаченого
ст.58,59 ЦПК України, який би мав
відношення до подання державного
виконавця та який би підтверджував
факт ухилення боржника від
добровільного виконання своїх
зобов'язань за рішенням суду, а також,
що боржник має намір виїхати за межі
України, суду не надано.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що юридична санкція у
вигляді тимчасового обмеження особи
боржника у праві виїзду за кордон може
бути застосована не за наявності факту
невиконання боржником своїх
зобов'язань, а при дійсному ухиленні
боржника від їх виконання.

За приписами ч.1, 3 ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 ЦПК.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

З огляду на вищевикладене, а також,
враховуючи те, що заявником не надано
доказів, на підтвердження обставин,
викладених у поданні щодо ухилення
боржника від виконання зобов'язань за
виконавчим документом, а також,
зважаючи на те, що встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
для громадянки ОСОБА_3, є прямим
порушенням її конституційних прав та
свобод, суд дійшов висновку, що у
задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.21, 33 Конституції України,
ст.ст.209, 210, 293, 294, 377-1 ЦПК України, ст.11
Закону України «Про виконавче
провадження», ст.6 Закону України «Про
порядок виїзду і в'їзду в Україну
громадян України» суд,

у х в а л и в:

У задоволенні подання Головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», ОСОБА_3 про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, без вилучення паспортного
документа, ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подання через Шевченківський районний
суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її
проголошення, а у разі, якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя