Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2935/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Драний В. В.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

10.12.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М.,
Суржика М.М.,

при секретарі: Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 15 жовтня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И
Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та майном.

Зазначав, що він є власником
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці площею 1323,2 кв.м. На
суміжній земельній ділянці
розташований житловий будинок з
надвірними будівлями № 52, який
належить на праві спільної часткової
власності відповідачам. У 2011 році він
за власні кошти на межі між вказаними
земельними ділянками встановив
металевий паркан з метою візуалізації
межі між земельними ділянками та для
захисту свого права власності. Проте,
рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 27 грудня 2012 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, ОСОБА_3 зобов'язано
демонтувати вказану огорожу між
домоволодіннями № 52 та № 54. Оскільки
ліквідація межової споруди
відповідачами порушує його право
землекористувача, просив суд
зобов'язати відповідачів усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом припинення
дій по демонтажу паркану,
розташованого на межі між земельними
ділянками № 52 та АДРЕСА_1 (а.с.2-4).

Рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено
(а.с.141-143).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення про
задоволення його позову (а.с.150-152).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач та його представник
підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, в судове
засідання не прибули. Надали заяви
про розгляд справи в їх відсутність
(а.с.179, 167-168).

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає із
наступних підстав.

Правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює,
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст.
316 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст.
319 ЦК України власникові належить
право володіння, користування та
розпорядження своїм майном, яке він
реалізує на власний розсуд.

Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321
ЦК України). Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом (ч.2 ст.321 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК
України власник земельної ділянки
або землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що позивачу
на підставі нотаріально посвідченого
договору дарування житлового будинку
від 19 травня 1977 року на праві власності
належить житловий будинок з надвірними
будівлями в АДРЕСА_1. Договір
зареєстровано в реєстрі за № 1-3463
(а.с.5-6). Право власності зареєстровано 10
червня 1977 року в обласному
комунальному підприємстві
"Кіровоградське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації".

Відповідачу ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу частини
житлового будинку від 20 лютого 2002 року
належить 23/50 частини житлового будинку
з відповідною частиною господарських
та побутових будівель і споруд за
АДРЕСА_2.

Іншим співвласником будинку по
АДРЕСА_2 є ОСОБА_3, якій належить 27/50
частини житлового будинку, згідно
технічного паспорта від 12 травня 2010
року та довідки про належність
нерухомого майна № 53639 від 22 листопада
2010 року.

Позивач та відповідачі є
суміжними землекористувачами.

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа
- ОСОБА_2 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою, що
знаходиться в АДРЕСА_2, розмір якої
складає 831,3 кв.м., зайнятих під дворовим
покриттям та надвірними будівлями і
городом з урахуванням ідеальних часток
співвласників домоволодіння. Також
просила усунути перешкоди в
користуванні домоволодінням та
земельною ділянкою шляхом
забезпечення доступу до домоволодіння
по АДРЕСА_2, надання ключів від воріт,
демонтування клумби, яка розташована у
дворі, а також міждворової огорожі, що
знаходиться між домоволодінням № 54 і №
АДРЕСА_2.

Рішенням Ленінського районного
суду м.Кіровограда від 27 грудня 2012 року
позов ОСОБА_4 задоволено. Визначено
порядок користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_2 відповідно до
висновку будівельно-технічної
експертизи від 3 грудня 2012 року.
Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди
ОСОБА_4 в користуванні домоволодінням
по АДРЕСА_2 шляхом передачі ключів від
воріт домоволодіння, демонтажу
квіткової клумби, а також дворової
огорожі, що розташована між
домоволодінням № 54 та АДРЕСА_2 (а.с.12-13).

Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 липня 2013 року вказане
рішення суду першої інстанції залишено
без змін (а.с.62-64).

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом зобов'язання знести
огорожу між домоволодіннями № 52 та
АДРЕСА_1, суд першої інстанції поклав
такий обов'язок на ОСОБА_3, як належного
відповідача у справі.

Суд виходив із висновку № 1159-1160/23
судової будівельно-технічної
експертизи про визначення порядку
користування земельною ділянкою від 03
грудня 2012 року, яким встановлено, що в
користуванні ОСОБА_4 знаходиться
частина земельної ділянки, що
відноситься до фасадної межі та правої
бічної межі по АДРЕСА_2 з входом - 0,65 м, а
в користуванні ОСОБА_3 земельна
ділянка, яка відноситься до фасадної та
лівої бічної межі та одноосібним
користуванням входом (заїздом) у двір.
Ліва бокова межа між домоволодіннями №
54 та АДРЕСА_2 становить 66,60м. В
користуванні власника ОСОБА_3 з
часткою 27/50 знаходиться: квартира № 1,
яка складається із частини житлового
будинку, частини літньої кухні ,
вигрібна яма, вимощення, ганок та
огорожа літ.N ( а.с.16-22).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

На виконання рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 27
грудня 2012 року, видано виконавчий лист
№ 2-962/11 від 13 вересня 2013 року про
примусове виконання рішення суду щодо
зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати
огорожу між земельними ділянками № 52
та АДРЕСА_1. Виконавчий лист перебуває
на примусовому виконанні у Ленінському
ВДВС Кіровоградського міського
управління юстиції і на даний час
виконавче провадження не закінчено,
оскільки боржником ОСОБА_3
демонтування огорожі не здійснено.

Звернувшись з позовом про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом
припинення дій по демонтажу паркану на
межі між земельними ділянками № 52 та
АДРЕСА_1, позивач фактично просить
припинити виконання рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 27 грудня 2012 року, яке
набрало законної сили і є обов'язковим
для виконання.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129
Конституції України обов'язковість
судових рішень є однією із основних
засад судочинства.

Зі змісту рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 27
грудня 2012 року та ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вбачається, що при розгляді
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_2 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою та
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, представник
відповідача ОСОБА_3 заперечувала лише
щодо порядку користування земельною
ділянкою, право власності відповідача
на спірну огорожу не заперечувалось.
Не надавались суду і третьою особою -
ОСОБА_2 при розгляді справи докази
належності саме йому спірної огорожі.

Безпідставними є посилання
позивача в апеляційній скарзі на ч.3
ст.14 ЦПК України, якою передбачено, що
обов'язковість судового рішення не
позбавляє осіб, які не брали участь у
справі, можливості звернутися до суду,
якщо ухваленим судовим рішенням
порушуються їхні права, свободи чи
інтереси, оскільки як свідчать
матеріали справи, ОСОБА_2 особисто брав
участь у розгляді справи за позовом
ОСОБА_4 в якості третьої особи та
надавав свої заперечення, оскаржував
рішення суду в апеляційному порядку.
Вказане положення ч.3 ст.14 ЦПК України
стосується лише тих осіб, які ні
особисто, ні через свого представника
не брали участь у розгляді справи і
були позбавлені можливості захищати
свої права.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що надана
позивачем видаткова накладна на
будівельні матеріали не доводить його
право власності на спірну металеву
огорожу (а.с.33).

За даними характеристики будівель
і споруд по АДРЕСА_1, наданої позивачем,
належна йому огорожа NN1 представляє
собою ворота металеві та дощатий
паркан (а.с.99).

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, суд
першої інстанції повно і всебічно
встановив обставини справи та ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: