У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И 17 грудня 2014 року
м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в складі:
Черненко В.А.,
Лесько А.О., Червинської М.Є.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Ірпінської міської ради Київської
області, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6,
про визнання недійсними рішення
Ірпінської міської ради, державного
акту на право власності на земельну
ділянку, мирової угоди за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 5
серпня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 23 жовтня 2014
року, - в с т а н о в и л а: У грудні 2013
року ОСОБА_4 звернувся до суду із
вказаним вище позовом, в якому просив
визнати недійсною мирову угоду,
укладену 23 жовтня 2003 року між
ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8
щодо розподілу земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним
рішення Ірпінської міської ради
35 сесії IV скликання від 27 квітня 2005
року № 1148-35- IV «Про технічну
документацію із землеустрою щодо
складання державних актів, що
посвідчують право власності на
земельні ділянки громадян» в частині
затвердження технічної документації
із землеустрою та передачі безоплатно
у власність земельних ділянок, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
ОСОБА_5; визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,1088 га, яка розташована
в АДРЕСА_1, серія ЯА № 445548,
виданий ОСОБА_5 Вимоги мотивував тим, що
відповідно до умов договору дарування
від 10 грудня 1998 року він є
власником 38/100 частини житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, інша частина будинку належить
27/100 ОСОБА_6 та 35/100 частини ОСОБА_5 Згідно
мирової угоди від 23 жовтня 2003 року,
укладеної між його матір'ю ОСОБА_7,
ОСОБА_5 та ОСОБА_8, ОСОБА_7 належить
земельна ділянка площею 393 кв.м, ОСОБА_5 -
1 тис. кв.м, ОСОБА_8 - 393 кв.м. Однак на час
укладення мирової угоди власником
частини житлового будинку був він, а не
його мати, що підтверджується
договором дарування. Також, на момент
укладання мирової угоди
ОСОБА_8 уже не була власником частини
вищевказаного житлового будинку,
оскільки подарувала належну їй частину
ОСОБА_6 та станом на 23 жовтня 2003 року
померла. Крім того, зазначає, що
рішенням Ірпінської міської ради від 4
грудня 2003 року № 500-16-ХХІV ОСОБА_5
надавався дозвіл на приватизацію
земельної ділянки площею 0,10 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, а вже технічна
документація розроблялась на дві
окремі земельні ділянки площею 0,10 га
та площею 0,0088 га для ведення особистого
селянського господарства, що
підтверджується кадастровими планами.
Вказує, що ОСОБА_5 не звертався із
заявою про передачу у приватну
власність земельної ділянки площею
0,0088 га. Рішенням Ірпінської міської
ради від 27 квітня 2005 року № 1148-35-IV
затверджена технічна документація на
земельну ділянку ОСОБА_5, конфігурація
якої не відповідає фактичній
конфігурації земельної ділянки, що
зазначена в технічних планах від 10
липня 1985 року та 10 вересня 1998 року.
Частина земельної ділянки площею 0,10 га
ОСОБА_5 розміщена таким чином, що
приватизована за рахунок земель
загального користування, тобто
загального проїзду, що підтверджується
зведеним планом земельної ділянки по
АДРЕСА_1 від 23 січня 2012 року. Вказані
порушення призводять до порушення його
права власності на вільне користування
земельною ділянкою, а саме в результаті
затвердження технічної документації
на земельну ділянку площею 0,10 га та
площею 0,0088 га сарай «Б» опинився на
межі суміжних земельних ділянок, та
ОСОБА_5 було встановлено ворота зі
свого двору, які відчиняються в сторону
його земельної ділянки. Крім того,
Ірпінська міська рада, при винесенні
рішення від 27 квітня 2005 року, не
врахувала технічну документацію, а
саме технічні паспорти від 10 вересня
1998 року та 3 березня 2006 року, мирову
угоду. Також ОСОБА_5 при
виготовленні державного акту було
вчинено багато порушень, а саме він не
проводив будь-яких погоджень меж з
землекористувачем суміжної земельної
ділянки та 15 лютого 2004 року вніс
неправдиві відомості до акту
встановлення та погодження зовнішніх
меж земельної ділянки. В державному
акті зазначено, що земельна ділянка
межує з земельною ділянкою ОСОБА_7 від
точки Е до точки Ж, однак із зведеного
плану земельної ділянки вбачається, що
земельна ділянка від точки Ж до
середини земельної ділянки по лінії Е
межує з земельною ділянкою ОСОБА_6, але
остання взагалі не зазначена у
переліку землекористувачів у
державному акті ОСОБА_5 Також зазначає,
що вся дозвільна документація для
приватизації земельної ділянки ОСОБА_5
готувалася щодо земельної ділянки, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а
державний акт виданий щодо земельної
ділянки, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 5 серпня
2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 23 жовтня 2014 року, позов
задоволено. Визнано недійсною мирову
угоду, укладену 23 жовтня 2003 року між
ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8
щодо розподілу земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним
рішення Ірпінської міської ради 35
сесії IV скликання від 27 квітня 2005 року
№ 1148-35-IV «Про технічну документацію із
землеустрою щодо складання державних
актів, що посвідчують право власності
на земельні ділянки громадян» в
частині затвердження технічної
документації із землеустрою та
передачі безоплатно у власність
земельних ділянок, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_5 Визнано
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,1088 га, яка розташована в АДРЕСА_1, серія
ЯА № 445548, виданий ОСОБА_5 Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
поданій касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить вказані
судові рішення скасувати, закрити
провадження у справі в частині вимоги
щодо визнання недійсним державного
акту про право власності на земельну
ділянку серії ЯА № 445548 та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову в частині позовних вимог про
визнання недійсною мирової угоди від 23
жовтня 2003 року та визнання недійсним
рішення Ірпінської міської ради від 27
квітня 2005 року № 1148-35-IV.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість судового рішення в
межах касаційного оскарження, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.
2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позову, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, правильно встановив характер
спірних правовідносин сторін у справі
та застосував норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи з дотриманням норм
процесуального права. Зокрема, суд на
підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами, дійшов
правильного висновку про задоволення
позову, оскільки приватизація
земельної ділянки ОСОБА_5 відбулася з
порушенням законодавства та про
відсутність підстав для задоволення
строку позовної давності. Доводи
касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку про те, що судами
при розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами
для скасування судових рішень.
Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а: Касаційну
скаргу ОСОБА_5 відхилити. Рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 5 серпня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Київської
області від 23 жовтня 2014 року
залишити без змін. Ухвала оскарженню не
підлягає. Колегія суддів: В.А.
Черненко А.О. Лесько
М.Є. Червинська