РІШЕННЯ

Іменем України

17.11.2014 р. Франківський районний суд
м.Львова в складі :головуючого

судді Гулієвої М.І.

При секретарі Матвієнко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки проведення розрахунку при
звільненні ,-

в
с т а н о в и в

позивачка звернулася до суду з
позовом про стягнення заробітної плати
за вислугу років за період з квітня по
липень 2012р.в сумі 300грн.,компенсації за
невчасно виплачену зарплату в сумі 180
грн. та середнього заробітку за час
затримки проведення розрахунку при
звільненні в сумі 26736,99грн., посилаючись
на те, що вона працювала у відповідача
на посаді фельдшера. Згідно наказу
№170-к від 25.07.2012р.звільнена на підставі
ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні з
нею не проведено розрахунку.
Розрахунок в сумі 17724,14грн.отримала
лише 03.05.14р.

31.10.14р.позивачка уточнила позовні
вимоги та просить стягнути в її користь
середній заробіток за час затримки
належних їй при звільненні виплат в
сумі 27928,98грн.без прибуткового
податку,виходячи з середньомісячного
заробітку за 2 останні місяці роботи
-1407,21грн.,середньоденного заробітку в
сумі 70,35грн.за 397 протермінованих
робочих дні.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримала, дала
аналогічні пояснення, просить позов
задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що дійсно позивачці при звільненні не
виплачено заборгованість по зарплаті ,
однак невиплата мала місце не з вини
підприємства, а у зв»язку тз
відсутністю коштів та арештом
рахунків.Крім того,на виконання
рішення суду 28.01.14р.кошти в сумі
заборгованості по зарплаті перед
позивачкою були зняті з рахунку
підприємства та у зв»язку з цим
виконавче провадження
закінчено,згідно постанови державного
виконавця від 05.02.14р.Просить
застосувати строк позовної давності та
в задоволенні позову
відмовити.Одночасно представник
відповідача погодився з сумою
середньомісячного та середньоденного
заробітку позивачки,а також з
кількістю робочих днів за 2012-січень
2014р.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення.

У судовому засіданні встановлено, що
позивачка працювала в ЛНДРТІ на посаді
фельдшера. Згідно наказу №170-к від
25.07.2012р.звільнена на підставі ч.3 ст.38
КЗпП України.

Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції
України, право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищене законом.

Згідно ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум,що йому належать,проводиться в день
звільнення.

Як встановлено судом, при звільненні
позивачці не виплачено всі належні їй
суми, заборгованість по зарплаті
становила 17810,94грн.,яка стягнена в
користь ОСОБА_1згідно судового наказу
Франківського районного суду м.Львова
від 23.08.12р. та перерахована на її
рахунок 03.05.2014р..

Статтею 117 КЗпП України передбачено
відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні, а саме- у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівнику сум у строки,
визначені ст.116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство має сплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Зазначене узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України
,висловленою в постанові від 20.11.2013р. у
справі №6-114цс13.

Кожна сторона , відповідно до ст.60
ЦПК України,зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі та щодо яких у сторін виникає
спір.

Представник відповідача заперечив
позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні позивача,
однак, у підтвердження своїх
заперечень не подав жодних доказів, які
б стверджували відсутність вини
відповідача.

Так, посилання представника
відповідача на неможливість виплати
заборгованості позивачу у зв»язку з
накладенням арешту на рахунки
підприємства,у зв»язку з наявністю
заборгованості по заробітній платі не
може братись судом до уваги, так як
представлена суду постанова
Франківського ВДВС Львівського МУЮ від
10.04.2012р.не свідчить про відсутність
вини відповідача у невиплаті належних
коштів позивачу при звільненні, яке
мало місце 25.07.2012р .

Як зазначено у постанові Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», суд на підставі ст.117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні,
якщо роботодавець не доведе
відсутності у цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

Що стосується тимчасового режиму
роботи- один день в місяць,з 01.07.12р.,про
який зазначено у запереченні
відповідача на позов, суд не приймає
цих заперечень до уваги, оскільки,
представник відповідача у судовому
засіданні ствердив про те,що наказ про
тимчасовий режим роботи на позивачку
не поширювався.

Представником відповідача заявлено
про застосування строку позовної
давності.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна
давність-це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Як зазначено у ст.267 ч.4 ЦК
України,сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст..233 ч.1 КЗпП
України,працівник має право звернутись
із заявою про вирішення трудового
спору до суду в тримісячний строк з дня,
коли він дізнався або повинен був
дізнатись про порушення свого права.

З рішення Конституційного Суду
України від 22.02.12р. у справі №4рп/2012
вбачається,що положення ч.1 ст..233 КЗпП
України у взаємозв»язку з положеннями
ст..116,117,237-1 КЗпП України слід розуміти
так,що для звернення працівника до суду
із заявою про вирішення трудового
спору щодо стягнення середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку при звільненні
встановлено тримісячний строк,перебіг
якого розпочинається з дня,коли
звільнений працівник дізнався або
повинен був дізнатись про те,що власник
або уповноважений ним орган,з вини
якого сталась затримка виплати всіх
належних при звільненні сум,фактично з
ним розрахувався.

В судовому засіданні
встановлено,що про проведення
розрахунку позивачка дізналась після
поступлення коштів на її картковий
рахунок,а саме 03.05.14р.,що вбачається з
виписки з рахунку ОСОБА_1за період з 01.05
по 04.05.14р.в ПАТ»Приватбанк».

Відповідачем не надано суду
будь-яких інших належних та допустимих
доказів на підтвердження того,що
позивачка про фактичний розрахунок
дізналась у день зняття коштів з
рахунку підприємства-28.01.14р.

Постанова державного виконавця
ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області від
05.02.14р.про закінчення виконавчого
провадження з виконання судового
наказу №2н/1326/1271/12 про стягнення з ДП
ЛНДРТІ в користь ОСОБА_1заборгованості
по зарплаті в сумі 17810,94грн.,у зв»язку із
фактичним виконанням
рішення-перерахуванням 28.01.14р.коштів
стягувачеві згідно розпорядження
державного виконавця не може братись
судом до уваги як належний доказ
повідомлення позивачки про виконання
рішення суду, оскільки,відсутні докази
отримання ОСОБА_1 даної постанови.

Враховуючи,що кошти на рахунок
позивачки поступили 03.05.14р.,суд
приходить до висновку,що саме в цей
день вона дізналась про фактичний
розрахунок.

Оскільки,позов до суду подано
03.07.2014р.,суд вважає,що строк позовної
давності,визначений ч.1ст.233 КЗпП
України, позивачкою не пропущено.

Одночасно,суд бере до уваги,що кошти
на виконання рішення суду та стягнення
в користь позивачки заборгованості по
зарплаті в сумі 17810,94грн.з рахунку
відповідача були зняті 28.01.14р.,що
стверджується наведеною вище
постановою державного виконавця, однак
не були вчасно перераховані
стягувачу,а тому суд приходить до
висновку,що за період з 28.01.14р.по 03.05.14р.
відсутня вина відповідача у
несвоєчасному проведенні розрахунку.

Відтак, заявлені вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку підставні та
підлягають до часткового задоволення в
сумі 23567,25грн., виходячи з
наступного-згідно поданої довідки від
09.08.12р.,середньомісячний заробіток
ОСОБА_1за 2 остані місяці складає
1407,21грн.,що також встановлено рішенням
Франківського районного суду м.Львова
від 09.10.13р.у справі №2/465/2845/13,
середньоденний заробіток позивача
становить 70,35грн. без врахування
обов»язкових податків та зборів,(з
даною сумою представник відповідача у
судовому засіданні
погодився),кількість робочих днів за
період з 25.09.12р.по 29.01.14р.становить 335
х70,35=23567,25грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 208,209,212-215,218
ЦПК України,суд,-

В И Р І
Ш И В :

Позов задоволити частково .

Стягнути з Державного підприємства
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» в користь
ОСОБА_1 23 567(двадцять три тисячі
п»ятсот шістдесят сім) грн.25 середнього
заробітку за час затримки проведення
розрахунку при звільненні , без
врахування обов»язкових податків та
зборів.

Стягнути з Державного підприємства
«Львівський науково-дослідний
радіотехнічний інститут» 243,6грн.
судового збору в дохід держави.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя
М.І.Гулієва