Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
с.м.т. Новотроїцьке

Новотроїцький районний суд
Херсонської області в складі:

Головуючого судді -
Бугрименка В.В.

при секретарі -
Голумбієвській С.Ф.

позивача - ОСОБА_1

представників - ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" про
стягнення коштів за договором
банківського рахунку

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з
вказаним позовом, мотивуючи його тим,
що мав у відповідача поточний рахунок
"Пенсійний", на який перераховувалась
його пенсія. Однак працівниками
відповідача - ОСОБА_5 та Кузнєцовою із
зазначеного рахунку було викрадено 10600
гривень, що підтверджується вироком
Чаплинського районного суду
Херсонської області. На даний момент
гроші йому не повернуто. Враховуючи, що
відповідач безпідставно не повертає
його гроші протягом тривалого часу ( 1
липня 2007 року - 10 листопада 2014 року),
вважав що з банку має бути стягнуто 1%
річних за користування пенсійними
коштами за вказаний період, що складає
779 грн. 52 коп., а на підставі ст.625 ЦК
України, 3 % річних - 2338 грн. 56 коп. та
інфляційні втрати за період з 1 липня 2007
року по 1 жовтня 2014 року, що складає 8787
грн. 40 коп.. Посилаючись на ст.ст.1058, 1059,
1068, 1073 ЦК України просив стягнути з
відповідача на його користь зазначені
кошти, а всього 22505 грн. 48 коп. та судові
витрати за сплачений судовий збір.

В судовому засіданні позивач та
його представник за довіреністю позов
підтримали з підстав викладених у
позовній заяві та просили задовольнити
позов.

Представник відповідача за
довіреністю позов не визнав в повному
об'ємі, подав заперечення в яких
зазначає, що доводи позивача є
безпідставними, оскільки вказані кошти
на рахунку банку не обліковувались, а
скільки шкоду позивачу завдано саме
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується
вироком суду, між сторонами мали місце
деліктні правовідносини, а не
договірні як вказує позивач. Просив в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1066 ЦК України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами.

Згідно ч.1 ст.1070 ЦК України за
користування грошовими коштами, що
знаходяться на рахунку клієнта, банк
сплачує проценти, сума яких
зараховується на рахунок, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що позивач мав
у відповідача поточний рахунок
"Пенсійний", №58.620.0, на який
перераховувалась його пенсія. Вказана
обставина сторонами не заперечується,
у зв'язку з чим не підлягає доказуванню.
За таких обставин суд приходить до
висновку, що між сторонами мали місце
договірні відносини які регулювалися
договором банківського рахунку.

З наданої відповідачем виписки по
рахунку позивача, за період з 1 січня 2005
року по 27 липня 2007 року, та
розрахункового документу від 12 травня
2005 року на отримання грошових коштів,
який узгоджується із зазначеною
випискою, вбачається, що на наявні на
рахунку кошти банком нараховувались
проценти, а саме 1% річних.

Згідно ч.1 ст.1071 ЦК України банк
може списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження.

6 липня 2007 року позивач звернувся
із заявою про видачу йому залишку
коштів з його пенсійного рахунку
№58.620.0, разом з тим, йому було
відмовлено у зв'язку з відсутністю
вказаних коштів на зазначеному ним
рахунку. Вказані обставини також
визнанні сторонами.

Вироком Чаплинського районного
суду Херсонської області від 12 березня
2012 року, який набрав законної сили
встановлено, що в період часу з 5 червня
2007 року по 19 червня 2077 року
працівниками банку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із
зазначеного рахунку було викрадено 10600
гривень. Грошові кошти в сумі 10600
гривень ВАТ "Райфайзенбанк Аваль" на
рахунок клієнта ОСОБА_1 кошти не
зарахував. Вказаним вироком ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за
ст.191 КК України, а саме у зв'язку з тим,
що вони, зловживаючи службовим
становищем, працюючи в установі банку
відповідача, заволоділи грошовими
коштами клієнта - позивача, в сумі 10600
гривень.

Наявність на рахунку вказаних
коштів підтверджується також
зазначеною випискою по рахунку, що
спростовує доводи представника
відповідача, що вказані кошти не
обліковувались.

Відповідно до ст.1073 ЦК України у
разі несвоєчасного зарахування на
рахунок грошових коштів, що надійшли
клієнтові, їх безпідставного списання
банком з рахунка клієнта або порушення
банком розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що за
відсутності розпорядження ОСОБА_1
відносно коштів які знаходились на
його рахунку в сумі 10600 гривень, вказані
кошти були безпідставно списані
банком, а після виявлення вказаного
порушення, на час розгляду справи
судом, не були зараховані на рахунок
клієнта. Доводи представника
відповідача про те, що до вказаних
правовідносин необхідно застосувати
положення ст.1172 ЦК України, оскільки
неправомірними діями працівників
банку потерпілому було завдано шкоди,
що виключає застосування норм які
регулюють договірні відносини, суд
вважає безпідставними, оскільки, в
судовому засіданні встановлено, що
позивач мав банківський рахунок у
відповідача, користувався ним, що
вказує на наявність договірних
відносин між сторонами, а положення
ст.1172 ЦК України застосовуються до
випадків позадоговірного
відшкодування шкоди. Зі змісту ч.1 ст. 11
ЦПК України вбачається, що суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог, позивач звернувся до
суду саме з підстав неналежного
виконанням банком договірних
обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

За таких обставин, вимоги
позивача про стягнення з відповідача
10600 гривень та процентів, в межах
заявлених вимог за період з 1 липня 2007
року по 10 листопада 2014 року, в сумі 779
грн. 52 коп. (10600 х 1% = 106 / 365 = 0,29 грн. х 2688 дн.
= 779 грн. 52 коп. ) є законними та
обґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи, що відповідач не
виконав вимогу позивача про повернення
безпідставно списаних з рахунку коштів
- 10600 грн., добровільно кошти на рахунок
останнього не зарахував, з банку на
користь ОСОБА_1 має бути стягнуто 3 %
річних та інфляційні втрати за
вказаний період, що складає 2338 грн.56
коп. (10600 х 3% = 318 /365 = 0,87 грн. х 2688 дн. = 2338
грн. 56 коп.) та 7992 грн. 40 коп. (148,4 грн.(07.2007
р.) +63,6 грн.(08.2007 р.) + 233,2 грн.(09.2007 р.) +307,4
грн. (10.2007 р.) + 233,2 грн. (11.2007 р.)+222,6 грн.
(12.2007 р.)= 1208 грн. 40 коп.(07.2007 р. - 12.2007 р.) +2363
грн. 80 коп. (2008 р.) +1303 грн. 80 коп. (2009 р.) + 964
грн. 60 коп. (2010 р.) + 487 грн. 60 коп. (2011 р.) + 53
грн. (2013 р.) + 1611 грн. 20 коп. (01.2014 р. - 10.10.2014
р.) =7992 грн. 40 коп.), відповідно.
Зазначений позивачем розрахунок
інфляційних втрат не може прийнятий
судом до уваги, оскільки у вказаному
розрахунку вбачається, що індекс
річний інфляції в 2013 році був 1,8%, що не
відповідає дійсності, оскільки він
складав 0,5 %., у зв'язку з чим, у вказаному
розрахунку допущено помилку. З
врахуванням викладеного, суд вважає
необхідним позов в цій частині
задовольнити частково, стягнувши з
відповідача на користь позивача
інфляційні втрати за період вказаний у
позові.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
якщо позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

З врахуванням викладено,
враховуючи що позовні вимоги позивача
задоволено частково, з відповідача на
його користь мають бути стягнуті
судові витрати зі сплати судового
збору в сумі 220 грн. 84 коп.(243,6 грн. х 91,5% /
100% ).

Керуючись ст.ст. 7,10, 15, 60, 61, 64, 88, 209,
213-218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.
625, 1066, 1070, 1073, ЦК України, суд -

В И Р І
Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" на користь ОСОБА_1 кошти за
договором банківського рахунку в сумі
10 600 (десять тисяч шістсот) гривень,
проценти - 779 (сімсот сімдесят дев'ять)
гривень 52 (п'ятдесят дві) копійки,
інфляційні втрати в сумі 7992 (сім тисяч
дев'ятсот дев'яносто дві) гривні 40
(сорок) копійок, 3 проценти річних - 2338
(дві тисячі триста тридцять вісім)
гривень 48 копійок, а всього 21710
(двадцять одну тисячу сімсот десять)
гривень 40 (сорок) копійок.

В решті позову відмовити.

Стягнути з публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" на користь ОСОБА_1 кошти
судові витрати в сумі 220 грн. 84 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Новотроїцький районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
В.В. Бугрименко