АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2992/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 47 Дьяченко Д. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. УХВАЛА
24 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоБородійчука В.
Г.суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Тальнівського
районного суду Черкаської області від
16 жовтня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа:
Тальнівська міська рада про усунення
перешкод у користуванні земельної
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
позивача ОСОБА_7 та його представника -
ОСОБА_8, колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
16 липня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до
ОСОБА_6, третя особа: Тальнівська міська
рада про усунення перешкод у
користуванні земельної ділянки.
В обгрунтування позовних вимог
вказував, що він проживає в житловому
будинку АДРЕСА_1. По сусідству з ним у
житловому будинку АДРЕСА_2 проживає
сім'я відповідача ОСОБА_6. Весною 2012
року відповідач на межі їх
домоволодінь побудувала орожу на
кам'яному фундаменті, на якому зведено
металевий каркас і закріплено
металопрофіль. Вказана огорожа
перешкоджає стіканню дощової води до
земельної ділянки, відсутність
вентиляції між огорожею та будинком
негативно впливає на технічний стан
будинку, приводить до появи плісняви та
інших негативних наслідків.
Неодноразове звернення до відповідача
з проханням облаштувати огорожу з
дотриманням усіх санітарно-технічних
умов були проігноровані, що і змусило
його звернутись до суду з позовом про
усунення перешкоди у користуванні його
земельною ділянкою шляхом зобов'язання
відповідача усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою
шляхом демонтажу огорожі разом з
фундаментом, на якому вона зведена між
суміжними земельними ділянками,
розташованими по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2
та встановити огорожу, що відповідає
вимогам чинного законодавства, зокрема
державних будівельних норм та
санітарних норм висотою 1,15 метра.
Рішенням Тальнівського районного
суду Черкаської області від 16 жовтня 2014
року позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_7
належною йому земельною ділянкою
шляхом демонтажу огорожі між їхніми
суміжними земельними ділянками,
розташованими у АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2.

Судові витрати по оплаті судового
збору розділено між позивачем та
відповідачем пропорційно задоволеним
вимогам.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7 витрати по оплаті судового
збору в сумі 121,80 грн..

В решті позовні вимоги залишено
без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить скасувати рішення
Тальнівського районного суду
Черкаської області від 16 жовтня 2014 року
в частині задоволення позовних вимог
щодо зобов'язання ОСОБА_6 усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_7
належної йому земельною ділянкою
шляхом демонтажу огорожі між їхніми
суміжними земельними ділянками,
розташованими у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
судові витрати в розмірі 121,80 грн. та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_7
відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з
слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 придбав у
ОСОБА_10 згідно договору
купівлі-продажу від 31 серпня 1983 року
(а.с. 14-15) 47/100 частини жилого будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель з адресою: АДРЕСА_3. Згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку від 30 вересня 2010 року
ОСОБА_7 є власником земельної ділянки
площею 0,0354 га, яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: Акту, затвердженого міським
головою О.Ф. Біленко від 12 травня 2012
року (а.с. 44-45) комісією Тальнівської
міської ради було розглянуто заяву
ОСОБА_7 щодо будівництва його сусідом
ОСОБА_12 під вікнами заявника глухої
огорожі з порушенням будівельних норм.

Вказаним Актом ОСОБА_12, який є сином
відповідачки і фактично виконував
роботи по зведенню огорожі,
рекомендовано на підставі ст. 103 Глави 17
«Зміст добросусідства» ЗК України
обирати такі способи їх використання,
за яких власникам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (в тому числі затінення
ділянки).

Задовольняючи позовні вимоги частково,
районний суд свої висновки мотивував
тим, що зведення огорожі порушує права
інших осіб, а тому ця огорожа підлягає
знесенню і вимоги щодо зобов'язання
усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_7 належною йому земельною
ділянкою шляхом демонтажу огорожі між
суміжними земельними ділянками є
законними.

Перевіряючи законність рішення
районного суду та доводи, приведені
ОСОБА_6 в її апеляційній скарзі, колегія
суддів вважає, що висновок суду першої
інстанції є законним і до скасування не
підлягає з слідуючих обставин.

Судом встановлено, що попереднім
рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 13 листопада 2013 року (а.с. 82-83)
по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_12,
третя особа - Тальнівська міська рада
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою було визначено, що з
наданих позивачем доказів та висновку
судової будівельно-технічної
експертизи вбачається, що зведення
спірної огорожі не впливає на рівень
інсоляції будинку позивача (висота та
спосіб облаштування), підмурок не
впливає на рух підземних вод. Даний рух
підземних вод не може викликати
руйнацію будинку позивача. Експертом
також зазначено, що підмурок впливає на
рух атмосферних опадів (наземних вод), в
зв'язку з тим, що позивачем не
влаштовано водовідвід атмосферних
опадів з господарського двору біля
заднього кута прибудови збирається
вода.

Також попереднім рішення апеляційного
суду Черкаської області визначено, що
посилання позивача на те, що у
відповідача відсутня дозвільна
документація на встановлення паркану
не може бути підставою для зобов'язання
відповідача за свій рахунок знести
вказаний паркан, оскільки будь-якого
рішення про знесення паркану
компетентними органами не приймалося.
Крім того, відповідно до п. 3.2 розділу 3
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затвердженої Наказом
Держбуду України від 24 травня 2001 року №
127 та яка зареєстрована в МЮ України 10
липня 2001 року за № 582/5773 - паркан не
належить до самочинного будівництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, що
на даний момент переглядається
апеляційним судом, а саме позовної
заяви ОСОБА_7 (а.с. 2-5), позивач просить
усунути перешкоди в користуванні своєю
земельною ділянкою шляхом демонтажу
огорожі разом з фундаментом, на якому
вона зведена з тих підстав, що дана
огорожа перешкоджає провітрюванню
його земельної ділянки; земельна
ділянка практично не освітлюється та
не провітрюється чим порушено її
температурний режим влітку; крім того
таким будівництвом порушено норми
інсоляції не лише житлового будинку,
але і самої земельної ділянки; між
будинком і огорожею відсутнє сонячне
освітлення та провітрювання із-за чого
в будинку з'явилась сирість.

Ряд вище приведених доводів позовної
заяви не були предметом дослідження
суду при розгляді цивільної справи за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_12, третя особа -
Тальнівська міська рада про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою і дані питання не ставились
експерту під час експертного
дослідження, проведеного під час
розгляду попередньої справи.

А тому колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції правильно визначено
предмет спору та дано належну оцінку
наданим доказам по справ.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про те, що
доводи позивача щодо створення йому
перешкод в користуванні земельною
ділянкою внаслідок зведення
відповідачем бетонного підмурку не
заслуговують на увагу, оскільки дане
питання вирішено під час розгляду
попередньої справи і судами було
достовірно встановлено, що підмурок не
впливає на рух підземних вод, однак
впливає на рух атмосферних опадів
(наземних вод), в зв'язку з тим, що
позивачем не влаштовано водовідвід
атмосферних опадів з господарського
двору біля заднього кута прибудови.

Крім того, висновок районного суду щодо
визнання обгрунтованими доводів
позивача щодо створення йому перешкод
в користуванні земельною ділянкою
внаслідок зведення відповідачем
огорожі із суцільного метало профілю,
колегія суддів також вважає
правильним, виходячи з наступного.

Як вже було зазначено вище, із змісту
позовної заяви вбачається, що позивач
вважає, що зведена відповідачем
огорожа чинить негативний вплив на
його земельну ділянку, зокрема впливає
на інсоляцію, провітрювання та
температурний режим повітря влітку.

Районним судом правильно визначено, що
спірні правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються ст. 41
Конституції України, главою 17 ЗК
України, якою передбачені правила
добросусідства та їх зміст, а також ЦК
України.

Ст. 103 ЗК регулює відносини щодо
добросусідства.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення при яких власникам,
землекористувачам сусідніх ділянок
завдається найменше незручностей.

Ч. 2 та ч. 3 ст. 103 ЗК України вказують, що
власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням. Вони зобов'язані
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 ЦК України право
власності на земельну ділянку
поширюється на поверхневий (грунтовий)
шар у межах цієї ділянки, на водні
об'єкти, ліси, багаторічні насадження,
які на ній знаходяться, а також на
простір, що є над і під поверхнею
ділянки, висотою та глибиною, які
необхідні для зведення житлових,
виробничих та інших будівель і споруд.

Ч. 5 ст. 373 ЦПК України визначає, що
власник земельної ділянки може
використовувати на свій розсуд все, що
знаходиться над і під поверхнею цієї
ділянки, якщо інше не встановлено
законом та якщо це не порушує прав
інших осіб.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Отже вищезазначеними нормами ЦК
України передбачено, що власник
земельної ділянки може
використовувати земельну ділянку на
свій розсуд за умови, якщо це не порушує
прав інших осіб та здійснює він це з
додержанням санітарних, екологічних та
інших норм і правил.

Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні
спори вирішуються судами, органами
місцевого самоврядування та
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Судом першої інстанції, при вирішенні
даного спору правильно взято до уваги
факт заперечення позивача проти
зведення відповідачем огорожі з
непрозорого та не провітрюваного
матеріалу. Судом встановлено і дану
обставину сторони підтвердили в
судовому засіданні, що ОСОБА_7 з цього
приводу звертався зі скаргою до
Тальнівської міської ради. За
результатом розгляду його звернення
було складено акт, згідно якого ОСОБА_12
рекомендовано виконати встановлення
огорожі із прозорого матеріалу,
оскільки згідно п. 3 ст. 103 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них. Серед таких прав є
право на забудову, а отже, й на
користування спорудженою будівлею у
відповідності до санітарних норм.

Оскільки, як встановлено в судовому
засіданні, рекомендації щодо
встановлення огорожі з непрозорого та
не провітрюваного матеріалу
відповідачем виконані не були, про що
ствердив і сам позивач під час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції та
враховуючи що зведення даної огорожі
проведено без дотримання правил
добросусідства, передбачених ст. 103 ЗК
України та порушує права інших осіб,
висновок районного суду про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_6
демонтувати огорожу між суміжною
ділянкою з позивачем є законним та
ґрунтується на вище приведених нормах
чинного законодавства.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства.

Доводи апеляційних скарг суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Тальнівського районного
суду Черкаської області від 16 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, третя особа: Тальнівська міська
рада про усунення перешкод у
користуванні земельної ділянки
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :