Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2287/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

02.09.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Суровицької Л.В., Франко В.А.

при секретареві: Пітель Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" на рішення Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 01 липня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2,
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк", третя
особа відділ державної виконавчої
служби Знам'янського міськрайонного
управління юстиції, про звільнення
з-під арешту заставленого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2, публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" (далі по тексту ПАТ КБ
"Приватбанк"), третя особа: відділ
державної виконавчої служби
Знам'янського міськрайонного
управління юстиції (далі по тексту ВДВС
Знам'янського МРУЮ) про звільнення
з-під арешту нерухомого майна, що
належить ОСОБА_2, а саме однокімнатної
квартири АДРЕСА_1, обґрунтовуючи позов
тим, що 07.10.2008 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі
АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" (далі ПАТ «Укрсоцбанк») та
ОСОБА_3 було укладено договір кредиту
№431/320-Ф01, умовами якого передбачено, що
кредитор надає позичальникові грошові
кошти в сумі 14000 доларів США зі сплатою
15% річних та комісій. З метою
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором
між банком, як іпотекодержателем, та
ОСОБА_2, як майновим поручителем, 7
жовтня 2008 року було укладено іпотечний
договір №431/320-ФО123. На виконання його
умов ОСОБА_2 передала банку в іпотеку
належну їй на праві приватної
власності квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 41,4 кв.м., житловою площею 21,0 кв.м.
Обтяження предмета іпотеки
зареєстроване на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна 7
жовтня 2008 року. Вартість майна, що є
предметом іпотеки, на час укладення
кредитного договору відповідала
розміру кредитних зобов'язань
позичальника. Кредитний договір
позичальником не виконаний,
заборгованість не погашена. Листом
ВДВС Знам'янського МРУЮ від 14 квітня 2014
року було повідомлено, що на виконанні
у ВДВС перебуває виконавче провадження
з виконання виконавчого листа №2/389/961/13
від 15 листопада 2013 року, виданого
Знам'янським міськрайонним судом про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» боргу в розмірі 25137 грн. 20
коп. В ході проведення виконавчих дій у
боржника виявлено нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1, яка перебуває в
іпотеці, і винесено постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження шляхом накладення
арешту на все майно, що належить
боржнику ОСОБА_2 Вважає, що постановою
державного виконавця в частині
накладення арешту на іпотечне майно
банку порушено його законні права та
інтереси, а тому звертається з даним
позовом до суду.

Рішенням Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 01
липня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Позивач, ОСОБА_2 та третя особа у судове
засідання не з'явилися, про час та місце
слухання справи повідомлені належним
чином. ПАТ «Укрсоцбанк» та ВДВС
Знам'янського МРУЮ направили до суду
заяви про розгляд справи без їх участі,
ОСОБА_2 про причини неявки не
повідомила. Колегія суддів ухвалила
слухати справу у їх відсутності на
підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, представника
ПАТ КБ "Приватбанк", дослідивши
письмові докази по справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах,
встановлених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
виходив з того, що за рахунок коштів, що
надійшли від реалізації заставленого
майна здійснюються утримання,
передбачені статтею 43 цього Закону,
після чого кошти використовуються для
задоволення вимог заставодержателя. У
разі, якщо заставодержатель не є
стягувачем у виконавчому провадженні,
йому виплачуються кошти після
належного підтвердження права на
заставлене майно. У разі задоволення в
повному обсязі вимог заставодержателя
залишок коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у
порядку, встановленому цим Законом.
Тобто, інтереси заставодержателя цими
положенням Закону захищені в повному
обсязі.

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до
статуту ПАТ «Укрсоцбанк» є
правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк»
(а.с.17-24). Згідно з умовами договору
кредиту №431/320-ФО від 7 жовтня 2008 року
банк надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі
14000 грн. доларів США зі сплатою 15 %
річних та комісій (а.с.8-10).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за даним кредитним
договором 7 жовтня 2008 року між банком,
як іпотекодержателем, та ОСОБА_2, як
майновим поручителем, укладено
іпотечний договір №431/320-ФО123 (а.с.11-15).
Згідно з умовами іпотечного договору
ОСОБА_2 передала в іпотеку банку в
якості забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за вказаним
договором кредиту нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 41,4
кв.м., житловою площею 21,0 кв.м. Обтяження
предмета іпотеки зареєстроване на
користь банку в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна 7 жовтня 2008 року приватним
нотаріусом ОСОБА_4, реєстраційний номер
8033480 (а.с.14). Згідно з довідкою ПАТ
«Укрсоцбанк» від 16 квітня 2014 року
ОСОБА_5 за кредитним договором №431/320-ФО1
від 7 жовтня 2014 року має строкову
заборгованість в сумі 9823,11 доларів США,
строкову заборгованість по
нарахованим відсоткам в сумі 1320,40
доларів США та пеню до сплати в сумі
1946,26 грн. (а.с.16).

З листа ВДВС Знам'янського МРУЮ
убачається, що на виконанні у відділі
знаходиться виконавче провадження з
виконання виконавчого листа №2/389/961/13
від 15 листопада 2013 року, виданого
Знам'янським міськрайонним судом, про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» боргу в сумі 25137 грн. 20 коп.
Під час проведення виконавчих дій у
боржника виявлено нерухоме майно, а
саме квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1. За заявою стягувача 09 грудня
2013 року державним виконавцем винесено
постанову по зведеному виконавчому
провадженню №41153455 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження шляхом накладення
арешту на все майно, що належить
останньому, зокрема і на вказану
квартиру, яка перебуває в іпотеці в АКБ
«Укрсоцбанк» (а.с.29).

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
одним із видів забезпечення виконання
зобов'язань є застава.

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодавець) має
право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут
цивільного законодавства виконує
забезпечувальну функцію, тобто
спрямований на те, щоб гарантувати
кредитору - заставодержателю
задоволення його вимог за
рахунок певного, заздалегідь
визначеного сторонами майна, незалежно
від майнового стану боржника, і
наявності у нього заборгованості перед
іншими кредиторами, отже застава
встановлюється для гарантування
майнових інтересів
кредитора-заставодержателя.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи,тобто окремим видом
застави є іпотека.

Відповідно до ч.3 ст.54 Закону України
«Про виконавче провадження» для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі:

- виникнення права застави після
винесення судом рішення про стягнення
з боржника коштів;

- коли вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю.

Відповідно до вимог ч.4 ст.52 Закону
України «Про виконавче провадження»
про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, про арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з-під арешту.

Відповідно до Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5, та ч.3 ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження» для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставне майно може бути звернено у
разі виникнення права застави після
винесення судом рішення про стягнення
з боржника коштів; коли вартість
предмета застави перевищує розмір
заборгованості боржника
заставодержателю.

Із матеріалів справи убачається, що у
ПАТ «Укрсоцбанк» право застави виникло
з 7 жовтня 2008 року, разом з тим арешт та
заборона відчуження спірного майна
було накладено пізніше, а саме у грудні
2013 року на виконання виконавчого листа
№2/389/961/13 від 15 листопада 2013 року,
виданого Знам'янським міськрайонним
судом.

У той же час у матеріалах справи
відсутні будь-які докази того, що на
користь стягувачів, які не є
заставодержателями, були ухвалені
судові рішення раніше, ніж у позивача
виникло право застави, а також відсутні
докази того, що вартість предмета
застави перевищує розмір
заборгованості боржника перед
заставодержателем.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України суд на зазначені вище
положення закону та обставини справи
уваги не звернув та не врахував, що,
оскільки кредитні зобов'язання ОСОБА_3,
забезпечені заставою, не погашені
та заставодержатель має переважне
право на задоволення його вимог про
стягнення боргу з боржника шляхом
звернення стягнення на заставлене
майно, дійшов передчасного висновку
про відсутність порушених прав
заставодержателя та відмову в позові.
Обставин, передбачених ч.3 ст.54 Закону
України «Про виконавче провадження»,
судом не встановлено. Крім того, із
матеріалів справи убачається, що
позичальником кредитні зобов'язання не
виконані та станом на 16 квітня 2014
року у ОСОБА_3 є заборгованість перед
ПАТ «Укрсоцбанк», яка складається із
строкової заборгованості по тілу
кредиту у розмірі 9823,11 дол. США,
строкової заборгованості по
нарахованих відсотках у розмірі 1320,40
дол. США та пені у розмірі 1946,26 дол. США,
про що свідчить довідка ПАТ
«Укрсоцбанк» від 16.04.2014 року №10.1-186/85-1371
(а.с.16).

Висновок суду першої інстанції про те,
що у разі задоволення в повному обсязі
вимог заставодержателя залишок коштів
використовується для задоволення
вимог інших стягувачів у порядку,
встановленому цим Законом, тобто,
інтереси заставодержателя цими
положенням Закону захищені в повному
обсязі, не ґрунтується на законі.

Крім того, державний виконавець не
виконав вимоги ч.4 ст.54 Закону України
«Про виконавче провадження», яка
регулює особливість звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями.

Таким чином, оскільки позивач має
переважне право перед іншими
кредиторами на задоволення своїх вимог
за рахунок предмета обтяження, то
накладення арешту та заборони його
відчуження є перепоною для реалізації
ПАТ «Укрсоцбанк» предмету іпотеки, що є
порушенням майнових прав і інтересів
останнього.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що ухвалене у справі судове
рішення не може вважатись законним та
обґрунтованим, тому відповідно до ст.309
ЦПК України воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає
стягненню з відповідачів на користь
позивача судовий збір у розмірі 121 грн.
80 коп. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
задовольнити.

Рішення Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 01
липня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
задовольнити.

Звільнити з-під арешту, накладеного
постановою державного виконавця
Знам'янського міськрайонного
управління юстиції від 09 грудня 2013 року
№41153455, нерухоме майно, що належить на
праві власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), а
саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» судовий збір по 121 грн. 80
коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: