Справа № 524/7232/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04.11.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого судді - Савічева В.О.

при секретарі - Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Управління Державної
міграційної служби у Полтавській
області про усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні
власністю, розірвання договору оренди
житлового приміщення та виселення

ВСТАНОВИВ :

В серпні 2014 року позивач
звернулась до суду із вищеназваним
позовом, просила усунути їй, ОСОБА_1
перешкоди у користуванні та
розпорядженні належною їй на праві
власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 із вказаної
квартири. Також просила розірвати
договір піднайму з ОСОБА_3 та зняти
останню з реєстрації в кв.АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
прибула, просила справу розглядати без
її участі, на позовних вимогах
наполягала, проти винесення заочного
рішення не заперечувала.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
судового засідання не прибули по
невідомій суду причині, про день
слухання справи повідомлялись у
відповідності до положень ст. 74 ЦПК
України - за адресою місця проживання
чи місця перебування фізичної особи,
зареєстрованої у встановленому
законом порядку. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК
України у разі відсутності осіб, які
беруть участь у справі, за такою
адресою, вважається, що судовий виклик
або судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з
якої слідує, що особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

А тому, суд розглядає зазначену
цивільну справу та приймає відповідне
рішення у відсутності сторін на
підставі тих доказів, які маються у
матеріалах справи.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх
сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно
оцінивши усі наявні докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення заяв по суті, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 16.09.2006 року. Право
власності на квартиру позивачем було
належним чином зареєстровано в КП
«КМБТІ».

В 2008 році на прохання брата ОСОБА_2
позивачка дозволила тимчасове
проживання в належній їй квартирі йому
та його вагітній дружині ОСОБА_3,
відповідачам по справі, оскільки
квартира позивачем тимчасово не
використовувалась.

07.05.2012 року позивачка ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 уклали договір піднайму
квартири АДРЕСА_1 терміном на 1 рік.
Даний договір сторонами продовжений не
був і закінчився 07.05.2013 року.

В 2013 році позивачка звернувся до
відповідачів з проханням про
виселення. На зазначені вимоги
відповідачі ніяким чином не реагували,
добровільно житлове приміщення не
звільняли і своїми діями перешкоджають
позивачу у користуванні власністю.

При вирішенні даного спору суд
керується нормами ст.41 Конституції
України, як нормою прямої дії, яка
передбачає, що право приватної
власності є непорушним, та нормами
книги третьої ЦК України, зокрема ст.319
ЦК України, якою передбачено, що
здійснення права власності особою
передбачає можливість володіти,
користуватися і розпоряджатися своїм
майном на власний розсуд.

Статті 321, 391 ЦК України передбачають, що
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні і що власник майна має
право на усунення перешкод у
здійсненні ним права розпорядження та
користування своїм майном.

За вказаною адресою в АДРЕСА_1
відповідач ОСОБА_2 ніколи
зареєстрований не був, тому у нього
немає жодної правової підстави для
застосування норм ЖК УРСР для
правового обґрунтування проживання
його у вказаній квартирі.

07.05.2013 року закінчився договір піднайму
квартири АДРЕСА_1, який був укладений на
1 рік між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Тому правова підстава для застосування
норм ЖК УРСР для правового
обґрунтування проживання ОСОБА_3 у
вказаній квартирі також відсутня.

Такі протиправні дії відповідачів є
перешкодою у здійсненні позивачем
прав, як власника даного нерухомого
майна, зокрема права на користування та
розпорядження належною на праві
приватної власності квартирою.

Вказану перешкоду необхідно усунути
шляхом примусового виселення
відповідачів, адже проживання у
вказаній квартирі відповідачів
унеможливлює використання позивачем
квартири у власних цілях.

Суд вважає, що порушене право позивача
ОСОБА_1 підлягає судовому захисту у
відповідності до ст.16 ЦК України.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів позивача являються
припинення дій, що порушують це право,
відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Суд вважає, що позивачем
надано докази в обґрунтування своїх
позовних вимог, а відповідачами не
надано в розпорядження суду доказів
правомірності проживання,
користування квартирою АДРЕСА_1.

Як передбачено ч.1 ст. 7 Закону України «
Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» від
11.12.2003р, зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом
семи днів на підставі заяви особи,
запиту органу реєстрації за новим
місцем проживання особи, остаточного
рішення суду ( про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, визнання особи безвісно
відсутньою та інш.

Як випливає із указаної норми, зняття з
реєстрації місця проживання може бути
здійснено на підставі рішення суду
виключно про : 1) позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2)
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3)визнання особи
безвісно відсутньою; 4) оголошення
фізичної особи померлою.

Виходячи з роз»яснення, наданих
Постановою Верховного Суду України від
16.01.2012 року, Закону України від 11.12.2003р «
Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно- правовим
актом, який регулює правовідносини,
пов»язані із зняттям з реєстрації
місця проживання, вбачається, що
положення ст.7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов»язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання. У разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод,
зокрема, шляхом зняття особи з
реєстрації місця проживання,
пред»явивши разом з тим одну із таких
вимог : 1) про позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2) про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню, оскільки не порушують
права інших осіб.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України,
Закону України « Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст.10,11, 209, 212,
214-215, 217, 218, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Управління Державної міграційної
служби у Полтавській області про
усунення перешкод у користуванні та
розпорядженні власністю, розірвання
договору оренди житлового приміщення
та виселення - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні та розпорядженні
належною їй на праві власності
квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_2, ОСОБА_3 із вказаної квартири.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга, подана
після закінчення строків апеляційного
оскарження, залишається без розгляду,
якщо апеляційний суд за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: