Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/5370/14
Головуючий у 1 інстанції Гнатик Г.Є.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_5, Хортицький РВ у м.
Запоріжжі УДМС України в Запорізькій
області про припинення права власності
на частку у спільному майні, визнання
права власності, покладення
зобов'язання про зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_5, Хортицький РВ у м. Запоріжжі
УДМС України в Запорізькій області про
припинення права власності на частку у
спільному майні, визнання права
власності, покладення зобов'язання про
зняття з реєстрації.

В обґрунтування позову позивачка
зазначала, що відповідно до свідоцтва
про право власності на житло № 16504 від 21
лютого 2006 року, виданого Хортицькою
районною адміністрацією Запорізької
міської ради, квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності їй,- ОСОБА_3-, ОСОБА_4, , ОСОБА_5,
ОСОБА_7 - кожному по 1/4 частині.

Рішенням Хортицького районного
суду м. Запоріжжя від 29 травня 2013 року
шлюб між нею та ОСОБА_4 було розірвано.

На теперішній час вона та доньки не
проживають з відповідачем однією
сім'єю. ОСОБА_4 інколи з'являється у
квартирі та поводить себе дуже
агресивно: погрожує їй фізичною
розправою, ображає, за що неодноразово
притягувався до адміністративної
відповідальності.

Частка відповідача у квартирі,яку
неможливо розділити, є незначною. Крім
того у спадщину він отримав будинок, де
проживає. Через поведінку відповідача
вони не можуть проживати в одній
квартирі, а тому припинення його права
власності на незначну частину квартири
не завдасть йому істотної шкоди.

На підставі викладеного і ст.365 ЦК
України позивачка просила суд
припинити право власності ОСОБА_4 на 14
частку у спірній квартирі ,визнати за
нею право власності на 1/4 частину
квартири, покласти зобов'язання про
зняття ОСОБА_4 з реєстрації у квартирі.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року позовні
вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню за таких
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Згідно до вимог ст.317,321 ЦК
України власникові належать права
володіння,користування та
розпорядження своїм майном.На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна. Право
власності є непорушним.Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до вимог ст.365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив із
того,що позовні вимоги є недоведеними
і позбавлення права власності
відповідача ОСОБА_4,яке за законом є
крайньою формою втручання у приватну
власність особи, є порушенням цього
права відповідача.

Судова колегія вважає,що такі
висновки суду відповідають
встановленим обставинам у справі і
вимогам закону.

Із позовної заяви ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 (а.с.9-13) видно,що позовні вимоги
до відповідача про припинення його
права власності на частку у спільному
майні пред»явлені на підставі ст. 365
ЦК України і того,що проживання з ним в
одній квартирі є неможливим через його
агресивну поведінку, належна йому
частка у квартирі є незначною,
розділити квартиру неможливо.

Згідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом першої інстанції
встановлено і з матеріалів справи
вбачається ,що на підставі свідоцтва
про право власності на житло № 16504 ,
виданого 21.02.2006р. Хортицькою районною
адміністрацією м. Запоріжжя , сторонам
і третім особам у даній справі :
ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_7 належить
на праві власності в рівних частках -
по 1/4 частці кожному - квартира
АДРЕСА_2(а.с.165).

Як вбачається із
правовстановлюючих документів
відповідач ОСОБА_4 є власником такої ж
самої частки у спірній квартирі,як і
інші співвласникі, тому немає підстав
вважати,що його частка у власності є
незначною.

Суду не надано належних доказів у
розумінні ст. ст.57,58 ЦПК України щодо
неможливості виділення частки
відповідача в натурі, а також щодо
неподільності предмету спору.

Із показань свідків
ОСОБА_8,ОСОБА_9,ОСОБА_10 вбачається,що між
сторонами у справі склались
неприязнені стосунки, частими є
конфлікти .Між ними склався порядок
користування квартирою, за яким
відповідач займає меншу за площею
кімнату, а позивачка з дочкою -
більшу.Кімната відповідача
замикається на ключ.

Згідно відповідей
правоохоронних органів на скарги
ОСОБА_3 щодо протиправних дій
ОСОБА_4.(а.с.86-90) з відповідачем
проводились профілактичні бесіди
,проте відомості про притягнення його
до адміністративної відповідальності
за протиправну поведінку у побуті
відсутні, частково скарги не
підтвердились і подальша перевірка по
ним припинена.

За змістом ст.365 ЦК України
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-3 частини першої цієї статті
випадку, але в тому разі, коли таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника .

У позовній заяві позивачка
посилається на те,що у власності
відповідача є інше житло,де він
проживає постійно, проте з матеріалів
справи вбачається те,що відповідач
ОСОБА_4 мешкає у спірній квартирі,
працює у м. Запоріжжі, чого не заперечує
позивачка, а належна йому 1/3 частка
житлового будинку АДРЕСА_3
Запорізького району Запорізької
області знаходиться за межами міста
Запоріжжя,що у разі припинення його
права власності у спірній квартирі
завдасть істотні перешкоди для нього у
здійсненні життєвих потреб.

Відповідно до ст.1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованого Законом України від 17
липня 1997 року, кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

З урахуванням того,що позивачкою
не доведено ,що частка відповідача у
спільній власності є незначною,що
квартиру не можна поділити, а спільне
володіння і користування квартирою є
неможливими, у суду першої інстанції
не було достатньо передбачених
законом підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_3, і суд законно і
обґрунтовано відмовив у позові.

Крім того ,як вже зазначено, за
вимогами ч.2 ст. 365 ЦК України суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

За квитанцією від 16 червня 2014
року(а.с.158) на депозитний рахунок суду
на день розгляду судом спору
позивачкою було внесено 67312гр.50 коп.,
проте за висновком суб»єкту оціночної
діяльності від 05.07.2014року(а.с.115-143)
станом на 05.06.2014 року ринкова вартість
двокімнатної квартири АДРЕСА_2
складала 316621гр.

1/4 частка цієї вартості дорівнює
79155гр.,що на 1842гр.50коп. більше,ніж
внесено позивачкою на депозитний
рахунок суду.

Судом також правильно відмовлено
позивачці у визнанні за нею права
власності на 1/4 частку у спірній
квартирі,оскільки квартира належить і
іншим співвласникам і законні
підстави для набуття позивачкою права
на 14 частку у цій квартирі відсутні і
про зняття відповідача з реєстрації у
спірному житловому приміщені,оскільки
він є співвласником квартири.

Посилання позивачки в апеляційній
скарзі на аморальну поведінку
відповідача, наявність у нього іншого
житла, а також на те,що квартира
розташована на 9 поверсі
багатоповерхового будинку і не може
бути поділена,не спростовує висновків
суду про недоведеність позовних вимог.

Судом повно і всебічно з»ясовані
обставини справи,що мають для неї
значення, висновки відповідають цим
обставинам і набутим доказам,характер
правовідносин між сторонами
визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
застосовані вірно,постановлено
законне і обгрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: