інстанції: Присяжнюк Л.М. Провадження №
22-ц/773/1623/14 Категорія: 69 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

при секретарі - Захаровій Н.А.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

представників відповідачів та особи,
яка не брала участь у справі, - ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу та визнання права
власності на майно, за апеляційними
скаргами відповідача ОСОБА_5 та особи,
яка не брала участь у справі, - ОСОБА_8 на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 23 вересня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 23 вересня 2014
року в даній справі позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено встановити факт
проживання однією сім'єю без шлюбу
ОСОБА_1 та ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано автомобіль марки «Рено Мастер»
об'єктом права спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_9 та визнано
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
зазначеного майна.

Додатковим рішенням Луцького
міськрайонного суду від 27 жовтня 2014
року стягнуто з позивача в доход
держави 35,31 грн. судового збору, а також
стягнуто з відповідачів, з кожного
зокрема, в користь позивача по 164,66 грн.
судового збору.

Не погоджуючись із постановленим
судовим рішенням, відповідач ОСОБА_7 та
особа, яка не брала участь у справі, -
ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в
яких, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального і
процесуального права, просять його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позові ОСОБА_1 відмовити.

В судовому засіданні представники
відповідачів та особи, яка не брала
участь у справі, апеляційні скарги
підтримали і просили скарги
задоволити, позивач та її представник
апеляційні скарги заперечили, просили
їх відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення позивача і
представників сторін, дослідивши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
це відповідає наявним в матеріалах
справи доказам, яким суд дав правильну
правову оцінку, що 4 травня 2012 року
ОСОБА_9 набув право власності на
автомобіль марки «Рено Мастер», 2004 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 (а.с.15).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5). Після
його смерті спадщину прийняли його
діти - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Також із матеріалів справи убачається,
що позивачка по даній справі - ОСОБА_1
зареєструвала розірвання шлюбу із
ОСОБА_11 21 лютого 2008 року (а.с.9), а ОСОБА_9
зареєстрував розірвання шлюбу із
ОСОБА_8 10 лютого 2011 року (а.с.10).

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
дітей померлого ОСОБА_9 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації
шлюбу та визнання права власності на
майно та зазначала, що вона проживала з
батьком відповідачів - ОСОБА_9 як
чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з
2007 року, за час спільного проживання у
2012 році вони за спільні кошти придбали
автомобіль марки «Рено Мастер», а тому
позивачка просила суд визнати за нею
право власності на 1/2 частину даного
автомобіля.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
протягом тривалого часу позивач ОСОБА_1
проживала однією сім'єю як чоловік і
жінка без реєстрації шлюбу із ОСОБА_9,
за час спільного проживання вони за
спільні кошти придбали автомобіль, в
зв'язку з чим суд першої інстанції
визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину зазначеного автомобіля.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з огляду на наступне.

Стаття 3 СК України передбачає, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до вимог статті 256 ЦПК
України факт проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу може бути
встановлений в судовому порядку.

В судовому засіданні, в тому числі і на
підставі показань свідків ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 встановлено, що
протягом шести років до дня смерті
ОСОБА_9 останній проживав із ОСОБА_1
однією сім'єю як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу і за цей час вони за
спільні кошти придбали автомобіль.

Відповідно до вимог статті 74 СК України
якщо чоловік та жінка проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної власності, якщо інше не
встановлено письмовим договором між
ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Стаття 60 СК України передбачає, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку. Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Встановивши факт спільного проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_9 як чоловіка і жінки
без реєстрації шлюбу та те, що за час
спільного проживання вони придбали
автомобіль, суд першої інстанції
підставно визнав за позивачем ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину даного
автомобіля.

Суд апеляційної інстанції не приймає
доводи апеляційних скарг відповідачки
ОСОБА_7 та особи, яка не брала участь у
справі, - ОСОБА_8 про те, що після
розлучення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (батьки
відповідачів по справі) продовжували
проживати однією сім'єю, оскільки такі
доводи спростовуються судовими
рішеннями, що набрали законної сили, у
справах за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про
розірвання шлюбу (рішення Луцького
міськрайонного суду від 12 лютого 2008
року) та за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про
поділ майна подружжя (рішення Луцького
міськрайонного суду від 30 вересня 2011
року).

Зокрема, рішенням суду по справі за
позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про
розірвання шлюбу встановлено, що
шлюбні відносини між сторонами
припинені, примирення між подружжям
неможливе, сторони по справі протягом
двох років не проживають як подружжя,
не ведуть спільного господарства.

Також суд першої інстанції підставно
не взяв до уваги подані представником
відповідачів письмові докази, а саме:
довідку Житлово-комунального
підприємства № 2 м. Луцька від 4 серпня
2014 року, довідку Березолуківської
сільської ради Рожищенського району
від 29 серпня 2014 року, довідку ВАТ
«Електротермометрія» від 20 червня 2014
року № 05/09, рахунок № 3 від 4 січня 2014
року, розписку від 21 вересня 2014 року,
матеріали перевірки паспортного
режиму Луцького міського відділу УМВС
України у Волинській області з огляду
на таке.

Зазначені докази не є належними та
допустимими доказами на підтвердження
проживання однією сім'єю померлого
ОСОБА_9 і ОСОБА_8

Так, довідка ЖКП № 2 м. Луцька, довідка
сільської ради про реєстрацію місця
проживання та довідка підприємства про
оплату за надані комунальні послуги не
можуть підтверджувати факт проживання
однією сім'єю. Що стосується матеріалів
перевірки паспортного режиму, то така
перевірка за заявою ОСОБА_7 проводилася
працівниками органів внутрішніх справ
в липні та серпні 2008 року, тобто через 7
місяців після смерті ОСОБА_9 і складені
дільничим інспектором Луцького
міського відділу УМВС України у
Волинській області висновки від 27
липня 2014 року та від 31 липня 2014 року
(а.с.96) не підтверджують проживання
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 однією сім'єю після
розірвання шлюбу у 2008 році.

Інші доводи апеляційних скарг не
спростовують правильність висновків
суду, оскільки є власним тлумаченням
відповідачем та особи, яка не брала
участь у справі, норм чинного
законодавства і обставин справи, окрім
того, вони були предметом дослідження
судом першої інстанції, яким суд дав
правильну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_5
та особи, яка не брала участь у справі, -
ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 29 травня 2014 року
та додаткове рішення Луцького
міськрайонного суду від 23 вересня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили.

Головуючий:

Судді: