Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3819/14
Головуючий у 1 інстанції: Редько О.В.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Кримської О.М.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 27 червня 2014
року у справі за позовом Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Альянс» до ОСОБА_3, третя
особа: виконавчий комітет
Мелітопольської міської ради
Запорізької області про виселення та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Об'єднання співвласників
Багатоквартирного будинку «Альянс»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, малолітньої ОСОБА_6 в
особі її законного представника
ОСОБА_5, треті особи: Виконавчий комітет
Мелітопольської міської ради, орган
опіки та піклування Мелітопольської
міської ради про усунення перешкод в
здійсненні права користування
квартирою, шляхом виселення з неї
особи, яка безпідставно вселилася та
проживає без надання іншого житла,-

ВСТАНОВИЛА :

В березні 2013 року ОСББ «Альянс»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3,
третя особа: виконавчий комітет
Мелітопольської міської ради
Запорізької області про виселення.

В обґрунтування позовних вимог
зазначало, що житловий будинок АДРЕСА_1
у м. Мелітополі Запорізької області до
2003 року мав статус гуртожитку та
належав ВАТ «Мелітопольський завод
«Автогідроагрегат». Рішенням
виконавчого комітету Мелітопольської
міської ради №111/4 від 19.05.2003 року
гуртожитку був наданий статус
житлового будинку. Після здійснення
реконструкцій усі кімнати отримали
статус квартир. ОСОБА_7 не будучи
працівником ВАТ Мелітопольський завод
«Автогідроагрегат», без ордеру
безпідставно поселився в кімнаті
НОМЕР_1 та зареєструвався у гуртожитку.
Після здійснення реконструкції
будинку відповідач самовільно зайняв
кімнату НОМЕР_2, не оформляючи право
власності, користуючись усіма
комунальними послугами, не здійснюючи
оплату за користування цими послугами.
Після набуття статусу житлового
будинку, власниками квартир та
нежитлових приміщень 26.06.2003 року було
створено ОСББ «Альянс». На підставі
рішенням сесії Мелітопольської
міської ради №15/5 від 28.10.2005 року,
рішенням сесії Мелітопольської
міської ради №10/4 від 22.06.2007 року та
актом приймання - передачі будинок був
переданий на баланс ОСББ «Альянс» з
правом оперативного управління.
Відповідач з 2008 року в ОСББ «Альянс» не
проживає, зібрав усі свої речі,
звільнив приміщення та виїхав на
постійне місце проживання за іншою
адресою.

Враховуючи вищевикладене, позивач
посилаючись на ч. 3 ст. 116 Житлового
Кодексу України просив суд виселити
ОСОБА_3 з незаконно займаного
приміщення АДРЕСА_1 м. Мелітополі
Запорізької області; стягнути з
відповідача на користь ОСББ «Альянс»
214,60 грн. судового збору.

В жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСББ
«Альянс», ОСОБА_4, ОСОБА_5, малолітньої
ОСОБА_6 в особі її законного
представника ОСОБА_5, треті особи:
Виконавчий комітет Мелітопольської
міської ради, орган опіки та піклування
Мелітопольської міської ради про
усунення перешкод в здійсненні права
користування квартирою, шляхом
виселення з неї особи, яка безпідставно
вселилася та проживає без надання
іншого житла.

В обґрунтування своїх вимог зазначав,
що 19.08.1997 року він на законних підставах
був зареєстрований та постійно
проживав у гуртожитку ВАТ
«Мелітопольський завод
«Автогідроагрегат» за адресою:
АДРЕСА_1, після реконструкції,
гуртожитку був наданий статус
житлового будинку. Відповідно до умов
реконструкції, ним, за власні кошти
була проведена реконструкція кімнати
НОМЕР_1 в ізольовану квартиру НОМЕР_2.
Після виконання цих робіт він отримав
акт державної приймальної комісії від
18.10.2007 року про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, а саме квартири АДРЕСА_1 у м
.Мелітополі. В 2012 році, з метою
завершення ремонтних робот, він
тимчасово виїхав зі своєї квартири і
проживав за адресою: АДРЕСА_3 однак
періодично навідувався в квартиру, в
квартирі знаходилось належне йому
майно, а також його особисті речі. 30
липня 2013 року, коли він прийшов у свою
квартиру, то виявив, що на вхідних
дверях змінено замки, тому потрапити в
квартиру не зміг.Пізніше йому стало
відомо, що голова правління ОСББ
«Альянс» Шуманська Л.О., у його
відсутність, змінила замки на вхідних
дверях його квартири, винесла з неї всі
його речі, та вселила в квартиру
відповідачів ОСОБА_4. ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Вказує, що відповідачі чинять йому
перешкоди у здійсненні права
користування квартирою, так як
незаконно вселені на його житлову
площу. В добровільному порядку
звільнити квартиру відповідачі
відмовляються.

Враховуючи вищевикладене
просив суд усунути перешкоди у
здійсненні ним права користування
житловим приміщенням шляхом виселення
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири
АДРЕСА_1, як таких, що безпідставно
вселились та проживають в ній, без
надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 червня 2014 року в
задоволенні первісного та зустрічного
позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити його зустрічні позовні
вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Альянс»
про виселення ОСОБА_3 та відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
про усунення перешкод в здійсненні
права користування квартирою,
виселення, районний суд виходив з того,
що ОСОБА_3 правових підстав для
вселення у кімнату АДРЕСА_1 у м.
Мелітополі не мав, оскільки рішення
адміністрації та профспілкового
комітету про його вселення в
гуртожиток, в квартиру НОМЕР_2 не
приймалося, в трудових відносинах з ВАТ
«Мелітопольський завод
«Автогідроагрегат» останній не
перебував, ордер на право зайняття
кімнати в гуртожитку не видавався , а
після реконструкції гуртожитку не
отримав ордер на вселення у квартиру
НОМЕР_2, інших належних доказів на
підтвердження права на вселення, права
користування або права власності на
спірну квартиру не надано. Оскільки
ОСОБА_3 зайняв спірне жиле приміщення
з порушенням встановленого законом
порядку, тому самостійне право на нього
у нього не виникло і це позбавляє його
права на захист від порушень у його
користуванні. ОСОБА_3 фактично був
виселений з квартири АДРЕСА_2, в спірній
квартирі не проживає, тому не має
підстав для його повторного висилення.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, відповідають матеріалам
справи й вимогам закону.

Судом встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_4 у місті Мелітополі до 2003 року
мав статус гуртожитку та належав ВАТ «
Мелітопольський завод «Авто
гідроагрегат».

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 не був працівником ВАТ
«Мелітопольський завод
«Автогідроагрегат», рішення
адміністрації та профспілкового
комітету про його вселення в
гуртожиток не приймалося, ордер на
право зайняття кімнати в гуртожитку
не видавався , останній проживав з
сім'єю та був зареєстрований в кімнаті
НОМЕР_1 гуртожитку з 19 серпня 1997 року, з
2004 року після розірвання шлюбу став
проживати самостійно, про що свідчить
лист державного архіву Запорізької
області від 03.10.2013 року № 01-32/Г-2164, копія
паспорта ОСОБА_3 ( том 1 а.с. 86-87, а.с. 225).

30.05.2002 році виконавчий комітет міської
ради прийняв рішення № 65/3, яким надав
ВАТ « Меітопольський завод «
Автогідроагрегат» дозвіл на виконання
проектних робіт для реконструкції
зазначеного гуртожитку в житловий
будинок для малих сімей.

Рішенням Мелітопольської міської ради
№ 51 від 20.03.2003 року гуртожиток по
АДРЕСА_1 було прийнято до комунальної
власності Мелітопольської міської
ради від ВАТ « Автогідроагрегат».

Рішенням виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради № 111/4 від
19.05.2003 року гуртожитку був наданий
статус житлового будинку.

26.06.2003 року власниками квартир
житлового будинку АДРЕСА_1 у м.
Мелітополі було створено об"єднання
співвласників багатоквартирного
будинку « Альянс».

У відповідності до рішення сесії
Мелітопольської міської ради № 15/5 від
28.10.2005 року рішенням сесії
Мелітопольської міської ради № 10/4 від
22.06.2007 року та актом приймання-передачі
будинку на баланс ОСББ « Альянс» є
балансоутримувачем зазначеного
будинку з правом оперативного
управління.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Мелітопольської ради
Запорізької області № 286/7 від 13.12.2007
року були затверджені акти по
прийняттю в експлуатацію закінчених
будівництвом об"єктів у житловому
будинку АДРЕСА_1 замовником
(забудовнником) якого є ОСБЄ « Альянс» (
т. 1 а.с. 88-94).

Доказів того, що кімната НОМЕР_1 у
гуртожитку в якій проживав та був
зареєстрований ОСОБА_3 була
переобладнана в ізольовану квартиру
НОМЕР_2 матеріали справи не містять.
Доказів того, що ОСОБА_3 власними силами
здійснював реконструкцію саме кімнати
НОМЕР_1 у квартиру НОМЕР_2 останній суду
також не надав.

Відповідно до плану житлового будинку
по АДРЕСА_1 має загальну площу 49,3 кв. м.
складається з двох кімнат, коридору,
кухні, санузелу ( т. 1 а.с. 201-203), тобто має
значно більшу площу ніж кімната НОМЕР_1,
в якій був зареєстрований ОСОБА_3

Відповідно до списку мешканців, які
проживають в будинку для малих сімей по
АДРЕСА_1 станом на 13.05.2003 року, у
квартирі НОМЕР_2 значиться ОСОБА_3 та
двоє його членів сім"ї (т. 1 а.с. 197-198). При
цьому рішення адміністрації та
профспілкового комітету про його
переселення не приймалося і ордер на
право зайняття спірної квартири не
видавався, про що також свідчить
довідка виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради
Запорізької області № 328 від 10.09.2012 року
( том 1 а.с. 21).

Отже на час вселення ОСОБА_3 в кімнату
АДРЕСА_1 у м. Мелітополь зазначений
будинок мав статус гуртожитку.

Статтями 127, 128, 129 ЖК України
передбачено, що для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання можуть
використовуватись гуртожитки. Жила
площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства та профспілкового
комітету. Єдиною підставою для
вселення в гуртожиток є спеціальний
ордер, який видає адміністрація
підприємства.

За змістом указаних норм жила площа в
гуртожитку надається особам, які
перебувають з підприємством у трудових
відносинах. Надання жилої площі особам,
які не працюють на підприємстві, без
спільного рішення адміністрації
підприємства та профспілкового
комітету та на підставі договору
оренди, є порушенням діючого
законодавства. Особи, визнані такими,
що незаконно вселилися у житло
підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення на підставі
ст. ст. 109, 116 ЖК України.

Докази про те, що вселення відповідачів
відбулося відповідно до порядку,
встановленого ст. ст. 128, 129 ЖК України у
справі відсутні, а також, докази , що
він був вселений на законних підставах
в спірну квартиру також матеріали
справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, ОСОБА_3 не надав суду
будь-яких доказів про те, що йому
видавався ордер на вселення в
гуртожиток та в спірну квартиру.

За таких обставин, суд першої
інстанції, прийшов до вірного
висновку, що ОСОБА_3 вселився в кімнаті
АДРЕСА_1 в м. Мелітополі та в спірну
квартиру без правових підстав.

Відповідно до акту від 18.09.2012 року
складених комісією з членів ОСББ «
Альянс» вбачається, що ОСОБА_3 в
квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2008 року (
т. 1 а.с. 19). В суді першої та
апеляційної інстанції представник
ОСББ « Альянс» пояснив, що наданий час
ОСОБА_3 фактично виселений з квартии
АДРЕСА_1 у м. Мелітополі, що не
заперечувалося ОСОБА_3 та його
представник в суді апеляційної
інстанції, тому суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову ОСББ « Альянс» про виселення.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 9 ЖК України
ніхто не може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням,
займаним на законній підставі.

Згідно з роз'ясненнями, наданими
Пленумом Верховного Суду України у ч. 4
п. 10 постанови "Про деякі питання, що
виникають в практиці застосування
судами Житлового кодексу України" від 12
квітня 1985 року № 2, суд, встановивши,
що особа не набула права на жиле
приміщення, з цих мотивів відмовляє в
позові про захист порушеного права.

Суд першої інстанції врахував
фактичні обставини справи, вимоги
закону, надав оцінку доказам у справі і
прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_3
вселився в гуртожиток і у спірне
приміщення без правових підстав,
доказів щодо правомірності його
вселення в гуртожиток і до спірного
приміщення ОСОБА_3 суду не надав, тобто
права на проживання в гуртожитку в
кімнаті АДРЕСА_1 він не мав і будь-які
правові підстави для законного
зайняття ним спірного житлового
приміщення відсутні, тому обґрунтовано
відмовив у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 про захист порушеного
права.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що судом повно і всебічно
з"ясовані обставини справи, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам характер правовідносин між
сторонами визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
при розгляді спорку не порушенні,
застосовані правильно, увалено законне
і обґрунтоване рішення, а доводи
апеляційної скарги є неспроможними і
необгрунтованими та не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 червня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: