У Х В А Л А

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом кредитної спілки
«Християнська злагода» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою кредитної спілки
«Християнська злагода» на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 16 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року кредитна спілка
«Християнська злагода» (далі - КС
«Християнська злагода») звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що відповідно до умов кредитного
договору від 15 листопада 2006 року ОСОБА_3
отримала кредитні кошти у розмірі 25
тис. грн. У результаті порушення умов
цього договору за нею утворилася
заборгованість, яку вона, незважаючи на
вимоги, не погасила. Враховуючи
викладене, позивач просив стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
113 237 грн. 66 коп.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 16 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 28 січня 2014 року,
у задоволенні позову КС «Христянська
злагода» відмовлено.

У касаційній скарзі КС «Христянська
злагода» просить скасувати судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, й ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що КС
«Християнська злагода» пропустила
строк позовної давності для звернення
до суду за захистом порушеного права, а
наведені нею підстави для поновлення
цього строку є неповажними.

Апеляційний суд погодився із мотивами
та висновками районного суду,
посилаючись при цьому на те, що
відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
позовна давність до вимог про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви відповідача.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 15 листопада 2006
року між КС «Християнська злагода» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
остання отримала кредитні кошти у
розмірі 25 тис. грн.

Пред'являючи позов, КС «Християнська
злагода» посилалась на те, що у
результаті порушення умов кредитного
договору за ОСОБА_3 утворилася
заборгованість у розмірі 113 237 грн. 66
коп., яку вона, незважаючи на вимоги, не
погасила.

Суд апеляційної інстанції дійшов до
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову з підстав пропуску
позивачем строку позовної давності з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України). При цьому згідно з
ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Апеляційний суд, залишаючи без змін
рішення суду першої інстанції, виходив
із того, що строк дії кредитного
договору сплив 15 листопада 2009 року, а
позивач звернувся до суду лише у
березні 2013 року, тобто з пропуском
строку позовної давності, про
застосування якого просив відповідач.

Проте такий висновок суду апеляційної
інстанції є передчасним, оскільки його
суд дійшов без врахування всіх
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, зокрема
у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України не перевірив та не дав належної
правової оцінки посиланням позивача,
викладеним у клопотанні про поновлення
строку позовної давності, про те, що у
березні 2009 року органами досудового
слідства були вилучені документи, які
стосуються діяльності КС
«Християнська злагода», і копію
кредитної справи ОСОБА_3 позивач
отримав лише у лютому 2013 року.

Апеляційний суд не звернув уваги на те,
що у липні 2010 року позивач звертався до
начальника слідчого управління з
клопотанням про видачу копії кредитної
справи ОСОБА_3, проте це клопотання
задоволено не було.

Також апеляційний суд не врахував того,
що колишня голова КС «Християнська
злагода» ОСОБА_4 14 червня 2011 року була
засуджена Галицьким районним судом м.
Львова за скоєння злочинів,
передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч.ч. 2, 3
ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України, до
позбавлення волі на строк 12 років з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських
функцій, на строк 3 роки.

Суд апеляційної інстанції належним
чином не перевірив, чи можуть дані
обставини бути розцінені як поважні
причини невчасного звернення до суду
із позовом про стягнення кредитної
заборгованості.

Крім того, апеляційний суд помилково
застосував до спірних правовідносин п.
7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, оскільки у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону цей пункт стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Пославшись на п. 31 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
суди не звернули уваги на те, що в ній
роз'яснюється застосування ч. 13, а не ч.
11 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, ухвала апеляційного суду
не відповідає вимогам ст. ст. 212, 213, 303
ЦПК України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для її
скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу кредитної спілки
«Християнська злагода» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 28 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська