АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4грудня 2014 року
Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Даніель» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Даніель» на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 6 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року ПАТ «КБ «Даніель»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 6 жовтня 2014 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Даніель»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити.

У апеляційній скарзі позивач
посилається на ті обставини, що суд
першої інстанції не в повній мірі
з'ясував обставини справи, які мають
значення для правильного її вирішення
та ухвалив помилкове рішення.

Судом першої інстанції помилково
застосовано до спірних правовідносин
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», оскільки мораторій
це лише відстрочення виконання
зобов'язань на певний період або до
закінчення будь-яких певних подій.
Більше того, позивач не заявляв
прохання щодо відчуження предмету
іпотеки, а натомість просив визнати за
ним право власності на іпотечне майно.

Також судом помилково не застосовано
до спірних правовідносин статті 526, 575,
1049, 1050 ЦК України та статтю 33 Закону
України «Про іпотеку», не взято до
уваги обставин того, що в основі суті
спору знаходиться небажання
позичальника належним чином
виконувати зобов'язання, що за
наявності існуючих правових колізій, а
також за відсутності кримінальної
відповідальності за протиправні дії з
заставним майном, призводить до
навмисного зловживання позичальником
своїми правами.

№ апеляційного провадження 22-ц/796/14242/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Бартащук Л.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції
представник ПАТ «КБ «Даніель» - Пугач
О.В. апеляційну скаргу підтримав та
просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 проти
апеляційної скарги заперечував, просив
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 6 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

При розгляді справи судом встановлено,
що 30 червня 2009 року між АТ «Банк
регіонального розвитку» та ВАТ «КБ
«Даніель», правонаступником усіх прав
та обов'язків якого є ПАТ «Комерційний
банк «Даніель» (ПАТ «КБ «Даніель»)
укладено договір відступлення права
вимоги, згідно із яким позивач отримав
право вимоги до позичальника ОСОБА_2 за
кредитним договором № 27/10-9161 від 12
листопада 2007 року.

10 лютого 2011 року між ПАТ «КБ «Даніель»
та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 3
до кредитного договору № 27/10-9161 від 12
листопада 2007 року, у якій викладено
кредитний договір в новій редакції.

За вказаним договором відповідач
отримала кредит в іноземній валюті у
сумі 117 тис. доларів США строком до 11
листопада 2017 рокута зобов'язалася в
порядку передбаченому розділом 5
кредитного договору, помісячно
погашати кредит та сплачувати відсотки
за користування кредитом.

Згідно з пунктом 1.1. кредитного
договору, позичальник повинен
сплачувати 16,0 % річних, щорічно
сплачувати комісію за управління
кредитом у розмірі 2,0% від фактичної
заборгованості за кредитом.

У випадку порушення строків (термінів)
повернення кредиту та/або сплати
нарахованих відсотків та користування
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню 0,5% від суми простроченого
платежу за кожен день прострочки.

Для забезпечення виконання
зобов'язання за згаданим кредитним
договором ОСОБА_2 передала в іпотеку
нерухоме майно, а саме двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 28,60
кв.м., загальною площею 42,40 кв.м., за
іпотечним договором від 12 листопада 2007
року № 027/Д312691, який посвідчений
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 та
зареєстрований у реєстрі за №4523.

Як встановлено, предмет іпотеки
належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 12 листопада 2007
року, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_7 за реєстровим №
4521 та внесеного в реєстр правочинів
12листопада 2007 року.

30 червня 2009 року АТ «Банк регіонального
розвитку» та ВАТ «Комерційний банк
«Даніель», правонаступником всіх прав
та обов'язків якого є ПАТ «КБ «Даніель»
було укладено договір про відступлення
прав за іпотечним договором.

За умовами вказаного договору ПАТ «КБ
«Даніель» набув всі права
іпотекодержателя за іпотечним
договором № 027/ДЗ12691.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором,
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В порушення умов кредитного договору,
вимог статей 526, 530, 625, 1054 ЦК України,
позичальник/іпотекодавець не виконав
зобов'язання по своєчасній сплаті
платежів по кредиту, процентів за
користування коштами за кредитним
договором, у зв'язку з чим виникла
заборгованість.

Факт порушення відповідачем умов
кредитного договору в частині
своєчасної сплати тіла кредиту,
процентів за користування кредитом
сторонами не оспорюється, проте,
відповідачем не визнається розмір
заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до наданого суду позивачем
розрахунку заборгованості в
еквіваленті по курсу НБУ станом на
17квітня 2014 року, заборгованість ОСОБА_2
становить 3 024 309,46 грн. та включає:
заборгованість по кредиту 92 346,32 дол.
США; заборгованість по відсоткам 19 981,80
дол. США; заборгованість по комісії 29
524,96 грн. та неустойка 1 714 680,93 грн.

Доказів на спростування наданого
позивачем розрахунку заборгованості
відповідачем суду не надано.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»
встановлені підстави для звернення
стягнення на предмет іпотеки та
зазначено, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Статтею 37 вказаного Закону
передбачено, що іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки.

Однак, відповідно до вимог ЗУ «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», який
набрав чинності 7червня 2014 року,
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
майно використовується як місце
постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв.м. для квартири та 250
кв.м. для житлового будинку.

З урахуванням того, що квартира АДРЕСА_1
за іпотечним договором від 12 листопада
2007 року № 027/ДЗ12691 виступає як
забезпечення зобов'язань відповідача -
фізичної особи ОСОБА_2 за споживчим
кредитом, наданим в іноземній валюті;
використовується як місце постійного
проживання відповідачки, загальна
площа квартири становить 42,40 кв.м.; що не
перевищує встановлену Законом площу 140
кв.м.; в матеріалах справи відсутні
докази того, що відповідач є суб'єктом
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції», позовні вимоги з
підстав, передбачених Законом України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», про звернення стягнення на
предмет іпотеки задоволенню не
підлягають.

Саме виходячи із викладених обставин
суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду та вважає його таким, що
відповідає вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи.

Обставин, які б давали підстави для
висновку про безпідставність
застосування Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» до
спірних правовідносин при розгляді
справи не встановлено, та на їх
підтвердження будь-яких доказів
стороною відповідача згідно вимог
статей 57-60 ЦПК України суду надано.

Необґрунтованими є доводи апеляційної
скарги з приводу незастосування до
правовідносин сторін положень
Цивільного кодексу України, що
стосуються зобов'язального характеру
договірних відносин та обов'язку
позичальника виконувати зобов'язання
належним чином, як це передбачено
умовами кредитного договору, оскільки
судом встановлено факт порушення
зобов'язань відповідачем, однак в силу
спеціальних норм згаданого Закону, у
задоволенні позову правомірно
відмолено.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не відносяться до підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції розглянуто
справу повно та всебічно, з'ясовано
фактичні обставини, вірно встановлено
правовідносини сторін та правильно
застосовано відповідну норму закону,
що їх регулює.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Даніель» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 6 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко