Справа № 500/4172/14-ц
Провадження № 2/500/2098/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса
О.О.,

при секретарі - Петровій В.В.,

за участю сторін: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2-
ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
в користуванні житлом та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись
до суду з позовом до ОСОБА_4 та просять
усунути перешкоди в реалізації права
приватної власності та нерухоме майно -
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом постановлення
рішення про виселення з вказаного
житлового будинку громадянки ОСОБА_4 в
належний їй житловий дім за адресою:
АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі вказують, що ОСОБА_4 з її
чоловіком ОСОБА_5 проживала разом із
ОСОБА_6 у будинку, що належав ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_5
відповідач ОСОБА_4 безпідставно
продовжує користуватись вказаним
житловим будинком, так як не є його
власником та не є членом сім'ї
теперішніх власників - ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, та здійснює перешкоди у
користуванні будинком його власниками.
Також позивачі наголошують на тому, що
ОСОБА_4 псує жиле приміщення та
використовує його не за призначенням.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4
позов не визнала, просила відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що проживає у
визначеному житловому будинку на
законних підставах протягом двадцяти
років та зберігає його у належному
стані. Також вона зазначає, що не може у
зимовий період переїхати у житловий
будинок, в якому вона зареєстрована, з
огляду на відсутність у ньому опалення.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, обставини, визнані
сторонами, не підлягають доказуванню, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом встановлено, що житловий будинок
за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві
приватної власності ОСОБА_6.

Згідно договору дарування від 29.04.1999р.
ОСОБА_6 передано в дар своїй донці
ОСОБА_1 17/25 часток вказаного житлового
будинку з надвірними спорудами.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 22.12.2010 р., яке

залишено без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 07.09.2011 р., визнано за ОСОБА_2
(сином спадкодавця ОСОБА_6) право
власності на 8/25 частин домоволодіння,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та
відмовлено в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 про визнання права
власності на спадкове майно.

Як вбачається з позовної заяви та з
пояснень сторін, під час життя ОСОБА_6 у
її домі по АДРЕСА_1 також проживав її
син ОСОБА_5 разом із дружиною ОСОБА_4,
яка була вселена у вказане приміщення
за згодою власника.

Після смерті ОСОБА_5 та набрання
законної сили судовим рішенням про
відмову у визнанні за ОСОБА_4 права
власності на будинок по АДРЕСА_1,
позивачі звернулися до відповідачки з
пропозицією добровільно виселитися з
вказаного будинку в будинок за адресою:
АДРЕСА_2, частина якого належить їй на
праві власності. Відповідачкою вимоги
позивачів виконано не було, у зв'язку із
чим, останні звернулися до суду із
вказаним позовом.

Відповідно до ст.47 Конституції України
кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суд.

Повага до права людини на житло
закріплена у ст.8 Європейської
Конвенції з прав людини і
основоположних свобод. Ніхто не може
примусово бути позбавлений житла,
безпідставно виселений із нього або
визнаний таким, що втратив право
користування жилим приміщенням.

Статті 310, 311 Цивільного кодексу України
гарантують право громадян на житло та
неможливість виселення фізичної особи
чи примусового позбавлення житла іншим
чином інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Частиною 3 статті 9 Житлового кодексу
України передбачено, що ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належать,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Способи захисту права власності
передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК
України.

Права власника житлового будинку
(квартири) визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Як встановлено судом, при житті
власниці житлового будинку ОСОБА_6,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 користувалися
вказаним будинком на правах членів
сім'ї власника.

Аналіз змісту вказаних вище правових
норм свідчить про те, що право члена
сім'ї власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що
виникнення права членів сім'ї власника
будинку (квартири) на користування цим
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а тому
припинення права власності особи на
будинок припиняє право членів її сім'ї
на користування цим будинком.

Отже, права членів сім'ї власника
будинку на об'єкт власності є похідними
від прав самого власника.

На момент виникнення спору власниками
будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Як встановлено з пояснень сторін у
судовому засіданні ОСОБА_4 разом із
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю не
проживали і з огляду на ст. 61 ЦПК
України вказані обставини доказуванню
не підлягають.

Передбачаючи право власника житлового
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, закон не передбачив при цьому
переходу прав і обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом (житлового
сервітуту) членів сім'ї колишнього
власника у випадку зміни власника
будинку (квартири) на відміну від
договору найму (оренди) житла - статті
810, 814 ЦК України.

Отже, чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника. Виникнення права членів сім'ї
власника будинку на користування
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а отже,
припинення права власності на будинок
припиняє право членів його сім'ї на
користування цим будинком.

Натомість ч. 4 ст. 156 ЖК України
передбачає збереження такого права
користування житлом лише для членів
сім'ї, які припинили сімейні відносини
з власником будинку, за умови
збереження права власності на будинок
цього ж власника, тобто за незмінності
власника майна.

Зазначені висновки не суперечать
нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9
ЖК України, ст.311 ЦК України, ураховуючи,
що право на житло (користування ним,
усунення перешкод у користуванні ним)
підлягає захисту лише у випадку
порушення прав особи.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 не
набула самостійного права на житло з
підстав, передбачених законом (найм,
оренда, вселення наймачем чи на
підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України,
статті 61, 64 ЖК України), на теперішній
час відсутні законні підстави для
користування ОСОБА_4 вказаним житлом.

Таким чином, із припиненням права
власності особи на житлове приміщення
члени його сім'ї також втрачають право
користування цим приміщенням і
підлягають виселенню за позовом нового
власника.

Отже, у зв'язку з відсутністю
договірних відносин із власниками
будинку та припиненням права власності
ОСОБА_6 на будинок, відповідач втратив
право користування цим будинком,
оскільки її права похідні від прав
колишнього власника будинку, членом
сім'ї якого вона була.

При цьому не приймаються до уваги
бездоказові посилання позивачів на
наявність підстав, передбачених ч.1
ст.116 ЖК України, з огляду на ненадання
суду належних та допустимих доказів
того, що ОСОБА_4 систематично руйнує чи
псує жиле приміщення, або використовує
його не за призначенням, або що
систематичні порушення правил
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із нею в одному будинку, та
доказів застосування заходів
запобігання і громадського впливу до
неї.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
в користуванні житлом та виселення
підлягають задоволенню.

Судові витрати розподіляються
відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 84, 88, 213-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про усунення перешкод в користуванні
житлом та виселення - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод
ОСОБА_2, ОСОБА_1 в здійсненні права
власності на житловий будинок,
розташований за адресою: Одеська
область, АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_4 з житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт серії
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
О.О.
Бурнусус