У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2014
року

місто
Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області Бенца К.К.,
розглянувши заяву Сані КМ ОСОБА_1 про
забезпечення позову у справі за
позовом Сані КМ ОСОБА_1 до Леврінц (Сані
КМ) ОСОБА_2, РВ ДВС Ужгородського МРУЮ
про звільнення від сплати аліментів, -

встановив:

Сані КМ О.О. звернувся
до Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області з позовом до
Леврінц (Сані КМ) ОСОБА_2, РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ про звільнення від
сплати аліментів.

В п.3 вимог позовної заяви позивач
просить зупинити виконавче
провадження №44444431 по виконанню
виконавчого листа №308/20307/13-ц, про
стягнення аліментів з Сані КМ О.О. на
користь ОСОБА_3М Е.Й., на утримання дітей
ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 –
ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в
розмірі 700 гривень щомісячно на кожну
дитину до досягнення дітьми
повноліття, до вирішення справи по
суті, про що постановити відповідну
ухвалу. Тим самим позивач заявив
клопотання про забезпечення даного
позову до розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви вказує на те,
що предметом позову є звільнення від
сплати аліментів та заборгованості за
аліменти, які нараховані згідно
виконавчого листа №308/20307/13-ц виданого
на підставі рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 06.03.2014 року.

На підставі виконавчого листа
№308/20307/13-ц було відкрито виконавче
провадження, яке знаходиться на
виконанні районного відділу Державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції.
Виконавчий лист про стягнення
аліментів був пред’явлений стягувачем
Леврінц (Сані КМ) Е.Й. до виконання 15.08.2014
року, майже через п’ять місяців після
розірвання шлюбу. Проте до
сьогоднішнього дня він повністю
утримує своїх дітей, а старший син
ОСОБА_4 знаходиться на його повному
утриманні та вихованні, проживає разом
з ним, враховуючи викладене вважає що
його слід звільнити від сплати
аліментів.

Вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що заява не підлягає
до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
між сторонами виник спір з приводу
звільнення позивача від сплати
заборгованості за аліментами та
звільнення від сплати аліментів за
виконавчим листом №308/20307/13-ц виданого
на підставі рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 06.03.2014 року.

Надаючи правову оцінку
обґрунтованості заявленого
клопотання, суд зазначає, що інститут
забезпечення позову регламентовано
статтями 151 - 153 ЦПК України, які
встановлюють підстави для вжиття
заходів забезпечення позову, а також
способи забезпечення позову в
цивільному процесі. Наявність такого
інституту є однією з гарантій
виконання рішень суду і спрямована на
дотримання норми щодо обов’язковості
до виконання судових рішень,
встановленої статтею 124 Конституції
України.

Забезпечення позову - це вжиття
судом, у провадженні якого перебуває
справа, до вирішення справи визначених
законом заходів щодо створення
можливості реального виконання у
майбутньому рішення суду.

Згідно ч.1, ч.5 ст.153 ЦПК
України, заява про забезпечення
позову розглядається судом, у
провадженні якого перебуває справа і
про вжиття заходів забезпечення
позову суд постановляє ухвалу.

Звернення з позовом до суду за захистом
порушених прав, інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб, а також свобод
фізичних осіб є одним із способів
судового захисту.

Інститут забезпечення позову при
цьому, дає можливість суду до ухвалення
рішення по суті вжити заходів щодо
забезпечення заявленого позову у
певних визначених випадках, враховуючи
чітко визначені підстави.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.151
ЦПК України суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення
позову суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням такого:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення суду
в разі невжиття таких заходів;
запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

У відповідності до п.4 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦК України
види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Заява позивача про забезпечення
позову шляхом зупинення виконавчого
провадження №44444431 по виконанню
виконавчого листа №308/20307/13-ц, про
стягнення аліментів з Сані КМ О.О. на
користь ОСОБА_3М Е.Й., на утримання дітей
ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 –
ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в
розмірі 700 гривень щомісячно на кожну
дитину до досягнення дітьми
повноліття, до задоволення не підлягає,
оскільки вжиття таких заходів
фактично припинить виконання судового
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 06.03.2014 року яке набрало
законної сили.

Відповідно до частин 1, 2 статті 14 ЦПК
України судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Обов'язковість виконання судових
рішень прямо передбачена статтею 124
Конституції України.

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України,
суддя,-

ухвалив:

В задоволенні заяви
позивача Сані КМ ОСОБА_1 про
забезпечення позову у справі за
позовом Сані КМ ОСОБА_1 до Леврінц (Сані
КМ) ОСОБА_2, РВ ДВС Ужгородського МРУЮ
про звільнення від сплати аліментів –
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п’яти днів з дня
її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи ,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п’яти днів з дня
отримання копії ухвали. Апеляційна
скарга подається до апеляційного суду
Закарпатської області через
Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області.

Суддя
Ужгородського

міськрайонного суду

ОСОБА_5