Справа № 460/1591/14
Головуючий у 1 інстанції: Тесля Б.І.
Провадження № 22-ц/783/6175/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого - судді
Курій Н.М.,

суддів:
Мельничук О.Я., Ніткевича А.В.,

за
секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2, представника
інтересів ОСОБА_3 - головного
спеціаліста Головного управління
юстиції у Львівській області Гапеєва
С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Яворівського районного суду
Львівської області від 28 липня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Яворівського районного суду
Львівської області від 28 липня 2014 року
задоволено клопотання Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання і надання дозволу
на примусове виконання вироку
польського суду на території України
відносно ОСОБА_2.

Суд визнав та надав дозвіл на примусове
виконання на території України вироку
Районного суду у Ланьцуті (Республіка
Польща) від 27 листопада 2012 року про
стягнення із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н.
НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_3
аліментів по 350 злотих, що становить 1358
гривень, щомісячно, починаючи з 15
березня 2011 року.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2

Апелянт зазначає, що оскаржена ухвала є
незаконною та необґрунтованою,
прийнята за неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що
Нью-Йоркською Конвенцією від 20.06.1956
року та Конвенцією ООН «Про права
дитини» від 20.11.1989 року (у новій
редакції від 03.04.2003 року), ратифікованою
Постановою Верховної Ради України від
27.02.1991 року №789-ХІІ, особи за
посередництвом компетентних на те
органів мають змогу порушувати питання
про стягнення аліментів з осіб, які
проживають на територіях Договірних
держав до складу яких входить Польща та
Україна, і відповідно до зазначених
міжнародних актів існує певний порядок
звернення із заявою про стягнення
аліментів.

Так, апелянт зазначає, що у разі
відсутності рішення суду України про
стягнення аліментів з відповідача,
документи необхідні для розгляду
справи надсилаються до відповідної
Договірної Сторони.

Апелянт зазначає, що відповідно до
вимог ст. 3 Конвенції, заява чи додатки
до заяви повинні обов'язково містити
дані про його постійне місце
проживання протягом останніх п'яти
років, його рід занять і місце роботи.

Апелянт зазначає, що не було надано
також відомостей про його фінансові та
сімейні обставини, інформацію про
належне майно.

Апелянт також звертає увагу суду на те,
що він не отримує доходів у польських
злотих, які в перерахунку становлять 1358
грн., проживає разом із дружиною та її
п'ятьма неповнолітніми дітьми у
віддаленій сільській місцевості і
єдиним його доходом є вирощені
продукти сільського господарства, за
рахунок яких вони проживають.

Апелянт просить ухвалу суду першої
інстанції скасувати та провадження у
справі закрити.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції апелянт ОСОБА_2 доводи
апеляційної скарги підтримав та
пояснив, що дійсно його офіційною
дружиною є ОСОБА_3. Апелянт підтвердив,
що про дату розгляду справи Районним
судом у Ланьцуті (Республіка Польща)
про стягнення з нього аліментів його
було повідомлено Тернопільським
міськрайонним судом, а копію вироку
означеного суду від 27 листопада 2012 року
він отримав у Яворівському районному
суді Львівської області, та зазначений
вирок не оскаржував. З оскарженою
ухвалою не згідний ще й тому, що на його
думку, з огляду на його хворобу, у нього
не могло бути власних дітей, однак, з
вимогами щодо оспорення свого
батьківства до суду він не звертався.

В судовому засіданні представник
інтересів ОСОБА_3 - головний спеціаліст
Головного управління юстиції у
Львівській області Гапеєв С.О. доводи
апеляційної скарги заперечив та просив
оскаржену ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити з таких
підстав.

У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України, розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Визнання та примусове виконання
рішення іноземного суду - це поширення
законної сили такого рішення на
територію України й застосування
засобів примусового виконання в
порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до статті 81 Закону України
"Про міжнародне приватне право", в
Україні можуть бути визнані та
виконані рішення іноземних судів у
справах, що виникають з цивільних,
трудових, сімейних та господарських
правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦПК України,
рішення іноземного суду (міжнародних
арбітражів) визнаються та виконуються
в Україні, якщо їх визнання та
виконання передбачено міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України
або за принципом взаємності.

Суд першої інстанції, відповідно до ст.
212 ЦПК України, повно і всебічно
дослідив та оцінив обставини у справі.

Судом вирішено питання з урахуванням
вимог закону України «Про приєднання
України до Конвенції про стягнення
аліментів за кордоном» від 20 липня 2006
року та Конвенції про стягнення
аліментів за кордоном від 20 червня 1956
року.

Встановлено, що 27 листопада 2012 року
вироком Районного суду у Ланьцуті
(Республіка Польща) ОСОБА_2 зобов'язано
сплачувати на користь ОСОБА_3 на
утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
по 350 злотих щомісячно, починаючи з 15
березня 2011 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
визнав, що зазначений вище вирок
отримав та його у встановленому
порядку не оскаржив.

У силу міжнародних, ратифікованих
Україною документів, мати дитини
ОСОБА_3 звернулась до Міністерства
юстиції України із заявою про сприяння
у визнанні та примусовому виконанні
вказаного вище рішення іноземного
суду.

Вирішуючи питання про надання дозволу
на примусове виконання рішення, суд не
може оцінювати, чи законним є прийняте
рішення.

Відмова у задоволенні клопотання може
мати місце лише у випадках,
передбачених законом.

Задовольняючи клопотання Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання і надання дозволу
на примусове виконання вироку
Районного суду у Ланьцуті (Республіка
Польща)на території України, суд першої
інстанцій дійшов правильного висновку
про відсутність підстав для відмови у
визнанні та наданні дозволу на
примусове виконання іноземного
рішення на території України.

Встановлено також, що до клопотання
долучена фотокопія підтвердження
вручення ОСОБА_2 26 березня 2012 року
Тернопільським міськрайонним судом
судової повістки (а.с.15,16) та
підтвердження вручення 05 серпня 2013
року ОСОБА_2 Яворівським районним судом
Львівської області винесеного вироку
(а.с.28,29), і ці обставини в суді
апеляційної інстанції визнав апелянт
ОСОБА_2

Постановлена у справі ухвала суду
першої інстанції відповідає
матеріалам справи і вимогам
законодавства, підстав для її
скасування не вбачається, а наведені у
апеляційній скарзі доводи висновку
суду не спростовують.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області вважає, що
оскаржене судове рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачає.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, п.4 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Яворівського районного суду
Львівської області від 28 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Мельничук О.Я.

Ніткевич А.В.