Справа № 357/8676/14 Головуючий у І
інстанції Протасова О.М.Провадження №
22-ц/780/6492/14 Доповідач у 2
інстанції Журба С.О.Категорія 58
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Химинець
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства "Креді
Агріколь Банк", треті особи: міський
відділ державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вказаним позовом, який
мотивував наступним: 11 вересня 2008 року
між ним та акціонерним товариством
«Індустріально-Експортний банк» (зараз
- публічне акціонерне товариство
«Креді Агріколь Банк») був укладений
кредитний договір № 109/08-ю на суму 394 100
доларів США з терміном повернення до 10
вересня 2018 року. Вказаний кредитний
договір був забезпечений договором
іпотеки від 11 вересня 2008 року,
предметом якої є нежитлова будівля
АДРЕСА_2. Його дружина ОСОБА_5 надала
свою згоду на укладення цих договорів
та виступала його поручителем.
Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 листопада 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 17 березня 2014
року, за його колишньою дружиною ОСОБА_5
визнано право власності на 1/2 частину
нежитлової будівлі АДРЕСА_2. 23 січня 2014
року ПАТ «Креді Агріколь Банк» заявив
до нього вимогу, відповідно до якої
його заборгованість за кредитом
становила 2 241 502,17 грн., іншої вимоги він
не одержував. 20 травня 2014 року він
отримав копію постанови про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виконавчого напису № 292 від 25 квітня 2014
року, вчиненого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, про стягнення з нього на
користь ПАТ «Креді Агріколь Банк»
нерухомого майна - нежитлової будівлі
АДРЕСА_2 в рахунок покриття
заборгованості за кредитом у сумі
2 634 859,29 грн. Зазначив, що
виконавчий напис вчинено з порушенням
законодавства, оскільки банк втратив
пріоритетне право стосовно предмета
іпотеки, на який вже неодноразово було
накладено арешти судовими рішеннями як
у справі про поділ майна подружжя, так і
ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду від 25 березня 2011
року по цивільній справі про стягнення
боргу на користь ОСОБА_6, актом опису та
арешту майна Білоцерківського ВДВС від
25 травня 2011 року та актом опису й арешту
майна Білоцерківського ВДВС від 31
травня 2012 року. Крім того, нотаріус
повинен був пересвідчитись, що
іпотекодержатель не менш ніж за 30 днів
до вчинення виконавчого напису
надіслав йому письмову вимогу та
розрахунок суми, що підлягає стягненню,
однак він такої вимоги не отримував.
Його місце проживання змінилося і він
наймає житло за іншою адресою, за
адресою: АДРЕСА_1, куди
іпотекодержателем надсилались вимоги,
та який зазначений у виконавчому
написі, він ніколи зареєстрований не
був. Також нотаріус не перевірив за
даними Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно наявність чи
відсутність заставної чи інших
іпотекодержателів, а тому не врахував,
що право власності на 1/ 2 частину
нежитлової будівлі, що є предметом
іпотеки, було визнано за ОСОБА_5, та що
на зазначену будівлю неодноразово
накладався арешт. У зв'язку з цим
просив суд визнати виконавчий напис
нотаріуса, вчинений 25 квітня 2014 року за
№ 292, таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 вересня 2014 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, неповноту та неправильність
встановлення обставин, що мають
значення для справи, просив рішення
суду першої інстанції скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги. Обґрунтував скаргу тим,
що судом незаконно відмовлено у
задоволенні позовних вимог, не взято до
уваги доводів позовної заяви. Вважає
висновки суду такими, що не ґрунтуються
на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з огляду на
наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду в повній мірі відповідає
наведеним вимогам, підстави для його
скасування чи зміни відсутні.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої
інстанції дав оцінку посиланням
позивача щодо неотримання ним вимоги
про усунення порушення умов договору
із зазначенням суми заборгованості,
яка була вказана у виконавчому написі
нотаріуса, а також неправомірного
зазначення іншої адреси його місця
проживання. Дані посилання позивача
були досліджені в ході розгляду справи
та були спростовані наявними
матеріалами справи, що й було
відображено в оскаржуваному рішенні
суду. З висновками суду першої
інстанції з цього приводу в повній мірі
погоджується й колегія суддів
апеляційного суду. Також суд першої
інстанції з посиланням на відповідні
правові норми належно оцінив як
безпідставні твердження позивача про
незаконність дій нотаріуса при
вчиненні виконавчого напису з підстав
наявності накладених на предмет
іпотеки арештів. Будь-якої
невідповідності висновків суду в цій
частині вимогам закону колегія суддів
апеляційного суду не вбачає.

При цьому колегія суддів також бере до
уваги й той факт, що в обґрунтування
своїх позовних вимог однією з підстав
для задоволення позову позивач наводив
той факт, що на час вчинення
виконавчого напису частина предмета
іпотеки вже не належала іпотекодавцю,
відтак на неї мне могло бути звернуте
стягнення. З наведеними посиланнями
колегія суддів погодитися не може. У
відповідності до положень ст. 23 Закону
України „Про іпотеку" у разі переходу
права власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки. Зважаючи
на наведену норму, посилання позивача
колегія суддів вважає безпідставними.
При цьому колегія суддів бере до уваги
й той факт, що вимога про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню, з підстави
переходу права власності на частину
предмета іпотеки до ОСОБА_5 фактично
заявлена позивачем в інтересах
вказаної особи, в той час як доказів
надання йому повноважень на це
матеріали справи не містять, та й
позивачем в даній справі вона не
виступає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює, а тому визнає дане рішення
законним та обґрунтованим. Оскільки
рішення суду першої інстанції ухвалене
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, передбачених
законом підстав для його скасування
при апеляційному розгляді не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 вересня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: