Справа № 487/7205/14-ц
Провадження № 2/487/2520/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року

Заводський районний суд м. Миколаєва
у складі головуючого судді Павлової
Ж.П.,при секретарі Сочивко
І.О.,представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та третьої
особи ПАТ "Дельта-Банк" про визнання
договору удаваним

В С Т А
Н О В И В

21.07.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визнання договору дарування удаваним
та визнання договору дарування
договором купівлі-продажу.

В позові вона вказала, що 21.10.2005 року між
відповідачами був укладений договір
дарування квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5.

Проте, як вважає позивач між вказаними
сторонами був укладений договір
купівлі-продажу.

Посилаючись на положення ст.ст.202, 235
Цивільного кодексу України, позивачка
просила визнати зазначений договір
дарування договором купівлі-продажу.

Відповідно до ухвали суду від 16.09.2014р.
до участі у справі в якості третьої
особи залучено ПАТ "Дельта-Банк".

В судове засідання позивач не
з*явилась. Представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з*явились. Надали до суду заяви, в яких
позовні вимоги визнали та просили
позов задовольнити.Представники
відповідачів в судовому засіданні
позовні вимоги також визнали , а в
подальшому в судові засідання не
з*являлись.

Представник третьої особи ПАТ
«Дельта-Банк» в судове засідання не
з*явився.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
суд приходить до наступного.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

За таким правочином сторони умисно
оформлюють один правочин, але між ними
реально встановлюються інші
правовідносини. Удаваний правочин не
має іншої мети, ніж приховати іншу
угоду. Така поведінка є свідомим
вибором обох сторін.

Той факт, що правочин укладено саме з
такою метою, має довести позивач.

Пункт 25 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" передбачає, що за удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК України має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним.

В силу приписів ст.60 ЦПК України
позивач, заявляючи вимогу про визнання
правочину удаваним, повинен довести: 1)
факт укладання правочину, що за його
думкою є удаваним, 2) спрямованість волі
сторін в удаваному правочині на
встановлення інших цивільно-правових
відносин, ніж ті, які передбачені
правочином, тобто відсутність у сторін
іншої мети ніж приховати інший
правочин, 3) настання між сторонами
інших прав та обов'язків, ніж ті, що
передбачені удаваним правочином.

Недоведеність позову є підставою для
відмови у його задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи і
таке встановлено судом, 21.10.2005 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір
дарування квартири АДРЕСА_2,
відповідно до якого ОСОБА_3 ( батько)
подарував своєму сину ОСОБА_4 вказану
квартиру.

Зазначений договір був посвідчений
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_5

З 19.09.2003 року позивачка перебувала в
зареєстрованому шлюбі із відповідачем
ОСОБА_4 , а в 2009 році шлюб між ними було
розірвано.

23.11.2012 року відповідач ОСОБА_4 передав
вказану спірну квартиру в іпотеку
банку ПАТ "УкрСиб", правонаступником
якого є ПАТ "Дельта- банк".

Відповідно ст.ст.11, 14-15,22,203-205,526,610-611,622 ЦК
України, цивільні права та обов язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дій осіб, що не передбачені
названими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов*язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов язків (зобов язань) зокрема, є
договори, зміст яких не повинен
суперечити ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Волевиявлення його учасників має бути
вільним і відповідати його внутрішній
волі. Він має бути вчиненим у формі ,
встановленій законом і спрямованим на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Тільки правомірний ( дійсний) договір
породжує для сторін цивільні обов язки,
які повинні виконуватись належним
чином у межах та на умовах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист, в тому
числі і судовий, свого цивільного права
чи інтересу у разі його порушення, у
спосіб, визначений цивільним кодексом
України , або в інший, встановлений
договором або законом спосіб.
Вищезазначене стосується і договору
дарування.

Виходячи із пояснень в судовому
засіданні представника позивача, та
наявних в матеріалах справи документів
суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає,оскільки суду не надано
доказів того, що сторонами фактично
укладався договір купівлі-продажу , а
не договір дарування.

Наданий представником позивача
договір позики про отримання 10.12.2004
року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошових коштів
на придбання житла не можуть бути
розцінені судом ,як доказ для визнання
договору удаваним, та що саме ці
грошові кошти були отримані ними для
придбання спірної квартири.

Керуючись ст.ст.10,60, 212-215 ЦПК України
суд

В
И Р І Ш И В

В задоволені позову ОСОБА_2
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави
546 грн. 77 коп. судового збору.

Рішення вступає в законну силу через
10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція
до Миколаївського апеляційного суду
через Заводський районний суд в
порядку, встановленому ст.294, ст.295 ЦПК
України.

Суддя
Павлова Ж.П.