17 листопада 2014 року
Рiвненський мiський суд Рівненської
області в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретаря судового
засідання Ющук О.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засiданнi в мiстi Рiвному
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі – ТзОВ «Кредитні
ініціативи») звернулося до
Рівненського міського суду з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, в якому просить суд
стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
свою користь заборгованість за
кредитним договором № 1701/0708/71-117 від 30
липня 2008 року у сумі 1144695 гривень 44
копійки, а також судові витрати по
справі в сумі 3654 гривні, що складаються
з судового збору.
Представник ТзОВ «Кредитні
ініціативи» ОСОБА_4, яка, діючи на
підставі довіреності № ДВК-1330 від 12
серпня 2014 року, підписала поданий до
суду позов, подала суду письмове
клопотання, в якому позов підтримала
повністю та просить розгляд даної
цивільної справи у всіх судових
засіданнях проводити без участі
представника позивача на підставі
наявних доказів та матеріалів і не
заперечує проти заочного розгляду
справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове
засідання не з’явилися, про час і місце
судового засідання повідомлялися
належним чином. Заперечення проти
позову не подали. Повідомлення про
причини неявки від відповідачів не
Дослідивши письмові докази по справі,
суд прийшов до висновку, що позов
задоволенню не підлягає, оскільки
позовні вимоги є недоведеними та
Судом встановлено, що 30 липня 2008 року
між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №
1701/0708/71-117, за яким ОСОБА_2 отримав кредит
липня 2038 року включно зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 11,9% річних. Кредитні кошти
призначені для здійснення
позичальником розрахунків по договору
купівлі-продажу квартири № 38 в будинку
№ 5а на вулиці Студентській в місті
Відповідно до п.3.1. кредитного договору
ОСОБА_2 зобов’язався здійснювати
погашення заборгованості за кредитом
шляхом внесення коштів на позичковий
банку згідно Додатку № 1, що є
невід’ємною частиною кредитного
Згідно п.3.3. кредитного
договору проценти за користування
кредитом підлягають сплаті
позичальником через касу банку на
рахунок нарахованих відсотків №
включно, за попередній календарний
місяць; проценти, нараховані за
останній календарний місяць
фактичного користування кредитом
сплачуються позичальником одночасно з
На забезпечення виконання
зобов’язань за кредитним договором №
1701/0708/71-117 від 30 липня 2008 року, в цей же
день, 30 липня 2008 року, між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був
укладений договір поруки №
1701/0708/71-117-Р-1.
На підтвердження своїх позовних вимог
ТзОВ «Кредитні ініціативи» додало до
позову ксерокопії договору факторингу
№ 15 від 28 листопада 2012 року, укладеного
між ПАТ «Сведбанк», яке є
правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в
свою чергу є правонаступником
акціонерного комерційного банку
«ТАС-Комерцбанк», та ТзОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
та договору факторингу від 28 листопада
2012 року, укладений між ТзОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТзОВ «Кредитні ініціативи».
В обґрунтування позовних
вимог позивач посилається на те, що
саме на підставі вказаних договорів
факторингу до нього перейшло право
вимоги за кредитним договором №
1701/0708/71-117 від 30 липня 2008 року, укладеним
між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2
Позивачем до позову також
додано ксерокопії акту
прийому-передачі Реєстру
Заборгованостей Божників за Договором
про надання факторингу № 15 від 28
листопада 2012 року, акту
прийому-передачі ОСОБА_5 в електронному
вигляді за Договором факторингу № 15
від 28 листопада 2012 року, акту
прийому-передачі інформації згідно
Реєстру Заборгованості Боржників в
електронному вигляді за Договором
факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року,
укладених між ПАТ «Сведбанк» та ТзОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс».
Крім того, позивачем до позову додано
ксерокопію документу «Реєстр
заборгованостей боржників та
купівельна ціна додаток 1Б» за
договором факторингу від 28 листопада
2012 року, укладеного між ТзОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТзОВ «Кредитні ініціативи», та
підписаний аналітиком ТзОВ «Кредитні
ініціативи» ОСОБА_6 розрахунок
заборгованості за кредитним договором
№ 1701/0708/71-117 від 30 липня 2008 року у валюті
договору (долар США).
Надані позивачем докази суд
визнає неналежними і, крім того,
Так, надані ксерокопії
договору факторингу № 15 від 28
листопада 2012 року, укладеного між ПАТ
«Сведбанк» та ТзОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс», договору
факторингу від 28 листопада 2012 року,
укладений між ТзОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та ТзОВ
«Кредитні ініціативи», та актів
прийому-передачі від 28 листопада 2012
року, укладених між ПАТ «Сведбанк» та
ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс», а також «Реєстр заборгованостей
боржників та купівельна ціна додаток
1Б» жодним чином не завірені,
викликають сумнів у суду, а тому не
можуть бути прийняті судом як належні
Надані позивачем акти
прийому-передачі стосуються договору
факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року,
укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТзОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
однак не містять жодної інформації ні
про передачу права вимоги за укладеним
між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 кредитним
договором № 1701/0708/71-117 від 30 липня 2008
року, ні про розмір кредитної
заборгованості за цим договором, яка
прийому-передачі, що мали б укладатися
за договором факторингу від 28
листопада 2012 року між ТзОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТзОВ «кредитні ініціативи»,
позивачем суду не надані.
За таких обставин наданий
позивачем «Реєстр заборгованостей
боржників та купівельна ціна додаток
1Б» за договором факторингу від 28
листопада 2012 року, укладеного між ТзОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТзОВ «Кредитні ініціативи», та
підписаний аналітиком ТзОВ «Кредитні
ініціативи» ОСОБА_6 розрахунок
заборгованості за кредитом у валюті
договору судом до уваги не приймаються,
оскільки відсутні достатні підстави
для визнання їх достовірним.
Згідно із ч.1 ст.1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений законом спосіб), а клієнт
відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
Норми ст.ст.511,513,514 ЦК України
передбачають, що зобов'язання не
створює обов'язку для третьої особи. У
випадках, встановлених договором,
зобов'язання може породжувати для
третьої особи права щодо боржника та
(або) кредитора. Правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочини, на
підставі яких виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові. До нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.
При цьому, згідно ч.2 ст.517 ЦК України,
боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.
Як слідує з вимоги про дострокове
повернення кредиту, в якій
повідомляється про укладення 28
листопада 2012 року договорів
факторингу, та реєстрів відправки
рекомендованої кореспонденції,
доданих позивачем до позову,
повідомлення про заміну кредитора у
зобов’язанні направлялися позивачем
відповідачам лише 14 серпня 2014 року. При
цьому позивачем не надано жодних
доказів, які свідчили про отримання
відповідачами вказаної вимоги чи про
об’єктивні причини її невручення.
За відсутності будь-яких інших доказів,
посилання у згаданій вимозі на те, що
неодноразові звернення з питань
виконання зобов’язань з виплати
кредиту відповідачем були
проігноровані, а питання
реструктуризації не вирішено, суд
визнає голослівними і до уваги не
Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому ОСОБА_7
держави не встановлює обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановленому законом.
Тобто, відповідно до законодавства
гривня має статус універсального
платіжного засобу, який без обмежень
приймається на всій території України,
проте водночас обіг іноземної валюти
обумовлений вимогами спеціального
законодавства України.
Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання
іноземної валюти, а також платіжних
документів в іноземній валюті при
здійсненні розрахунків на території
України за зобов’язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов’язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов’язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Право на здійснення операцій в
іноземній валюті, в тому числі і
надання кредитів в іноземній валюті,
передбачено ст.533 ЦК України, Законом
України «Про банки і банківську
діяльність», Декретом Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю», постановою Національного
банку України № 200 від 30 травня 2007 року
«Про затвердження Правил використання
готівкової іноземної валюти на
території України та внесення змін до
деяких нормативно-правових актів
Національного банку України», а також
іншими нормативними актами, що
регулюють діяльність банків.
ОСОБА_7 законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання і валютного
контролю, є Декрет Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контрою» (далі
Відповідно до ст.2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» кошти є
грошима в національній або іноземній
валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47
та 49 цього Закону визначені операції
банків із розміщення залучених коштів
від свого імені, на власних умовах та на
власний ризик як кредитні операції,
незалежно від виду валюти, яка
використовується. Ці операції
здійснюються на підставі банківської
ліцензії та письмового дозволу.
Відповідно до ст.5 Декрету операції з
валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій Національного
банку України. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі генеральної
ліцензії на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п.2
ст.5 цього ж Декрету.
З огляду на це, уповноважені банки на
підставі банківської ліцензії та
письмового дозволу на здійснення
операцій з валютними цінностями мають
право здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті.
Щодо вимог підпункту «в» п.4 ст.5
Декрету, який передбачає наявність
індивідуальної ліцензії на надання та
одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то
законодавством не визначено меж
термінів і сум надання або одержання
кредитів в іноземній валюті.
Відповідно до п.1.5 Положення про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
(затверджено постановою правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 9
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк України видав
йому банківську ліцензію та письмовий
дозвіл здійснювати операції з
валютними цінностями).
Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
зазначених операцій, єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитування в іноземній валюті згідно
з вимогами ст.5 Декрету є наявність у
банку генеральної ліцензії на
здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.
Враховуючи наведене, суд прийшов до
висновку, що при заміні кредитора у
зобов’язанні, яке стосується кредиту в
іноземній валюті, новий кредитор
повинен мати генеральну ліцензію на
здійснення валютних операцій, отриману
у встановленому порядку.
Разом з тим, ТзОВ «Кредитні ініціативи»
не надало суду жодних доказів, які
свідчили б про наявність у позивача
Враховуючи викладене, суд вважає, що
ТзОВ «Кредитні ініціативи», не маючи
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій, взагалі не може бути
новим кредитором у зобов’язаннях, які
виникають за кредитними договорами, що
були укладені в іноземній валюті,
оскільки це суперечить вимогам чинного
законодавства України
Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу. Доказуванню підлягають
ті обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не можу ґрунтуватися на
Оцінюючи досліджені по
справі докази, суд прийшов до висновку,
що позивачем належними, допустимими та
достатніми доказами не доведено
наявності права вимоги до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором № 1701/0708/71-117 від 30
липня 2008 року в сумі 1144695,44 грн.
На підставі ст.ст.512-517,526,527,1054 ЦК
України, керуючись ст.ст.10,11,
60,88,212,214,215,223,224,225,226,233,292,294 ЦПК України,
суд, -
В И Р I Ш И В :
В позові товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості відмовити за
недоведеністю та безпідставністю
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляцiйного суду
Рівненської області через Рiвненський
мiський суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
за письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя:
Куцоконь Ю.П.