Єдиний унікальний номер 205/6639/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Мовчан Д.В.

при секретарі
Молокової С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного підприємства
«ІНТЕРМОРСФІН», Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІНТЕРМОРСФІН»,
Приватного підприємства «РОККОС»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛЕКСВОРД»,
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ТРАДО» про розірвання договорів та
стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до
суду з позовом до Приватного
підприємства «ІНТЕРМОРСФІН»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІНТЕРМОРСФІН»,
Приватного підприємства «РОККОС»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛЕКСВОРД»,
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ТРАДО» про розірвання договорів та
стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказала, що 05 травня 2014 року між
Приватним підприємством
«ІНТЕРМОРСФІН» та ОСОБА_1 було укладено
Договір про надання інформації,
відповідно до якого позивач також
сплатила сумнівні послуги у розмірі 2 500
грн. 00 коп., що підтверджується актом
-здачі приймання робіт (надання послуг).
Також 05 травня 2014 року між нею, ОСОБА_1,
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ІНТЕРМОРСФІН» (далі
- Відповідач -2) був укладений Договір №
002787, відповідно до умов якого
товариство за згодою учасника
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника певні дії, спрямовані
на надання безвідсоткової позики в
короткий термін. Таким чином,
відповідно до даного договору позивач
вказує, що вона виконуючи свої
обов'язки внесла загальний платіж у
розмірі 616 грн. 67 коп., який складається
з платежу за юридичний супровід у
розмірі 200 грн. 00 коп. та платежу до
фонду учасників у розмірі 416 грн. 67 коп.,
що підтверджується квитанціями від
14.06.2014 року. Окрім цього, далі позивач
зазначає, що для отримання
безготівкового кредиту в короткий
термін, відповідно до умов
вищевказаного договору, вона, ОСОБА_1, 05
травня 2014 року уклала Договір
страхування з Товариством з
додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «ТРАДО» (далі -
Відповідач - 5), та виконуючи свої
зобов'язання за договором страхування
внесла страховий платіж у розмірі 1500
грн. 00 коп. Окрім вищевказаних
укладених договорів, позивач далі
зазначає, що вона, ОСОБА_1, уклала 09
липня 2014 року Договір № 003554 з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЛЕКСВОРД» (далі -
Відповідач - 4), відповідно до умов якого
товариство за згодою учасника
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника певні дії, спрямовані
на надання безвідсоткової позики в
короткий термін. Відповідно до умов
якого вона внесла платіж до фонду
учасників у розмірі 444 грн. 44 коп. Також,
однією з умов отримання безготівкової
позики було укладання договору з
Приватним підприємством «РОККОС».
Відтак, позивач вказує, що вона, ОСОБА_1,
09 липня 2014 року уклала Договір про
надання інформації з Приватним
підприємством «РОККОС» (далі -
Відповідач - 3), та виконуючи свої
обов'язки за Договором за № 003554
оплатила сумнівні послуги у розмірі 4 000
грн. 00 коп., що підтверджується
квитанцією № 48, виданою в відділенні №
981 ПАТ «УкрСиббанк» від 09 липня 2014 року.
Однак, на даний момент позивач
зазначає, що так обіцяних грошей і не
отримала, та зрозуміла, що стала
жертвою оману із застосуванням
нечесної підприємницької практики.

У зв'язку з вищевикладеним, вона
змушена звернутися до суду та просити
суд розірвати договори, а саме: Договір
№ 002787 від 05 травня 2014 року укладений
між ОСОБА_1, та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ІНТЕРМОРСФІН»,
Договір № 002787 від 05 травня 2014 року
укладений між ОСОБА_1, та Приватним
підприємством «ІНТЕРМОРСФІН»,
Договір № 005281 укладений між ОСОБА_1 та
Товариством з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ТРАДО», Договір № 003554 від 09 липня 2014
року укладений між ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЛЕКСВОРД», Договір
№ 003554 від 09 липня 2014 року укладений між
ОСОБА_1 та Приватним підприємством
«РОККОС». А також, стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІНТЕРМОРСФІН» на
користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі
616 грн. 67 коп., стягнути з Приватного
підприємства «ІНТЕРМОРСФІН» на
користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі
2 500 грн. 00 коп., стягнути з Товариства з
додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «ТРАДО» на користь
ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1500 грн.
00 коп., стягнути з Приватного
підприємства «РОККОС» на користь
ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4 000 грн.
00 коп.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, надала суду заяву в якій
просить слухати справу у її
відсутність, позов задовольнити в
повному обсязі (а.с.54).

Представник відповідача -1 - Приватного
підприємства «ІНТЕРМОРСФІН», у судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлялися
належним чином, про що свідчать судові
повістки (а.с. 26, 37) та поштове
відправлення яке повернулось до суду
із відміткою «закінчення терміну
зберігання» (а.с. 27), про причини неявки
в судове засідання не повідомили,
ніяких письмових заяв чи клопотань до
суду не надходило.

Представник відповідача -2 - Товариства
з обмеженою відповідальністю
«ІНТЕРМОРСФІН», у судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлялися належним чином,
про що свідчать судові повістки (а.с. 26,
37) та поштове відправлення яке
повернулось до суду із відміткою
«закінчення терміну зберігання» (а.с.
30), про причини неявки в судове
засідання не повідомили, ніяких
письмових заяв чи клопотань до суду не
надходило.

Представник відповідача -3 - Приватного
підприємства «РОККОС», у судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлялися
належним чином, про що свідчать судові
повістки (а.с. 26, 37) та поштове
відправлення яке повернулось до суду
із відміткою «закінчення терміну
зберігання» (а.с. 28), про причини неявки
в судове засідання не повідомили,
ніяких письмових заяв чи клопотань до
суду не надходило.

Представник відповідача -4 - Товариства
з обмеженою відповідальністю
«ЛЕКСВОРД», у судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлялися належним чином,
про що свідчать судові повістки (а.с. 26,
37) та поштове відправлення яке
повернулось до суду із відміткою
«закінчення терміну зберігання» (а.с.
29), про причини неявки в судове
засідання не повідомили, ніяких
письмових заяв чи клопотань до суду не
надходило.

Представник відповідача -5 - Товариства
з додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «ТРАДО», у судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлялися
належним чином, про що свідчить
рекомендоване повідомлення
підприємства поштового зв'язку про
вручення судової повістки (а.с.34) ,
причини неявки суду не повідомили,
надіслали до суду заперечення на
позовну заяву, в яких просили суд
відмовити в задоволені позовних вимог
ОСОБА_1.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Так судом встановлені наступні
обставини справи та визначені виниклі
відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 05 травня 2014 року
між ОСОБА_1, та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ІНТЕРМОРСФІН» був
укладений Договір № 002787, відповідно до
умов якого товариство за згодою
учасника зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок учасника певні дії,
спрямовані на надання безвідсоткової
позики в короткий термін (а.с. 12-14).

Відповідно до даного договору позивач
виконуючи свої обов'язки внесла
загальний платіж у розмірі 616 грн. 67
коп., який складається з платежу за
юридичний супровід у розмірі 200грн. 00
коп. та платежу до фонду учасників у
розмірі 416 грн. 67 коп., що
підтверджується квитанціями від 14.06.2014
року (а.с. 15).

Судом встановлено, що 05 травня 2014 року
між ОСОБА_1, та Приватним
підприємством «ІНТЕРМОРСФІН» був
укладений Договір № 002787, відповідно до
умов якого за цим договором замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
зобов'язання за 2500 грн. 00 коп. надати
інформаційні, консультаційні послуги
та послуги з пошуку інформації (а.с. 16).

Відповідно до цього договору позивач
виконуючи свої обов'язки внесла платіж
у розмірі 2 500 грн. 00 коп., що
підтверджується актом здачі -
прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 17).

Судом також встановлено, що 05 травня 2014
року між ОСОБА_1 та Товариством з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «ТРАДО» був укладений Договір
добровільного страхування від
нещасних випадків № 005281 (а.с. 18-19).

Відповідно до умов договору
добровільного страхування позивач
внесла платіж у розмірі 1500 грн. 00 коп.
Означена обставина відповідачем ТОВ
«Страхова компанія «ТРАДО» визнається,
та не оспорюється.

Також 09 липня 2014 року між ОСОБА_1
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЛЕКСВОРД» було
укладено Договір № 003554 відповідно до
умов якого товариство за згодою
учасника зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок учасника певні дії,
спрямовані на надання безвідсоткової
позики (а.с.20).

Із матеріалів даної цивільної справи
вбачається, що відповідно до цього
договору позивач виконуючи свої
обов'язки внесла платіж до фонду
учасників у розмірі 444 грн. 44 коп.

Судом також встановлено, що 09 липня 2014
року між ОСОБА_1 та Приватним
підприємством «РОККОС» був укладений
Договір про надання інформації № 003554
(а.с. 21).

Відповідно до умов договору про
надання інформації позивач внесла
грошові кошти у розмірі 4000 грн. 44 коп.,
що підтверджується актом здачі -
прийняття робіт (надання інформації)
(а.с. 22), та квитанцією № 48, виданої в
відділенні № 981 ПАТ «УкрСиббанку» від 09
липня 2014 року (а.с. 23).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 до Приватного підприємства
«ІНТЕРМОРСФІН»,Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІНТЕРМОРСФІН»,
Приватного підприємства «РОККОС»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛЕКСВОРД»,
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ТРАДО» про розірвання договорів та
стягнення коштів, суд виходив з
наступного.

В своїй позовній заяві позивач просить
розірвати вказані догори з посиланням
на вимоги ст.ст. 215, 216 ЦК України, ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів». Суд зазначає, що таки
вимоги матеріального закону
регламентують не порядок розірвання
цивільного договору, а визначають
підстави недійсності правочинів
певного виду та наслідки їх укладання.

Зокрема частиною 1 статті 215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності оспорюваного правочину
кожна із сторін зобов'язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.203 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч.1-3; 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів", забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України "Про
захист прав споживачів" закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
"пірамідальної схеми" не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
"пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" дає підстави
для висновку, що поняття "пірамідальна
схема" у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
"пірамідальної схеми" необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Названим законом також задекларовано
недійсність правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

На думку суду, в даному випадку
розподіл коштів учасників, яке
пропонують у своїх договорах ТОВ
«ЛЕКСВОРД», ТОВ "ІНТЕРМОСФІН" являє
собою реалізацію діяльності саме
пірамідальної схеми, адже
правовідносинам, що виникли між
вказаними сторонами, притаманна сплата
за можливість одержання позивачем
грошової компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших учасників без
фактичного споживання ними певного
товару.

З наведеного вбачається, що означені
спірні договори, що були укладені між
позивачем та ТОВ «ЛЕКСВОРД», ТОВ
"ІНТЕРМОРСФІН" фактично є організацією
функціонування "пірамідальної схеми",
що прямо суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19
Закону України "Про захист прав
споживачів"

Окрім цього, в частині 3 ст.203 ЦК України
вказано, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Частиною 5 ст.203 ЦК України передбачено,
що правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Суд зазначає, що ні у спірних договорах
про надання інформаційних послуг, ні в
актах здачі-прийняття робіт (а.с. 17, 22) не
було конкретизовано, які саме
інформаційні, консультативні послуги
ПП " ІНТЕРМОРСФІН" та ПП «РОККОС» надає
позивачеві, і пошук якої саме
інформації здійснюється такими
суб'єктами господарювання для нього.

Після укладення вищевказаних
договорів з ПП " ІНТЕРМОРСФІН" між
позивачем та іншим господарським
товариством - ТОВ "ІНТЕРМОСФІН" в той же
день фактично було укладено договір не
про видачу позики цим товариством, а
про вчинення дій, спрямованих на
надання безвідсоткової позики на
умовах діяльності програми "Легкий
старт".

Також після укладення вищевказаних
договорів з ПП "РОККОС" між позивачем та
іншим господарським товариством - ТОВ
"«ЛЕКСВОРД»" в той же день фактично було
укладено договір не про видачу позики
цим товариством, а про вчинення дій,
спрямованих на надання безвідсоткової
позики за рахунок внесків інших
учасників фонду.

Також судом встановлено, що, договір
про консультативні послуги із ПП
"ІНТЕРМОРСФІН" не був спрямований на
настання реальних правових наслідків,
а укладався з метою подальшої участі
позивача у програмі діяльності "Легкий
старт" для одержання нею
безвідсоткової позики, яка надавалась
за рахунок внесків учасників.
Аналогічна за своїм характером
склалась під час укладання позивача
договору про консультативні послуги із
ПП «РОККОС», який було укладено
позивачем виключно з метою одержання
нею безвідсоткової позики.

Суд зазначає, що з матеріалів справи та
встановлених обставин справи
вбачається, що у позивача не було
вільного волевиявлення на укладення
договору про надання їй інформаційних
послуг, оскільки звертаючись у ПП "
ІНТЕРМОРСФІН " та ПП РОККОС» , вона мала
намір отримати грошові кошти у позику,
а не будь-які інформаційні чи
консультаційні послуги за істотну
вартість. Фактично позивач внесла в
касу ПП " ІНТЕРМОРСФІН" та ПП «РОККОС»
грошові кошти в сумі саме в якості
передоплати за надання безпроцентного
кредиту.

В ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення, то такий
правочин визнається судом недійсним.
За змістом п.2 ч.1 ст.230 ЦК України обман
має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Тому суд приходить до висновку, що
оспорюванні договори, були укладений
позивачем з ПП "ІНТЕРМОРСФІН" ПП
«РОККОС», під впливом обману, з
використанням нечесної
підприємницької практики відповідача.
Такі договори порушують споживчі права
позивача, оскільки їх укладення
спрямовано не на задоволення потреб
позивача в отриманні інформації та
консультацій, а з метою сприяння
розвитку пірамідальних схем означених
відповідачів.

Суд також звертає увагу на те що, що
бланки актів здачі-прийняття робіт за
спірними договорами про надання
інформаційних послуг мають однаковий
зміст та форму, виконані за допомогою
друкування на зовнішньому
периферійному обладнанні з
використанням однакового
типографського шрифту, та
відрізняються лише назвою суб'єкта
надання інформаційних послуг. Означене
свідчить про тотожність використання
засобів таких суб'єктів
господарювання, метою яких є виключно
залучення осіб до участі в
"пірамідальній схемі" та отримання від
них грошових коштів для подальшого
розвитку та існування такої схеми.

Також суд зауважує, що Договір
добровільного страхування від
нещасних випадків № 005281, який був
укладений позивачем із Товариством з
додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «ТРАДО» в порушення
вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України було укладено
без вільного волевиявлення позивача,
як учасника правочину Позивач не
бажала і не потребувала виникнення цих
правовідносин, її єдиною метою було
отримання відповідної позики.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про
страхування» добровільне страхування -
це страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства.

Добровільне страхування у конкретного
страховика не може бути обов'язковою
передумовою при реалізації інших
правовідносин.

Таким чином, під час укладення
означеного договору страхування були
порушені як загальні засади цивільного
законодавства щодо свободи договору,
вимог розумності та справедливості у
відношеннях зі споживачем. (статті 3, 6,
627 ЦК України) так і спеціальні вимоги
Закону України «Про страхування»,
оскільки укладання такого договору
було обов'язковою передумовою для
участі позивача в запропонованій ТОВ
"ІНТЕРМОРСФІН" програмі «Легкий
старт».

При вирішенні даного спору суд бере до
уваги положення Хартії захисту
споживачів, схваленою Резолюцією
Консультативної Асамблеї Ради Європи
від 17 травня 1973 року N 543, якою зокрема,
передбачається, що надання товарів чи
послуг, у тому числі у фінансовій
галузі, не має здійснюватися за
допомогою прямого чи опосередкованого
обману споживача.

Враховуючи викладене, всім означеним
спірним договорам в повній мірі
притаманні ознаки недійсності, які
передбачені ст.19 Закону України "Про
захист прав споживачів",та ст.ст. ст.ст.
215, 216 ЦК України, на зміст яких в
обґрунтування свого позову
посилається позивач.

З огляду на наведене, суд вважає за
можливе задовольнити позовні вимоги
частково, визнавши недійсними Договір
№ 002787 від 05 травня 2014 року укладений
між ОСОБА_1, та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтермосфін»,
Договір № 002787 від 05 травня 2014 року
укладений між ОСОБА_1, та Приватним
підприємством «ІНТЕРМОРСФІН»,
Договір № 005281 укладений між ОСОБА_1 та
Товариством з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ТРАДО», Договір № 003554 від 09 липня 2014
року укладений між ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЛЕКСВОРД», Договір
№ 003554 від 09 липня 2014 року укладений між
ОСОБА_1 та Приватним підприємством
«РОККОС».

Також відповідно до п. 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" за змістом статті 216 ЦК та
виходячи із загальних засад
цивільного законодавства суд може
застосувати з власної ініціативи
реституцію як наслідок недійсності
оспорюваного правочину.

З огляду на вищевказані вимоги
матеріального закону суд вважає за
необхідне застосувати реституцію та
повернути сторони в первісний стан,
стягнувши на користь позивача з
відповідачів грошові суми, одержані
останніми на виконання спірних
договорів, зокрема стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІНТЕРМОРСФІН» на
користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі
616 грн. 67 коп., з Приватного підприємства
«ІНТЕРМОРСФІН» на користь ОСОБА_1
грошові кошти у розмірі 2500 грн. 00 коп., з
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ТРАДО» на користь ОСОБА_1 грошові
кошти у розмірі 1500 грн. 00 коп., з
Приватного підприємства «РОККОС» на
користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі
4000 грн. 00 коп., а з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЛЕКСВОРД»
- 444 грн. 44 коп.

Оскільки позивач звільнена від сплати
судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір», а
тому відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
належить стягнути судовий збір
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а саме по 48 грн. 72 коп.
із кожного відповідача окремо.

На підставі викладеного і керуючись ст.
ст. 16, 203, 215, 216, 627 ЦК України, ст. 6 Закону
України «Про страхування», ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»
ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Приватного
підприємства «ІНТЕРМОРСФІН»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІНТЕРМОРСФІН»,
Приватного підприємства «РОККОС»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛЕКСВОРД»,
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ТРАДО» про розірвання договорів та
стягнення коштів - задовольнити
частково.

2. Визнати недійсним Договір № 002787 від 05
травня 2014 року укладений між ОСОБА_1, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ІНТЕРМОРСФІН».

3. Визнати недійсним Договір № 002787 від 05
травня 2014 року укладений між ОСОБА_1, та
Приватним підприємством
«ІНТЕРМОРСФІН».

4. Визнати недійсним Договір № 005281 від 05
травня 2014 року укладений між ОСОБА_1 та
Товариством з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ТРАДО».

5. Визнати недійсним Договір № 003554 від 09
липня 2014 року укладений між ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЛЕКСВОРД».

6. Визнати недійсним Договір № 003554 від 09
липня 2014 року укладений між ОСОБА_1 та
Приватним підприємством «РОККОС».

7. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІНТЕРМОРСФІН» на
користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі
- 616 грн. 67 коп.

8. Стягнути з Приватного підприємства
«ІНТЕРМОРСФІН» на користь ОСОБА_1
грошові кошти у розмірі - 2500 грн. 00 коп..

9. Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ТРАДО» на користь ОСОБА_1 грошові
кошти у розмірі - 1500 грн. 00 коп.

10. Стягнути з Приватного підприємства
«РОККОС» на користь ОСОБА_1 грошові
кошти у розмірі - 4000 грн. 00 коп.

11. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛЕКСВОРД» на
користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі
- 444 грн. 44 коп.

12. В задоволені решти позовних вимог -
відмовити.

13. Стягнути пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог суму
судового збору на користь державного
бюджету України з Приватного
підприємства «ІНТЕРМОРСФІН» у розмірі
48 грн. (сорок вісім) грн. 72 коп.

14. Стягнути пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог суму
судового збору на користь державного
бюджету України з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ІНТЕРМОРСФІН» у розмірі 48 грн. (сорок
вісім) грн. 72 коп.

15. Стягнути пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог суму
судового збору на користь державного
бюджету України з Приватного
підприємства «РОККОС» у розмірі 48 грн.
(сорок вісім) грн. 72 коп.

16. Стягнути пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог суму
судового збору на користь державного
бюджету України з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЛЕКСВОРД»
у розмірі 48 грн. (сорок вісім) грн. 72 коп.

17. Стягнути пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог суму
судового збору на користь державного
бюджету України з Товариства з
додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «ТРАДО» у розмірі 48
грн. (сорок вісім) грн. 72 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області, через Ленінський районний суд
міста Дніпропетровська, шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Д.В. Мовчан