Справа № 206/206/7093/14-ц
Провадження № 4-с/206/35/14
У Х В А Л А

Іменем України

"04" грудня 2014 р. Самарський
районний суд м.Дніпропетровська у
складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську скаргу ОСОБА_1 на
неправомірні дії старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Володарського
районного управління юстиції
Донецької області ОСОБА_2,
заінтересовані особи: Відділ державної
виконавчої служби Володарського
районного управління юстиції,
Донецької області, Самарський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, ОСОБА_3, по
скасування постанови про арешт майна
боржника,

в с т а н о в и в:

03 листопада 2014 року
скаржник ОСОБА_1 звернувся до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська із скаргою на
неправомірні дії державного виконавця
державної виконавчої служби
Володарського районного управління
юстиції у Донецькій області ОСОБА_2,
скасування постанови про арешт майна
та зобов'язання зняти арешт.

Свою скаргу скаржник мотивував тим, що
в провадженні відділу державної
виконавчої служби Володарського
районного управління юстиції у
Донецької області знаходився
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітньої дитини,
виданий Самарським районним судом м.
Дніпропетровська 24.10.2012р.

В рамках зазначеного виконавчого
провадження ст. державним виконавцем
ВДВС Володарського РУЮ у Донецькій
області Піддубною Л.І. винесено
постанову від 17.07.2014р. про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження. На підставі
зазначеної постанови був накладений
арешт на належну мені на праві
власності 1/2 частину нерухомості, яка
знаходиться АДРЕСА_1. Про зазначений
арешт він дізнався 23.10.2014р., коли приніс
до ВДВС Володарського РУЮ у Донецькій
області заяву про направлення
виконавчого листа до Самарського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ за місцем його
фактичного проживання.

Звернувшись до начальника ВДВС
Володарського РУЮ у Донецькій області
з проханням зняти з нерухомості арешт,
він отримав відмову. Проте його
клопотання про передачу виконавчого
провадження до ВДВС за місцем
проживання було задоволено, про що на
руки видана постанова від 23.10.2014р.

Вважає, що при проведені виконавчої дії
щодо арешту майна, державний
виконавець допустив грубе порушення
вимог діючого законодавства.

В порушення діючого законодавства, при
заборгованості 5343 грн.70 коп. (яка не
перевищує 10 розмірів мінімальної
заробітної плати), державний
виконавець накладає арешт на належну
йому частину нерухомості, яка, до речі,
є єдиним житлом. При цьому, державним
виконавцем не була перевірена
інформація щодо наявності у нього
іншого майна, не був здійснений вихід
за місцем проживання, не була надана
можливість запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. До того ж, в
порушення п.4 ст.57 ЗУ «Про виконавче
провадження» йому навіть не була
надіслана постанова про арешт майна. На
сьогоднішній день заборгованість за
виконавчим документом погашена у
повному обсязі.

Крім того, за даними реєстраційної
служби від 14.10.2014р. на 1/2 частину
квартири, яка належить йому на праві
приватної власності Самарським
районним судом м. Дніпропетровська
09.03.2006р. накладений арешт, який не був
знятий. Отже, державний виконавець, не
перевіривши зазначені дані, вдруге
накладає арешт на один і той самий
об'єкт нерухомості.

Таким чином, діючим законодавством не
надано державному виконавцю
повноважень накладати арешт на майно з
забороною його відчуження безстроково,
оскільки це суперечить загальним
засадам та завданням здійснення
виконавчого провадження, зокрема ст. 52
Закону України «Про виконавче
провадження», в п.1 якої зазначено, що
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилучені та
примусовій реалізації. При цьому, на
підставі п.3 ст.57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт може бути
накладений лише у межах суми стягнення.

Накладання державним виконавцем
арешту на квартиру, яка значно
перевищує заборгованість за
аліментами, є неправомірним, а
винесення відповідної постанови про
арешт квартири та оголошення заборони
на її відчуження суперечить вимогам ч.3
ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження».

Частина 3 ст.60 Закону України "Про
виконавче провадження" наділяє
начальника відділу державної
виконавчої служби правом знімати арешт
при виявлені порушення порядку
накладення арешту. Ним було звернуто
увагу начальника відділу державної
виконавчої служби Володарського
районного управління юстиції у
Донецької області на вищезазначені
порушення, проте вона відмовилась
виносити постанову про зняття арешту і
майна. Виконавче провадження було
передане до Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського МУЮ, де йому також
було відмовлено в знятті арешту з
нерухомості.

На підставі викладеного просить суд
визнати дії старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої службу Володарського
районного управління юстиції у
Донецькій області ОСОБА_2 щодо
накладення арешту на майно боржника та
оголошення заборони на його відчужені
незаконними. Скасувати постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від
17.07.2014р., винесену відділом державної
виконавчої служби Володарського
районного управління юстиції, Донецька
обл.

Зобов'язати Самарський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції зняти арешт з
всього майна ОСОБА_1 накладений
відділом державної виконавчої служби
Володарського районного управління
юстиції постановою про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 17.07.2014р. та внести
відомості про зняття арешту до
відповідних реєстрів в установленому
законодавством порядку (а.с.1-2).

Представник скаржника
ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав
вимоги скарги, обґрунтувавши її з тих
же підстав, що викладені у скарзі,
просив суд її задовольнити, вказуючи на
те, що заборгованості не має, арешт було
накладено на незначну суму
заборгованості, арешт накладали без
мети стягнення.

Представник Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_5 в судовому
засіданні заперечувала щодо
скасування арешту майна, оскільки
аліменти це періодичні платежі, дитині
ще не має 18 років. Зазначила, що
виконавче провадження надійшло з
відділу державної виконавчої службу
Володарського районного управління
юстиції у Донецькій області, постанову
про арешт накладали не вони. Щодо
вимоги про зобов'язання зняти арешт з
всього майна ОСОБА_1, то це виконання
відповідного рішення суду в
установленому порядку, яка не підлягає
задоволенню.

Представник відділу
державної виконавчої службу
Володарського районного управління
юстиції у Донецькій області та ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явилися,
письмових пояснень не надали,
повідомлялися належним чином, причина
неявки суду невідома.

Вислухавши доводи та
пояснення учасників процесу,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд доходить висновку про
необхідність задовольнити скаргу з
наступних підстав, встановлених у
судовому засіданні.

В судовому засіданні
встановлено, що у провадженні відділу
державної виконавчої служби
Володарського районного управління
юстиції у Донецької області знаходився
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітньої дитини,
виданий Самарським районним судом м.
Дніпропетровська 24.10.2012р.

В рамках виконавчого
провадження постановою від 17.07.2014р.
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Володарського районного управління
юстиції ОСОБА_2 було накладено арешт на
все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1
(а.с.4).

Відповідно до постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження борг по
аліментам станом на 01.07.2014р. становить
5343,70грн.

Згідно витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію обтяження від 28.07.2014р. на
все майно ОСОБА_1 накладено арешт (а.с.6).

23.10.2014 року постановою про закінчення
виконавчого провадження від 23.10.2014р.
державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Володарського районного управління
юстиції ОСОБА_2 зазначає, що боржник
ОСОБА_1 має борг по аліментам станом на
23.10.2014р. складає 1680,96грн. (а.с.7).

Згідно ст. 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК України порушено їх
права та обов’язки.

В судовому засіданні
встановлено, що арешт на все майно
ОСОБА_1 був накладений 17.07.2014р. за
виконавчим листом №2-436/1133/12, за
наявністю заборгованості у сумі
5343,70грн. Виконавче провадження було
закінчено 23.10.2014р. з наявною
заборгованістю 1680,96грн., але арешт з
майна боржника державним виконавцем
знятий не був, чим було порушено права
ОСОБА_1

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові
про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі),
який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття
арешту, накладеного на майно
боржника.

Статтею 391 ЦК України
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 52 Закону
України "Про виконавче провадження"
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у
гривнях та іноземній валюті, інші
цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах. Готівкові кошти, виявлені у
боржника, вилучаються. На кошти та інші
цінності боржника, що знаходяться на
рахунках, вкладах та на зберіганні у
банках чи інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі
і обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця. У
разі якщо сума, що підлягає стягненню
за виконавчим провадженням, не
перевищує десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

Згідно ч. 1 ст. 57 ч. Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

У відповідності до ч. 3 ст. 63
Закону України «Про виконавче
провадження» у разі звернення
стягнення на будинок, квартиру, інше
приміщення чи земельну ділянку
державний виконавець подає запит до
відповідних місцевих органів, що
здійснюють реєстрацію та облік майна,
про належність такого майна боржнику
на праві власності, а також перевіряє,
чи не перебуває це майно під арештом.

Згідно ст. 82 ч. Закону
України «Про виконавче провадження»
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Аналізуючи спірні
правовідносини, співвідношуючи їх із
дослідженими в судовому засіданні
доказами, суд вважає скаргу скаржників
повністю обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Положеннями ст. 57 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

В силу ч. 3 ст. 59 ЦПК України,
суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог так і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні
встановлено, що державний виконавець
відділу державної виконавчої службу
Володарського районного управління
юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 при
винесенні постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження порушила діючі норми
Закону, не врахувавши, що розміру
заборгованості недостатньо для арешту
житла боржника.

Враховуючи викладені
обставини, суд приходить до висновку
про необхідність задовольнити скаргу
скаржника в заявлений ним спосіб.

Проте суд доходить до
висновку, що вимога скаржника про
зобов'язання Самарський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції зняти арешт з
всього майна ОСОБА_1 накладений
відділом державної виконавчої служби
Володарського районного управління
юстиції постановою про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 17.07.2014р. та внести
відомості про зняття арешту до
відповідних реєстрів в установленому
законодавством порядку не підлягає
розгляду, оскільки стосується порядку
виконання ухвали суду, що вчиняється
органами державної реєстраційної
служби.

Крім того, Самарський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ніяких дій при
винесенні постанови від 17.07.2014 року про
арешт майна боржника не вчиняв.

Керуючись ст.ст. 52, 57, 63, 82
Закону України «Про виконавче
провадження», ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 131,
212-215, 218, 383, 384, 385, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати дії
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої службу
Володарського районного управління
юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 з
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 17.07.2014р.
неправомірними.

Скасувати
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 17.07.2014р., винесену відділом
державної виконавчої служби
Володарського районного управління
юстиції Донецької області.

Ухвала суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо
таку скаргу не було подано.

Ухвала суду може бути
оскаржена в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Самарський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги в 5-денний строк з
дня проголошення ухвали. У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
А.О.
Сухоруков