У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Олійник А.С.,-розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення
грошових коштів за договором позики, за
касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в
інтересах ОСОБА_6, на рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Запорізької
області від 02 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_7 про стягнення
боргу за договором позики від 04 вересня
2005 року у розмірі 102 тис. грн, процентів
за користування чужими грошовими
коштами у розмірі 922 843,09 грн; за
договором позики від 20 листопада 2005
року у розмірі 15 300 грн, процентів за
користування чужими грошовими коштами
в розмірі 174 484,23 грн. Свої позовні
вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідач у добровільному порядку
умови договорів позики виконувати не
бажає.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 11 липня
2014 року позов ОСОБА_6 про
стягнення грошових коштів за договором
позики задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 15300 грн
основної заборгованості, 11 263,25 грн
відсотків за користування коштами.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. В задоволені позовних вимог в
частині стягнення заборгованості за
договором позики від 04 вересня 2005 року
відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 02 вересня 2014
року зазначене рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
відсотків за договором позики
скасовано та ухвалено в цій частині
нове, яким в задоволенні позовних вимог
в цій частині відмовлено. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_8 просить рішення
апеляційного суду скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог щодо
стягнення боргу за договором позики
від 20 листопада 2005 року, суд першої
інстанції виходив з порушення
відповідачем положень ст.ст. 526, 1046, 1047,
1048, 1049 ЦК України щодо повернення боргу
за даним договором. Водночас,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення боргу за договором
позики від 04 вересня 2005 року суд першої
інстанції застосував наслідки
пропуску строку позовної давності
відповідно до вимог ст. 267 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
процентів за договором позики від 20
листопада 2005 року та відмовляючи в цій
частині в задоволенні позовних вимог,
апеляційний суд виходив з того, що в
договорі від 20 листопада 2005
року сторони визначили, що борг
повертається до першої вимоги. У
договорі застереження щодо виплати
відсотків за користування грошами
відсутні, і тому підстав для стягнення
відсотків не існує.

Проте повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна
з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 04
вересня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7
був укладений договір позики, у вигляді
розписки, відповідно до умов якого
останній отримав грошові кошти в
розмірі 10 000 доларів США строком на
чотири місяці, а саме до 05 січня 2006 року
(а.с. 15).

20 листопада 2005 року між сторонами був
укладений ще один договір позики, за
умовами якого ОСОБА_7 отримав грошові
кошти в розмірі 1 500 доларів США,та
зобов'язався повернути їх на першу
вимогу позивача (а.с. 18).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобовязується повернути позикодавцеві
таку ж суму грошових коштів (суму
позики) або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості. Договір позики
є укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може
бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми
або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.
1047 ЦК України).

Договір позики може бути оплатним,
тобто таким, що передбачає сплату
процентів за користування сумою
позики, або безоплатним якщо виконання
позичальником зобов'язання
обмежується поверненням боргу.

Правила щодо сплати процентів від суми
позики містяться у ст. 1048 ЦК України.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Отже, у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має
диспозитивний характер, установлена
презумпція оплатності позики, яка діє
за умов, якщо безоплатний характер
відносин позики прямо не передбачений
ЦК України, іншими законодавчими
актами або конкретним договором.

Випадки, коли договір позики
вважається безоплатним, зазначені у ч. 2
ст. 1048 ЦК України. Визначене
вказаною нормою правило про
безоплатність договорів позики є
імперативним і не може бути змінене за
погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право
позикодавця на одержання від
позичальника суми позики та винагороди
(процентів за користування позикою) у
разі, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Тобто, апеляційний суд не застосувавши
до спірних правовідносин положення ст.
1048 ЦК України, дійшов передчасного
висновку про те, що позикодавець не має
права на одержання від позичальника
процентів від суми позики за договором
від 20 листопада 2005 року,
оскільки цим договором не передбачено
нарахування та одержання зазначених
процентів.

Оскільки апеляційний суд не звернув
належної уваги на вказані обставини, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України,
не врахував норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановив
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення
апеляційного суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення процентів за користування
позикою за договором позики від
20 листопада 2005 року підлягає
скасуванню з передачею справи у цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, апеляційний суд дійшов
ґрунтовного висновку щодо
застосування наслідків пропуску
строку позовної давності до позовних
вимог про стягнення боргу за договором
позики від 04 вересня 2005 року.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в
інтересах ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 02 вересня 2014
року в частині відмови в стягненні
процентів за договором позики від 20
листопада 2005 року скасувати, а справу в
цій частині направити на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області
від 02 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:

Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
А.С. Олійник