АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1-й інстанції - Белоконна
Доповідач: Чобіток А.О.
Рішення

Іменем України

24 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
трест «Київміськбуд-1» імені
М.П.Загороднього про стягнення коштів в
рахунок відшкодування збитків на
взуття та інвалідної коляски з
електроприладом,-

в с т а
н о в и л а:

В липні 2014 року позивач пред»явив
вказаний позов до відповідача і просив
стягнути на його користь 1 402,78 грн. за
ортопедичне зимове взуття 2013 року за
ціною протезного заводу 2013 року ,1394,64
грн. за ортопедичне літнє взуття 2014
року за ціною протезного заводу 2014
року,10 311,50 грн.- різницю витрат за
придбаний ним кімнатний візок в
листопаді 2013 року, 46 690 грн. на придбання
інвалідного візка з електроприводом.

Обґрунтовував свої вимоги тим, що є
інвалідом 1-ї групи безстроково зі
стовідсотковою втратою працездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, який стався у 1974 року з
вини БУ-2 треста «Київміськбуд-1»
правонаступником якого є ПАТ трест
«Київпіськбуд-1» ім..Загороднього М.П. і
на відповідача покладено зобов»язання
щодо відшкодування шкоди його
здоров»ю.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 22 жовтня 2014 року провадження
в частині позовних вимог щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача 10 311,50 грн., що є різницею
витрат за придбаний позивачем
кімнатний візок в листопаді 2013 року
закрито.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 22 жовтня 2014 року в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність його висновків
обставинам справи та нормам закону,що
регулюють правовідносини,які виникли
між сторонами.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення осіб, що з»явилися в судове
засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги , обставини справи ,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що судовими
рішеннями, які набрали законної сили, -
Ленінського районного суду м. Києва від
18.02.1980 року, від 10.10.1996 року,
Ватутінського районного суду м. Києва
від 04.06.1997 року, Святошинського
районного суду м. Києва від 11.03.2005 року
на ПАТ трест «Київміськбуд-1» імені
М.П.Загороднього , який є
правонаступником тресту
«Київміськбуд», покладено обов»язок з
відшкодування шкоди, завданої
здоров»ю ОСОБА_1, який в результаті
нещасного випадку на виробництві з
вини БУ-2 тресту «Київміськбуд-1»
отримав виробничу травму, внаслідок
чого йому встановлено першу групу
інвалідності з трудового каліцтва
довічно.

Відповідно до довідки МСЕК № 807208 від
07.03.2013 року, ОСОБА_1 потребує
крісло-коляску прогулянкову та
кімнатну, а згідно з висновком,
викладеним у виписці 10Д з акта огляду
медико-соціальною експертною комісією
щодо визначення медичних показань для
забезпечення інваліда автомобілем з
ручним керуванням та коляскою з
електроприводом від 30.05.2014 року , ОСОБА_1
має медичні показання для забезпечення
кріслом-коляскою з електроприводом (
а.с.7 , 171 том 1).

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 09 жовтня 2009 року, з
відповідача на корись ОСОБА_1 стягнуто
грошові кошти в сумі 40501 грн. за
придбання інвалідних візків (
кімнатної та для прогулянок) , одна з
яких з електроприводом «Rocket» ОСОБА_1
була придбана 04.06.2009 року ( а.с. 84 том 1).

Зазначене рішення суду було виконано
відповідачем в повному обсязі.

Рішеннями Деснянського районного суду
м. Києва від 12.12.2004 року, 12.04.2003 року,
31.03.2004 року, Шевченківського районного
суду м. Києва від 14.07.2005 року,
Оболонського районного суду м. Києва
від 04.04.2007 року, 05.06.2007 року та 09.10.2009 року
на користь ОСОБА_1 було стягнуто
вартість ортопедичного взуття (
літнього та зимового) за відповідний
рік ( а.с. 59,65,72).

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 10.08.2010 року, яке набрало
законної сили, з відповідача на користь
позивача стягнуто кошти в рахунок
відшкодування витрат, пов»язаних з
придбанням останнім взуття ( літнє та
зимове) в ТОВ «МТІ», що не виходить за
межі вартості взуття, що вказана у
довідці Київського казенного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства.
При цьому судом зазначено, що
відповідно до вимог ст. 39 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
ОСОБА_1 у разі невідповідності виду
соціальної допомоги його потребам , в
даному випадку невідповідність
ортопедичного взуття від Київського
казенного експериментального
протезно-ортопедичного підприємства
його потребам, вправі самостійно
вірішувати питання про забезпечення
себе конкретним видом допомоги за
рахунок власних коштів з урахуванням
компенсації вартості аналогічного
виду соціальної допомоги, що надається
державним органом ( а.с. 90).

В подальшому рішеннями Оболонського
районного суду м. Києва від 29.06.2011 року,
16.12.2011 року,19.12.2012 року, 25.07.2013 року на
користь ОСОБА_1 з відповідача
стягувалась компенсація за придбане
ним взуття, як зимове так і літнє ( а.с.
97,100,107,117).

Довідкою МСЕК № 807208 , датованою 07.03.2013
року визначено, що ОСОБА_1 повинен бути
забезпечений ортопедичним взуттям (
зима, літо) ( а.с. 7 том 1 ).

Згідно з довідкою Київського казенного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства
від 29.04.2013 року вартість ортопедичного
взуття на шкіряній підошві - на теплій
підкладці черевики з жорсткими борцями
коштують : 1402,78 грн.; на холодній
підкладці черевики з жорсткими борцями
коштують : 1394,64 грн. ( а.с. 31 том 1).

Відповідно до товарних чеків магазину
«Інтертоп», ОСОБА_1 20.10.2013 року придбано
зимове взуття за 1 599 грн. 00 коп., а 18.03.2014
року літнє взуття на суму 1 399 грн. 00 коп.
( а.с. 33,34).

Посилаючись на те, що інвалідна
коляска з електроприводом «Rocket»
вичерпала свій ресурс, ОСОБА_1 просив
стягнути з відповідача кошти в сумі 46
690,00 грн. на придбання ним коляски з
електроприводом «Rocket» , вартість якої
підтверджується рахунком-фактурою №
2277 від 01.07.2014 року та у відповідності до
довідки МСЕК від 30.05.2014 року згідно з
якою йому показано крісло-коляска з
електроприводом ( а.с. 170-172). Також
просив стягнути з відповідача,
компенсацію вартості придбаного ним
зимового взуття за 2013 рік та літнього
за 2014 рік в межах їх вартості
відповідно до довідки Київського
казенного експериментального
протезно-ортопедичного підприємства.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовної
вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення коштів на
придбання інвалідної коляски з
електроприводом «Rocket» , суд першої
інстанції встановив та виходив з того,
що Положенням про забезпечення
технічними та іншими засобами
реабілітації потерпілих унаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,
затвердженого Постановою Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України за № 23
від 23.08.2008 року , потерпілі внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,
забезпечуються кріслом колісним
(коляска) з електроприводом строком на 8
років. Оскільки, ОСОБА_1 інвалідна
коляска з електроприводом «Rocket»
придбана у 2009 році та її вартість
компенсована відповідачем, то правові
підстави до задоволення вказаної
вимоги позивача, відсутні .

Колегія суддів вважає рішення
суду в цій частині законним та
обґрунтованим, відповідним
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального і процесуального
права, що регулюють правовідносини, які
виникли між сторонами, висновків якого
доводи апеляційної скарги не
спростовують, виходячи з наступного .

Постановою Правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України за № 23 від 23.08.2008
року з подальшими змінами, затверджено
Положення про забезпечення технічними
та іншими засобами реабілітації
потерпілих унаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

Підпунктом 5.2. пункту 5 вказаного
Положення зазначено, що потерпілий
може бути забезпечений одночасно
кімнатною і дорожньою
кріслами-колясками, а також
кріслом-коляскою з електроприводом на
його вибір - кімнатною чи дорожньою.

Потерпілий отримує
крісло-коляску з електроприводом у
разі відсутності в нього в
користуванні автомобіля , а у разі
забезпечення його також автомобілем,
повертає крісло-коляску з
електроприводом ( п.п.5.3. пункту 5
Положення) .

Колегія суддів звертає увагу, що
потерпілий може бути забезпечений
коляскою з електроприводом лише однією
- кімнатною чи дорожньою, але на його
вибір.

Підпунктом 7.13. пункту 7 цього
Положення встановлено строк, на який
видаються технічні та інші засоби,
відповідно до якого крісла колісні
(коляски) з електроприводом видаються
строком на 8 років.

Таким чином, придбавши крісло
колісне ( коляска ) з електроприводом у
2009 році, вартість якого була
компенсована відповідачем, заявлені
вимоги ОСОБА_1 у 2014 році про стягнення
коштів на придбання інвалідної коляски
з електроприводом, є безпідставними.

При цьому виписка 10д з акта
огляду медико-соціальною експертною
комісією щодо визначення медичних
показань для забезпечення інваліда
автомобілем з ручним керуванням та
коляскою з електроприводом від 30.05.2014
року, яка містить висновок про
наявність медичних показань для
забезпечення ОСОБА_1 кріслом-коляскою з
електроприводом лише констатує право
позивача на забезпечення вказаним
технічним засобом , проте не є
підставою для такого забезпечення
саме у 2014 році, оскільки даний вид
технічного забезпечення видається
лише один, на вибір потерпілого -
кімнатний або дорожній , та один раз у
вісім років.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст.
10 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК
України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України
визначає, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Зазначаючи про те, що
крісло-коляска з електроприводом,
придбана ним у 2009 році вичерпала свій
ресурс, ОСОБА_1 будь-яких доказів
зазначеному не надав.

Як не надав і доказів того, що з
вказаного питання він звертався до
відповідача у порядку , передбаченому
пунктом 6 Положення про забезпечення
технічними та іншими засобами
реабілітації потерпілих унаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання - «Ремонт і
дострокова заміна технічних та інших
засобів реабілітації».

Разом з цим, колегія суддів не
може погодитись з рішенням суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з
відповідача компенсації за придбання
ним зимового взуття за 2013 рік та
літнього за 2014 рік.

Відмовляючи у задоволенні
вказаної вимоги ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач на
власний розсуд придбав взуття, яке не є
ортопедичним, та не надав доказів, що
передбачений законом вид соціальної
допомоги та взуття, яке надає Київське
казенне експериментальне
протезно-ортопедичне підприємство, не
відповідає його потребам, пославшись
при цьому на Постанову Кабінету
Міністрів України від 05.04.2012 року за №
321, якою затверджено Порядок
забезпечення технічними та іншими
засобами реабілітації інвалідів,
дітей-інвалідів та інших окремих
категорій населення, відповідно до
якого інваліди забезпечуються двома
парами ортопедичного взуття на два
роки.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
визначено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як вже зазначалось вище ,
рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 10.08.2010 року , яке набрало
законної сили, встановлено ту
обставину, щовідповідно до вимог ст. 39
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
ОСОБА_1 у разі невідповідності виду
соціальної допомоги його потребам
вправі самостійно вирішувати питання
про забезпечення себе конкретним видом
допомоги за рахунок власних коштів з
урахуванням компенсації вартості
аналогічного виду соціальної допомоги,
що надається державним органом , з
чітким посиланням на його право щодо
компенсації за ортопедичне взуття .

Тобто, факт наявності у ОСОБА_1
права на компенсацію щодо
ортопедичного взуття є преюдиційним
при вирішенні даної справи , що судом
першої інстанції не враховано, а тому
доводи апеляційної скарги позивача в
цій частині є суттєвими.

На підставі викладеного,
рішення суду в зазначеній частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про задоволення вимог ОСОБА_1
про стягнення з відповідача на його
користь компенсації за придбання ним
взуття ( зимового 2013 рік та літнього 2014
рік) в межах його вартості за ціною
Київського казенного
експериментального
протезно-ортопедичного підприємства.

При цьому слід зазначити, що
ОСОБА_1 є інвалідом першої групи з
трудового каліцтва, а отже на нього
розповсюджується дія Положення про
забезпечення технічними та іншими
засобами реабілітації потерпілих
унаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, затверджене Постановою
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України за № 23 від 23.08.2008
року з подальшими змінами, відповідно
до підпункту 7.7. пункту 7 якого,
потерпілий забезпечується двома
парами ортопедичного взуття строком в
один рік.

В зв»язку з наведеним , посилання
суду на Порядок забезпечення
технічними та іншими засобами
реабілітації інвалідів,
дітей-інвалідів та інших окремих
категорій населення , затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 05.04.2012 року за № 321 як на нормативний
акт, який розповсюджується на ОСОБА_1, є
безпідставним.

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року
скасувати в частині відмови у
компенсації вартості взуття та
ухвалити нове, яким стягнути з
Публічного акціонерного товариства
трест «Київміськбуд-1» імені
М.П.Загороднього на користь ОСОБА_1 1 402
грн. 78 коп. за ортопедичне зимове взуття
та 1394 грн. 64 коп. за ортопедичне літнє
взуття.

Покласти на Публічне акціонерне
товариство трест «Київміськбуд-1»
імені М.П.Загороднього витрати на
перерахування стягнутих коштів на
користь ОСОБА_1 .

В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -