справа № 462/3395/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року Залізничний районний
суд м.Львова у складі:

головуючого - судді
Колодяжного С.Ю.

при секретарі
Обертас Н.М.

з участю представника позивача
Деркача Ю.Ю.

представника відповідача
ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м.Львові
цивільну справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_4, третя
особа - ОСОБА_3, про стягнення витрат по
сплаті страхового відшкодування в
порядку регресу,

встановив:

ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах»
звернулося в суд з позовом про
стягнення із ОСОБА_4 17723,29 грн. в рахунок
відшкодування витрат, пов'язаних зі
сплатою страхового відшкодування. Свої
позовні вимоги мотивує тим, що 14.02.2010
року між ЗАТ «Страхова компанія
«Інгосстрах», назву якого відповідно
до рішення Загальних зборів акціонерів
від 27.04.2011 року змінено на ПрАТ
«Страхова компанія «Інгосстрах», та
ОСОБА_3 укладено договір страхування
№LVL6АЕ00032271, згідно якого позивач
зобов'язався у разі настання
страхового випадку сплатити страхове
відшкодування у межах страхової суми у
порядку та на умовах, передбачених
договором. 28.07.2010 року в м.Львові на
вул.Кн.Ольги з вини ОСОБА_4, який керував
автомобілем Toyota Land Cruiser, номерний знак
НОМЕР_1, сталась ДТП, в якій був
пошкоджений застрахований автомобіль
Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3 Сума страхового
відшкодування страхувальнику з
врахуванням визначеної договором
страхування франшизи на підставі
страхового акту № И-6778 від 06.10.2010 року
склала 17273,29 грн., яку страхувальнику
виплачено в повному обсязі. Крім цього,
ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах»
понесені витрати на проведення оцінки
шкоди в розмірі 450 грн. На підставі
зазначеного, просить стягнути з
відповідача в рахунок відшкодування
витрат, пов'язаних зі сплатою
страхового відшкодування 17723,29 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, покликаючись
на мотиви такого, який просить
задовольнити. При цьому, просить
поновити строк звернення до суду,
оскільки позовну заяву подано до суду
16.05.2014 року, проте лише з постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 04.06.2011 року, яка була
витребувана судом під час розгляду
справи, стало відомо, що причиною
настання ДТП було порушення Правил
дорожнього руху України ОСОБА_4, тому
тільки з цього часу ПрАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах» мало можливість
з'ясувати до кого заявляти вимогу про
стягнення виплаченого страхового
відшкодування, відтак хто є належним
відповідачем у справі.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив,
зазначивши, що виплата страхового
відшкодування ОСОБА_3 на підставі
договору страхування №LVL6АЕ00032271 від
14.02.2010 року була здійснена ПрАТ
«Страхова компанія «Інгосстрах» з
порушенням умов договору та Правил
страхування наземного транспорту,
затверджених ЗАТ СК «Інгосстрах» 17.01.2005
року, тому страховик позбавлений права
вимоги до ОСОБА_4 Крім цього, відмічає,
що до ПрАТ «Страхова компанія
«Інгосстрах» перейшло право вимоги в
порядку

суброгації, а не регресу, як зазначає
позивач. Просить застосувати наслідки
пропуску строку позовної давності,
оскільки ПрАТ «Страхова компанія
«Інгосстрах» звернулося в суд після
спливу трирічного строку з моменту
виникнення страхового випадку та в
задоволенні позову відмовити.

Третя особа - ОСОБА_3 підтримав
покликання позивача, зазначив, що йому
дійсно виплачено позивачем страхове
відшкодування, просить позов
задовольнити.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, а також
третьої особи, вивчивши матеріали
справи, суд прийшов до висновку, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.02.2010 року між
ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах»,
назву якого відповідно до рішення
Загальних зборів акціонерів від 27.04.2011
року змінено на ПрАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах» (а.с.21-23), та
ОСОБА_3 укладено договір страхування
№LVL6АЕ00032271, згідно якого позивач
зобов'язався у разі настання
страхового випадку сплатити страхове
відшкодування у межах страхової суми у
порядку та на умовах, передбачених
договором (а.с.3).

Об'єктом страхування за договором є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням автомобілем Skoda Octavia,
номерний знак НОМЕР_2, тобто зазначений
договір є договором майнового
страхування.

Згідно умов договору страхування
страховим випадком є, зокрема,
пошкодження транспортного засобу
внаслідок ДТП.

Також встановлено, що 28.07.2010 року на
вул.Кн.Ольги у м.Львові відбулася ДТП за
участю застрахованого автомобіля Skoda
Octavia під керуванням ОСОБА_3 та
автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, номерний
знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

Згідно постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
04.06.2011 року причиною настання даної ДТП
стало порушення п.п.1.5, 1.10, 2.3 (б), 2.10, 13.1
Правил дорожнього руху України зі
сторони ОСОБА_4, який керуючи
автомобілем Toyota Land Cruiser Prado , номерний
знак НОМЕР_1, не врахував дорожню
обстановку, відповідно не реагував на
її зміну, не дотримався безпечної
дистанції, внаслідок чого здійснив
зіткнення із задньою частиною
автомобіля Skoda Octavia, номерний знак
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 (а.с.48-52).

Відповідно до висновку
автотоварознавчого дослідження №262
від 27.08.2010 року, виконаного ТзОВ «Фірма
«Експертиза», вартість матеріального
збитку, заподіяного власнику
автомобіля Skoda Octavia, номерний знак
НОМЕР_2, становить 64178,84 грн. (а.с.6-15).
Позивачем згідно платіжного доручення
№ 1255 від 22.09.2010 року оплачено вартість
проведення експертного дослідження в
сумі 450 грн. (а.с. 17).

На підставі страхового акту № И-6778 від
06.10.2010 року (а.с.16) ОСОБА_3 виплачено ПрАТ
«Страхова компанія «Інгосстах»
страхове відшкодування за пошкоджений
транспортний засіб у розмірі 17273,29 грн.,
що підтверджується платіжним
дорученням №1969 від 15.10.2010 року (а.с.17).

Позивач, покликаючись на ст.27 Закону
України «Про страхування» і ст.993 ЦК
України, просить стягнути з
відповідача в порядку регресу
виплачену суму страхового
відшкодування і витрати на оплату
оцінки шкоди, заподіяної автомобілю
страхувальника.

Між тим, у відповідності до ст.993 ЦК
України та ст.27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, суд вважає, що в даному
випадку має місце не регрес, як
зазначає позивач, а суброгація. Так, до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування, переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, яка одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки. Сума
страхового відшкодування підлягає
стягненню з особи, відповідальної за
завдані збитки, відповідно до правил
ст.993 ЦК України. У випадку суброгації
відбувається лише заміна осіб у вже
наявному зобов'язанні (заміна
активного суб'єкта) зі збереженням
самого зобов'язання. У такому разі
страхувальник передає свої права
страховикові на підставі договору і
сприяє реалізації останнім прийнятих
суброгаційних прав. У випадку

регресу одне зобов'язання замінює
собою інше, але переходу прав від
одного кредитора до іншого не
відбувається. При цьому регрес
регулюється загальними нормами
цивільного права (зокрема, статтею 1191
ЦК), а також статтею 38 Закону №1961-ІV, а
для суброгації відповідно до статті 993
ЦК і статті 27 Закону України "Про
страхування" встановлено особливий
правовий режим.

Враховуючи те, що зобов'язання з
відшкодування шкоди, яке виникло у
ОСОБА_4 перед ОСОБА_3, збереглося, однак
у ньому змінилася сторона (кредитор) -
ці правовідносини мають регулюватися
ст.993 ЦК України, тобто нормами, що
регулюють суброгацію.

При цьому, слід зауважити, що при
суброгації перебіг строку позовної
давності починає обчислюватися з
моменту виникнення страхового випадку,
а при регресі - з того моменту, коли
страховик виплатив страхове
відшкодування.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Згідно ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Зі змісту ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
вбачається, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи,
страховий випадок стався 28.07.2010 року, з
огляду на наведене, саме з цієї дати
почався перебіг позовної давності, а
позов пред'явлено 16.05.2014 року,
представником відповідача подано
заяву про застосування до вимог ПрАТ
«Страхова компанія «Інгосстах»
позовної давності.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, при цьому суд не бере до уваги
доводів представника позивача, що
строк позовної давності пропущено з
поважних причин, у зв'язку з тим, що про
встановлення вини саме ОСОБА_4 у ДТП і,
відповідно, заподіянні шкоди, стало
відомо лише під час розгляду даної
справи з постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
04.06.2011 року, оскільки такі твердження не
грунтуються на законі і спростовуються
вищенаведеним.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Таким чином, враховуючи все
вищенаведене, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову ПрАТ
«Страхова компанія «Інгосстрах» слід
відмовити за пропуском строку позовної
давності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 256, 257, 261, 262, 265, 267, 993 ЦК
України, ст.27 Закону України «Про
страхування», суд -

вирішив:

В задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_4 про
стягнення витрат по сплаті страхового
відшкодування в порядку регресу -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м.Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
(підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя:
Колодяжний С.Ю.