ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства «Укрпрофтур»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_4, на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 3 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до приватного
акціонерного товариства «Укрпрофтур»
(далі - ПрАТ
«Укрпрофтур») про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з
2005 року він працював на посаді першого
заступника голови правління ПрАТ
«Укрпрофтур» та 1 квітня 2011
року його було звільнено з посади за
власним бажанням у зв'язку із виходом
на пенсію. В частині неоспорюваних сум
відповідач здійснив розрахунок з ним 29
липня 2010 року. В частині оспорюваних
сум рішенням Оболонського районного
суду м. Києва від 17 лютого 2012 року та 28
березня 2013 року з відповідача на його
користь було стягнуто 79 400
грн. - недоплачену премію за
перевиконання плану у 2010 році та 90 593
грн. 65 коп. - середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 2 квітня 2011 року по 29 липня 2011
року. Крім того, з відповідача на його
користь рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від
15 листопада 2013 року стягнуто
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 12 933 грн. Однак
відповідачем до цього часу зазначене
рішення не виконано, тому позивач
вважає, що має право на середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні відповідно до положень
ст. ст. 116, 117 КЗпП
України. З урахуванням уточнених
позовних вимог просив стягнути на його
користь 829 287 грн. 44 коп.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 3 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
15 жовтня 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з
ПрАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_3 12
933 грн. 84 коп. за затримку розрахунку при
звільненні. Вирішено питання про
судовий збір. У решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій
представником,
ОСОБА_3 просить скасувати судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов та стягуючи на користь
позивача середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, обґрунтовано виходив
із того, що на користь позивача
підлягає стягненню 12 933
грн. 84 коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
застосувавши при цьому співмірність із
розміром стягнутої суми.

Такі висновки судів є правильними,
відповідають вимогам закону та
встановленим обставинам справи.

Судами установлено, що ОСОБА_3 з 14
вересня 2005 року працював на посаді
першого заступника голови правління
ПрАТ «Укрпрофтур».

Наказом від 1 квітня 2011 року його було
звільнено з роботи на підставі ст. 38
КЗпП України за власним бажанням у
зв'язку із виходом на пенсію.

Остаточний розрахунок сум, що належали
позивачу при звільненні, в межах
неоспорюваних сум, ПрАТ «Укрпрофтур»
здійснило 29 липня 2011 року, що
сторонами не заперечувалось.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом, що на підставі
судових рішень Оболонського районного
суду м. Києва від 17 лютого 2012
року та від 28 березня 2013 року з
відповідача на користь позивача було
стягнуто недоплачену премію за
перевиконання плану у 2010 році у розмірі
79 400 грн., у рахунок відшкодування
моральної шкоди 5 тис. грн., середній
заробіток за час розрахунку при
звільненні за період з 1 квітня 2011 року
по 29 липня 2011 року в розмірі 90 593 грн. 65
коп.

Крім того, рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 15
листопада 2013 року, що набрало законної
сили, з відповідача на користь позивача
стягнуто 12 933 грн. 84 коп. недоплаченої
компенсації за невикористану
відпустку.

Звертаючись до суду з указаним позовом,
позивач указував на те, що у зв'язку із
несвоєчасною виплатою компенсації за
невикористану відпустку у розмірі 12 933
грн. 84 коп., відповідач повинен
виплатити йому середній заробіток за
час затримки розрахунку при
звільненні, за період з 29 липня 2011 року
по час винесення рішення.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Про нараховані суми, належні
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

За змістом п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
24 грудня 1999 року № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» у разі часткового
задоволення позовних вимог працівника
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
суд визначає розмір такого
відшкодування з урахуванням розміру
спірної суми, на яку працівник мав
право, частки, яку вона становила у
заявлених вимогах, істотності цієї
частки порівняно із середнім
заробітком та інших конкретних
обставин справи.

Тобто застосування принципу
співмірності при визначенні розміру
відшкодування працівникові середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні є правом суду.

Стягуючи середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні на
користь позивача у сумі 12 933 грн. 84 коп.,
суди при визначенні розміру
відшкодування за час затримки
розрахунку при звільненні врахували
розмір спірної суми та частку, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотність цієї частки порівняно із
середнім заробітком та обґрунтовано
застосували принцип співмірності.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів, оскільки суми, що
належали позивачу при звільненні
стягувались на його користь частково, а
не всією сумою один раз, що згідно з ч. 2
ст. 117 КЗпП України дає право суду
врахування співмірності стягнутої
суми.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України №
6-54цс11 від 12 січня 2012 року, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 3 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. ЛуспеникСудді:А.О.
Лесько С.Ф. Хопта М.Є. Червинська В.А.
Черненко