м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», подану
представником - Шулікою Аліною
Володимирівною, на рішення
апеляційного суду Тернопільської
області від 16 вересня 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4, у якому просило
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором від 06 травня 2006
року б/н у розмірі 23 691 грн 84 коп.
На обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилалося на те, що 6
травня 2006 року банк на підставі заяви
позичальника б/н надав ОСОБА_4
строковий кредит у розмірі 4 000 грн зі
сплатою 48 % річних та кінцевим
терміном повернення заборгованості за
кредитом відповідно до терміну дії
Вказав, що відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами та правилами надання
банківських послуг (далі - Умови)
складає між ним і банком договір.
Позивач зазначив, що ОСОБА_4 взяті на
себе зобов'язання належним чином не
виконувала, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість у розмірі 23 691 грн 84 коп.,
яка складається із: заборгованості за
кредитом у розмірі 3 817 грн 90 коп.,
заборгованості за процентами за
користування кредитом у розмірі 18 269
грн 57 коп., а також штрафів відповідно
до п. 8.6 Умов: штраф (фіксована
частина) в розмірі 500 грн та штраф
(процентна складова) в розмірі 1 104 грн 37
коп., тому просив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.
Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 10 грудня 2013 року позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
договором кредиту від 6 травня 2006 року
б/н у розмірі 23 691 грн 84 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суд
Тернопільської області від 4 лютого
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4
задоволено, рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 10 грудня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 червня 2014 року
рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 4 лютого 2014
року скасовано, справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Останнім рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від

16 вересня 2014 року рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопілської області від 10 грудня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким відмовлено в задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Шуліка А.В. просить
скасувати рішення апеляційного суду
Тернопільської області від

16 вересня 2014 року та передати справу на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходив із того, що відповідачка
належним чином взяті на себе
зобов'язання не виконувала, у зв'язку з
чим станом на 26 лютого 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 23
691 грн 84 коп., яка підлягає стягненню;
при цьому місцевий суд зазначив, що
ОСОБА_4 визнала факт наявності боргу,
оскільки після спливу строку позовної
давності, а саме

5 листопада 2012 року та 08 лютого 2013 року
здійснювала погашення заборгованості
по кредиту, а тому в силу вимог ст. 264 ЦК
України строк позовної давності
перервався та його перебіг почався
заново.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, дійшов висновку, що
позивачем пропущено встановлений ст.
257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строк на
звернення до суду із вказаним позовом,
оскільки відповідно до довідки ПАТ КБ
«ПриватБанк» від 12 серпня 2013 року
кредитна картка була дійсна до березня
2009 року, а банк звернувся з позовом
тільки у березні 2013 року; при цьому
апеляційний суд зазначив, що
повернення

ОСОБА_4 частини боргу 5 листопада 2012
року та 8 лютого 2013 року було вчинено
після спливу встановлених законом
строків позовної давності, а тому цими
діями вказаний строк не міг бути
перерваний.

Після повторного перегляду скасовуючи
рішення суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що договірне списання було можливим
лише в межах строку дії платіжної
картки та таке списання було б можливим
по рахункам відповідачки, які відкриті
особисто.

Так, частиною 4 ст. 338 ЦПК України
передбачено, що висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інстанції при новому розгляді справи.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник повинен відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу
виконувати взяті на себе зобов'язання
належним чином (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

Суд апеляційної інстанції
проаналізувавши норми чинного
законодавства та в системному зв'язку з
матеріалами справи встановив, що
сторони в договорі обумовили умови
договірного списання коштів, тому дії
позивача, які вчинені після березня 2009
року не можуть свідчити про їх
правомірність та про добровільне
погашення відповідачкою
заборгованості за кредитним договором
за межами трирічного строку позовної
давності, оскільки списання коштів
відбувалося позивачем. Суд надав
належну правову оцінку, в розумінні ст.
264 ЦК України, діям боржника, дійшов
вірного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду Тернопільської
області від 16 вересня 2014 року, тому що
судове рішення законне та
обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», подану
представником - Шулікою Аліною
Володимирівною, відхилити.

Рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 16 вересня

2014 року в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна
В.І. Журавель