Справа № 591/5848/14-ц
Провадження № 2/591/2196/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2014 року Зарічний районний
суд м. Суми у складі:
головуючого - судді Сибільова О.В.,
за участю секретаря - Кірілової Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Суми цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Видавництво
«Слобожанщина», Відділ державної
виконавчої служби Сумського міського
про стягнення коштів та відшкодування
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, який підтримала в судовому
засіданні та свої вимоги мотивувала
тим, що між нею та ТОВ «Видавництво
«Слобожанщина» було укладено договір
про надання поліграфічних послуг, на
виконання якого вона сплатила
товариству кошти. Оскільки умови
договору не було виконано, тому 23
лютого 2011 року судом на її користь в
зв'язку з невиконанням цього договору
Це судове рішення перебуває на
виконанні в ВДВС Сумського МУЮ. Проте в
зв'язку з невиконанням цього рішення
директором товариства ОСОБА_2, а також
вчиненням нею злочину (невиконання
судового рішення), кошти на користь
позивачки на теперішній момент не
стягнуті. В зв'язку з вчиненням таких
дій ОСОБА_2, позивач зазначає, що їй
завдано також і моральної шкоди, яка
полягає в душевних та фізичних
гривень (кошти за договором та судові
витрати) гривень з урахуванням
інфляції, а також кошти на
відшкодування моральної шкоди в сумі
100000 гривень з ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 24).
Відповідач та представники третіх осіб
в судове засідання не з'явились.
Заслухавши позивачку, яка підтримала
позов та вважає можливим ухвалення
заочного рішення, дослідивши матеріали
цивільної справи, суд вважає позов
таким, що не підлягає задоволенню з
Судом встановлено, що рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 23
лютого 2011 року з ТОВ «Видавництво
«Слобожанщина» на користь ОСОБА_1
невиконання поліграфічних послуг та
судові витрати (т. 1 а.с. 154), яке набрало
законної сили та перебуває на
виконанні в ВДВС Сумського МУЮ, що
підтверджено відповідними матеріалами
зведеного виконавчого провадження (т. 1
Також сторонами не надано суду доказів
та не заперечено того, що саме між
позивачем та відповідачем відсутні
договірні зобов'язання з приводу
коштів та робіт, які були предметом
розгляду наведеної цивільної справи.
Такі договірні зобов'язання були між
позивачем та товариством.
Не заперечили сторони і тих обставин,
що з приводу невиконання вказаного
судового рішення кримінальне
провадження відсутнє, як і не надано
суду доказів тому, що рішення не
виконується саме внаслідок винних дій
Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання; має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства; має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
Ст. 610 ЦК України передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.
Згідно ст. 614 ЦК України, особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше
не встановлено договором або законом.
Ст. 623 ЦК України закріплено, що боржник,
який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
Ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення у справі і щодо яких у сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі, виникає спір.

Всупереч наведеним нормам закону
позивачем не надано суду будь-якого
доказу, який би доводив наявність
правових підстав для стягнення
зазначених позивачем коштів саме з
відповідача ОСОБА_2

Таких висновків суд дійшов тому, що
судовим рішенням від 23 лютого 2011 року
встановлено та підтверджено, що
договірні зобов'язання були не між
позивачем та відповідачем, а між
позивачем та товариством, з якого ці
кошти і стягнуті. Підстав же для
повторного стягнення цих коштів, в тому
числі з відповідачки, суду не наведено.

Не доведено позивачем і тих обставин,
що судове рішення не виконується саме з
вини відповідачки, оскільки фактично
такі твердження позивачки ґрунтуються
на вчиненні певною особою злочину, що
може бути підтверджено виключно
наявністю відповідного рішення про
притягнення відповідачки до
відповідальності за це, а таких доказів
суду не надано.

Всі доводи ОСОБА_1 щодо необхідності
стягнення коштів в сумі 11911 гривень з
урахуванням інфляції ґрунтуються на
наданому суду листуванні позивачки з
різними установами та правоохоронними
органами, а також з самою відповідачкою
ОСОБА_2

Проте вони не можуть вважатись судом
доказом на підтвердження вимог щодо
стягнення коштів, оскільки по-перше
вони жодним чином не доводять
наявності саме між позивачем та
відповідачем договірних зобов'язань чи
наявності інших підстав для стягнення
певних сум, а також ґрунтуються на
припущеннях позивачки.

Відсутні підстави для стягнення цих
коштів і на відшкодування шкоди, в тому
числі на підставі ст. 1177 ЦК України,
оскільки також на обґрунтування і цих
обставин суду не подано жодного
належного доказу чи обґрунтування.

За таких обставин позов в частині
стягнення коштів з ОСОБА_2 в сумі 11911
гривень з урахуванням інфляції
задоволенню не підлягає, як і не
підлягають задоволенню вимоги
позивачки про відшкодування
відповідачкою моральної шкоди в
зв'язку з наступним.

Ст. 1167 ЦК України передбачає, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Моральна шкода за приписами
цивільно-правових норм
відшкодовується за законом або якщо це
передбачено договором.

Суду також не надано жодного належного
та допустимого доказу, який би свідчив
про наявність правових підстав для
відшкодування завданої моральної
шкоди саме відповідачем або за
договором або за законом.

Фактично всі доводи ОСОБА_1 і в цій
частині вимог ґрунтуються на
неналежному виконанні судового
рішення як зі сторони ТОВ «Видавництво
«Слобожанщина» так і зі сторони
державних виконавців, а також на
вчиненні ОСОБА_2 злочину з приводу
цього.

Проте, як зазначалось вище, передумовою
для визначення цих обставин підставою
для відшкодування моральної шкоди, є
притягнення конкретної особи до
відповідальності за такі дії
(бездіяльність), але доказів цьому суду
надано не було.

Що стосується належності виконання
судового рішення, то в цій частині
позивач не позбавлений можливості як
стягувач скористатись своїми
відповідними правами згідно Закону
України «Про виконавче провадження»
або оскаржувати дії (бездіяльність)
державних виконавців за наявності для
цього підстав в порядку визначеному
ЦПК України в межах виконання
вказаного судового рішення, як і не
позбавлена права позивачка на
оскарження дій чи бездіяльності
службових осіб згідно приписів КПК
України при наявності підстав для
відкриття кримінального провадження
щодо невиконання судового рішення.

Відтак, позов ОСОБА_1 задоволенню не
підлягає.

На підставі ст.ст. 15, 16, 610, 611, 614, 623, 625, 1166,
1167, 1177 ЦК України, керуючись ст.ст. 10-11, 15,
30, 57-60, 62, 75, 80, 88, 169, 203, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про стягнення коштів в сумі 11911 гривень
з урахуванням інфляції та
відшкодування моральної шкоди в сумі
100000 гривень, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
Зарічним районним судом м. Суми за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана до Зарічного районного
суду м. Суми протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м. Суми.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.В. Сибільов