СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на заочне рішення Подільського
районного суду м. Києва від 23 жовтня
2013р. по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

встановила:

у липні 2013р. позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідачів у
солідарному порядку 1 529 297грн. 37коп.
заборгованості за кредитним договором
та 3441грн. судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 21 липня 2008р. уклав
з ОСОБА_1 договір про іпотечний кредит,
відповідно до якого позичальник
отримала 850 000грн. зі сплатою 15% річних
строком до 21 липня 2038р. на придбання
будинку, розташованого у АДРЕСА_1 та
земельної ділянки.

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 21
липня 2008р. між банком та ОСОБА_2 був
укладений договір поруки.

Позивач стверджував, що
позичальник належним чином не
виконувала свої зобов'язання за
кредитним договором, у зв'язку із чим
станом на 28 травня 2013р. виникла
заборгованість, яка складається з 848
838грн. 19коп. заборгованості за кредитом,
478 965грн. 62коп. заборгованості за
процентами, 150 144грн. пені. Також позивач
вважав, що заборгованість підлягає
сплаті з врахуванням положень ст. 625 ЦК
України і просив стягнути 22 625грн. 62коп.
інфляційних втрат та 28 734грн. 68коп.
трьох відсотків річних.

Заочним рішенням суду від 23
жовтня 2013р. позов задоволено.

Ухвалою суду від 17 грудня 2013р.
заява відповідачів про перегляд
заочного рішення залишена без
задоволення.

У поданій апеляційній скарзі
відповідачі просять рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянти посилаються на
порушення судом норм процесуального
права, так як вони не отримували судові
виклики, але суд розглянув справу у їх
відсутність.

Також апелянти посилаються на
те, що у порушення умов іпотечного
договору іпотекодержателем не було
направлено на адресу іпотекодавця
письмової вимоги про наявність
заборгованості за кредитним договором
та врегулювання спору позасудовим

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/14056/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Войтенко Т.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.шляхом, а наданий розрахунок
заборгованості викликає сумніви у його
правильності.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта

- 2 -

ОСОБА_2, який підтримав апеляційну
скаргу, пояснення представника
позивача, яка просила залишити рішення
суду без змін, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що 21 липня 2008р. між
ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено
договір про іпотечний кредит №
77.2/ІЖ-182.08.1, на підставі якого
позичальник отримала 850 000грн. строком
до 21 липня 2038р. зі сплатою 15% річних за
користування кредитом.

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором в
цей же день між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено договір поруки.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з їх
доведеності.

Проте, повністю погодитися з
таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Аналіз зазначених норм матеріального
права свідчить про те, що право
кредитора вимагати дострокового
повернення кредиту наступає у разі
прострочення позичальником повернення
чергової частини кредиту, тому позивач
повинен був надати суду докази у
підтвердження даних обставин, а також
довести розмір заборгованості, яку
просить стягнути з відповідачів.

Однак, суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що позивачем не було надано
розрахунку заборгованості за кредитом
та процентами, а наданий розрахунок
містить тільки дані з приводу порядку
та розрахунку заборгованості по пені,
інфляційним втратам та трьом відсоткам
річних.

У порушення вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України
позивачем не надано доказів у
підтвердження посилань про неналежне
виконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором та з
якого часу припинилися внесення
щомісячних платежів.

На вказані обставини не звернув уваги
суд першої інстанції та не перевірив
правильність нарахування
заборгованості, а відтак і додаткових
вимог про стягнення пені, інфляційних
втрат та трьох відсотків річних.

Згідно ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення
норм процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що ненадання
позивачем належних та достатніх
доказів у підтвердження розміру
заборгованості позичальника по
кредитним зобов'язанням та періоду, з
якого позичальник припинила
виконувати свої зобов'язання по сплаті
щомісячних платежів, є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.

Також колегією суддів враховується, що
апелянтами у апеляційній скарзі
зазначалося про ненадання позивачем
належного розрахунку заборгованості
за кредитним договором,

-
3 -

проте, представником позивача і
апеляційному суду не було надано
належного розрахунку, у зв'язку із чим
колегія суддів позбавлена можливості
перевірити законність вимог позивача,
як до позичальника, так і до поручителя,
у тому числі і дотримання банком
положень ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Знайшли своє підтвердження і доводи
апелянтів про порушення судом норм
процесуального права у зв'язку із
ухваленням заочного рішення і відмовою
у його перегляді.

Частиною 1 статті 224 ЦПК України
передбачено, що суд може ухвалити
заочне рішення у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК
України заочне рішення підлягає
скасуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з'явився
в судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Матеріалами справи
підтверджується, що судові повістки у
судове засідання 23 жовтня 2013р.
відповідачам відповідно до вимог ст. 76
ЦПК України вручені не були.

На вказані обставини також звернули
увагу відповідачі і у заяві про
перегляд заочного рішення, де також
зазначили, що позивачем не надано
належного розрахунку заборгованості
за кредитом та процентами.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
не мав правових підстав для розгляду
справи у відсутність відповідачів, а
також неправомірно відмовив у
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення.

Крім того, розглянувши справу у
відсутність відповідачів з порушенням
вимог ст. 224 ЦПК України, а також
безпідставно відмовивши у задоволенні
заяви про перегляд заочного рішення
суду, суд першої інстанції не повно
встановив обставини справи, не звернув
увагу на недоведеність обставин, що
мають значення для справи, оскільки
позивачем не було надано належного
розрахунку заборгованості відповідача
ОСОБА_1 за кредитним договором, не
перевірив відповідність вимог
позивача обставинам справи та наданим
суду доказам, що призвело до
неправомірного висновку суду про
доведеність вимог позивача, та порушив
норми процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню та ухвалює нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,
316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного
суду м. Києва від 23 жовтня 2013р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у позові Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: