АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2275/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Охріменко Н. І. РІШЕННЯ
10 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоОхріменко Н. І.суддівКачана
О. В. , Скіця М. І. при секретаріВолвенко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду
м.Черкаси від 04 липня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
стягнення боргу за договором позики, -
в с т а н о в и л а :
27 травня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення
боргу за договором позики, вказуючи, що
01 червня 2012 року між ним та
відповідачем було укладено договір
позики, згідно з яким відповідач
отримав у позику грошові кошти в сумі
року становило 198720 гривень ( у
відповідності до курсу НБУ України -
8грн./ дол. США ). Кошти відповідач
зобов'язувався повернути до 30 грудня 2012
Крім того, 01 серпня 2012 року відповідач
отримав від позивача грошові кошти в
сумі 181550 гривень, які зобов'язувався
повернути до 31 грудня 2012 року.
У передбачений письмовими розписками
строк, відповідач в порушення своїх
зобов'язань, повернення позики не
Отже станом, на 19 травня 2014 року
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 380270 гривень.
Позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогою повернути
виниклу заборгованість, проте останній
на його прохання про добровільну
сплату заборгованості, ніяким чином не
реагує, і не вчинив ніяких дій по
виконанню своїх зобов'язань та
погашення даної заборгованості , що й
змусило позивача звертатися з даним
позовом до суду.
Таким чином, позивач просив суд
стягнути з відповідача на його користь
доларів США, що станом на 01 червня 2012
року становило 198720 гривень ( у
відповідності до курсу НБУ України -
8грн./ дол. США ) на загальну суму 380270
гривень та судові витрати по розгляду
справи - судовий збір в сумі 3654 гривень.
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 04 липня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
борг за договорами позики від 01 червня
2012 року та від 01 серпня 2012 року в
загальній сумі 380270 гривень та понесені
судові витрати в сумі 3654 гривень.

Не погоджуючись із даним рішенням суду,
відповідач - ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на його
незаконність, вважаючи його таким, що
прийняте з порушенням норм
матеріального права в частині
стягнення 198 720 грн., просить рішення
суду першої інстанції в цій частині
скасувати та ухвалити по справі нове
рішення, яким у задоволенні даної
позовної вимоги ОСОБА_7 відмовити.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції оскаржується лише в частині
вимог про стягнення 198 720 грн. боргу,
тому рішення в іншій частині судом
апеляційної інстанції не
переглядається (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Доповнення до апеляційної скарги,
подані в день апеляційного розгляду
судом апеляційної інстанції також не
переглядаються, так як подані поза
межами строку на апеляційне оскарження
(ч.1 ст. 300 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, сторони,
що з'явились, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_7, суд першої інстанції
виходив з того, що між сторонами
укладено договір позики, згідно з яким
відповідач зобов'язувався повернути
іноземну валюту - 24840 доларів США, що
станом на 01 червня 2012 року еквівалентно
198720 гривень України ( у відповідності
до курсу НБ України - 8 грн./дол. США ) та
повністю розрахуватися до 30 грудня 2012
року, проте не зробив цього.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішень
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно розписки
від 01 червня 2012 року ОСОБА_6 отримав від
ОСОБА_7 кошти в розмірі 24840 доларів США,
що станом на 01 червня 2012 року
еквівалентно 198720 гривень України ( у
відповідності до курсу НБ України - 8
грн./дол. США) та зобов'язався їх
повернути до 30 грудня 2012 року (а.с. 6).

Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Враховуючи наведене, судом першої
інстанції вірно встановлено, що між
сторонами 01 червня 2012 року було
укладено договір позики, за умовами
якого ОСОБА_7 надав ОСОБА_6 у борг 24840
доларів США, а останній зобов'язувався
повернути вказану суму до 30 грудня 2012
року. Даний факт підтверджується
письмовою розпискою ОСОБА_6 написаною
ним власноруч (а.с. 6).

В матеріалах справи відсутні
відповідні докази того, що розписка
відповідачем була написана у зв'язку із
застосуванням до нього примусу та
психологічного впливу зі сторони
позивача.

Ст. ст. 526, 530 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Що стосується посилань апелянта в
апеляційній скарзі на відсутність у
відповідача обов'язку віддавати
позивачу борг в сумі 198720 гривень в
національній валюті, що еквівалентно
24840 доларів США, колегією суддів
встановлено наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на
території України (частина перша
стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом
(частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина
четверта статті 654 ЦК України, Закон
України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про
зовнішньоекономічну діяльність",
Декрет Кабінету Міністрів України від
19 лютого 1993 року N 15-93, Закон України від
23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю".

Відповідно до частини першої статті 533
ЦК України грошове зобов'язання має
бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є
єдиним законним платіжним засобом на
території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК
України допускає, що сторони можуть
визначити в грошовому зобов'язанні
грошовий еквівалент в іноземній
валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті
за зобов'язанням, визначається в гривні
за офіційним курсом Національного
банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК
України використання іноземної валюти
як засобу платежу при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускається лише у
випадку, передбаченому законом
(частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає
підстави для висновку про те, що
незалежно від валюти боргу (тобто
грошової одиниці, в якій обчислена сума
зобов'язання), валютою платежу, тобто
засобом погашення грошового
зобов'язання і фактичного його
виконання є національна валюта України
- гривня.

Вищезазначене викладене в Постанові
Верховного Суду, Судової палата у
цивільних справах Верховного Суду, від
02.07.2014, № 6-79цс14.

Також, відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14
"Про судове рішення у цивільній справі"
при задоволенні позову про стягнення
грошових сум суди повинні зазначати в
резолютивній частині рішення розмір
суми, що підлягає стягненню, цифрами і
словами у грошовій одиниці України -
гривні. У разі пред'явлення позову про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України.

За зазначених обставин, на думку
колегії суддів, суд першої інстанції
вірно встановивши факти і відповідні
їм правовідносини, постановив
правильне рішення, про задоволення
вимог позивача про стягнення 198720
гривень боргу.

Інші доводи апеляційної скарги
ретельно перевірені судом апеляційної
інстанції є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не містять підстав для
скасування чи зміни правильного
рішення.

Враховуючи те, що посилання апелянта в
апеляційній скарзі на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права не знайшли свого
підтвердження при розгляді даної
заяви, а судом повно та всебічно
перевірені надані сторонами докази,
дана їм належна оцінка у рішенні,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а судове
рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м.Черкаси від 04 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про стягнення боргу за договором
позики - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий :

Судді :