АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8107/14
Головуючий 1 інстанції:
Справа № 431/3047/14-ц Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів -
Хорошевського О.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі -
Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 23 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів на
утримання дружини до досягнення
дитиною п'яти років,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_1 та просила про
стягнення аліментів на утримання
дружини до досягнення дитиною п'яти
років.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що вона перебувала у
шлюбі з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них
народилась дитина - син ОСОБА_3, який
проживає з нею та знаходиться на її
утриманні, часто хворіє, потребує
домашнього режиму - додаткового
догляду, що підтверджується висновком
ЛKK № 74 від 25 вересня 2013 року. 22 вересня
2011 року було ухвалено рішення, яким
стягнуто на її утримання з ОСОБА_1
аліменти на її утримання в твердій
грошовій сумі кошти в розмірі 300 грн.,
щомісячно, починаючи з 18 серпня 2011 року
до досягнення дитиною трьохрічного
віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.
Оскільки син часто хворіє вона
вимушена за ним доглядати та не може
працювати, посилаючись на ч. 3 ст. 84 СК
України, якщо дитина має вади фізичного
або психічного розвитку, дружина, з
якою проживає дитина, має право на
утримання від чоловіка до досягнення
дитиною шести років, просила про
задоволення позову та стягнення на її
утримання по 600 грн. щомісячно,
починаючи з 06 жовтня 2014 року до
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішенням Старобільського районного
суду Луганської області від 23 жовтня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно на її утримання
в твердій грошовій сумі по 600 грн.
щомісячно до досягнення дитиною сином
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, п'ятирічного віку,
починаючи з 06 жовтня 2014 року до
ІНФОРМАЦІЯ_3 року включно.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, 30 жовтня 2014 року ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Сторони у судове засідання не
з'явилися, повістки повернулися без
вручення згідно листа Генеральної
дирекції №522-31/205 від 22.07.2014 про
тимчасове призупинення приймання та
пересилання поштових відправлень до м.
Донецька та м. Луганська у зв'язку з
загостренням суспільно-політичної
ситуації на вказаних територіях судова
колегія вважає за можливе розглянути
справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що були
заявлені сторонами у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним
вимогам цивільного законодавства
відповідає в повній мірі.

Розглядом справи достеменно
встановлено, що сторони перебували у
шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає разом з матірю
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 не працює, доглядає та
займається вихованням дитини, яка
потребує домашнього догляду.

Довідкою № 46, виданою Старобільською
центральною районною поліклінікою від
01 жовтня 2014 року, підтверджується факт,
що ОСОБА_3 потребує домашнього догляду
з 06 жовтня 2014 року (а.с.8).

За рішенням Старобільського районного
суду Луганської області від 16 грудня 2013
року з ОСОБА_1 стягувалися на користь
ОСОБА_2 аліменти платіжні на її
утримання в твердій грошовій сумі в
розмірі 300 грн. до досягнення дитиною
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 чотирьохрічного
віку, починаючи з 06 жовтня 2013 року до
ІНФОРМАЦІЯ_4 року включно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач є батьком дитини, яка за
даними медичної установи потребує
домашнього режиму та догляду матері,
починаючи з 06 жовтня 2014 року, а також
те, що відповідачем ОСОБА_1 не надано
доказів, які б спростовували наявність
сукупності відхилень від нормальної
будови організму дитини, потреби її у
лікуванні, повного забезпечення цього
лікування та утримання її без участі
батьків.

При цьому суд керувався вимогами ст. ст.
84, 150, 157 ЦПК України.

З висновком суду першої інстанції
судова колегія погоджується та вважає,
що суд ухвалив рішення таке, що
відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, у відповідності до положень ч.
3 ст. 215 ЦПК України суд привів мотиви, з
яких вважав встановленою наявність
фактів, якими ОСОБА_2 обґрунтовувала
свої позовні вимоги, а також привів
мотиви чому саме не бере до уваги
доводи ОСОБА_1 в заперечення на позовні
вимоги.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатній і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, ухвалив законне рішення на
основі повно в всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду
судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314,
315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 23 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена в касаційному
порядку шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -