АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий у 1 й інстанції -
Гнєзділов В. Є. Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю.,
Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду м.Дніпродзержинська від
03 липня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу(а.с.2).

Позивач зазначав, що ОСОБА_2
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
06.07.1991 року. Від шлюбу мають
неповнолітню доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 2006 року з відповідачкою фактично
припинили подружні стосунки. На
протязі тривалого часу не могли знайти
спільної мови у вирішенні багатьох
питань сімейного життя, прав та
обов'язків подружжя, стали сторонніми
людьми, які не можуть надалі проживати
разом.

Вважає, що сім'я розпалась, кожен живе
своїм окремим життям, відновити
подружні стосунки неможливо.

Посилаючись на викладені обставини
позивач просив задовольнити позов про
розірвання шлюбу.

Рішенням Дніпровського районного
суду м.Дніпродзержинська від 03 липня 2014
року шлюб між подружжям ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 розірвано(а.с.11).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, посилаючись на
необгрунтований висновок суду про
припинення сімейних відносин, неповне
з'ясування обставин справи, у тому
числі щодо дати припинення шлюбних
відносин, порушення судом норм
матеріального і процесуального
права(а.с.18-20).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 110 СК України встановлено, що
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст.111 СК України суд
вживає заходів щодо примирення
подружжя, якщо це не суперечить
моральним засадам суспільства.

Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 06.07.1991 року,
від шлюбу мають неповнолітню доньку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.4-6).

Як видно із справи, обгрунтовуючи
позовні вимоги, ОСОБА_3 в числі іншого
зазначав, що з відповідачкою фактично
припинили подружні стосунки з 2006 року,
стали сторонніми людьми, кожен з них
живе своїм окремим життям та що
відновити подружні стосунки неможливо.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_2 зазначила, що
фактично з позивачем не проживають з 2009
року, за період після ухвалення
судового рішення, а саме після 03 липня
2014 року, дій щодо примирення ніхто з
подружжя не вчиняв.

ОСОБА_3 в судовому засіданні
апеляційної інстанції наполягав на
розірванні шлюбу з ОСОБА_2

Таким чином, наведені обставини
свідчать про неможливість збереження
шлюбу та наявність правових підстав
для його розірвання, а тому відповідно
до зазначених положень Сімейного
Кодексу України суд дійшов
обгрунтованого висновку про
розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Разом з тим, як вбачається із змісту
позовної заяви, ОСОБА_3, обгрунтовуючи
позовні вимоги, зазначав про
припинення з ОСОБА_2 сімейних відносин
з 2006 року(а.с.2). В рішенні суду
зазначено, що сторони фактично
припинили подружні стосунки з 2006
року(а.с.11-12).

Проти зазначеної ОСОБА_3 дати
припинення сімейних відносин
заперечувала ОСОБА_2, про що зазначила в
апеляційній скарзі(а.с.19-20) та в
судовому засіданні апеляційної
інстанції.

Як видно із справи, доказів,
передбачених ст.ст.57,58 ЦПК України, які
б свідчили про припинення подружжям
сімейних відносин саме з 2006 року,
матеріали справи не містять, таких
доказів ОСОБА_3 не надав.

За таких обставин колегія суддів
вважає необхідним на підставі п.2 ст.309
ЦПК України виключити із рішення суду
висновок про припинення сімейних
відносин з 2006 року, змінивши рішення
суду в цій частині.

В іншій частині рішення суду є таким,
що відповідає обставинам справи та
діючому законодавству, що регулює
зазначені правовідносини, підстав для
його скасування не встановлено.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі на те, що суд не вжив заходів
щодо примирення подружжя, не можуть
свідчити про незаконність судового
рішення, оскільки за змістом вказаної
норми закону вжиття заходів щодо
примирення подружжя не є обов'язком
суду.

Доводи ОСОБА_2 про порушення судом
норм процесуального права щодо
повідомлення про розгляд справи та
розгляд справи у її відсутність не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
згідно ст.309 ЦПК України вказані
обставини не є підставою для
скасування судового рішення.

З наведених мотивів апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Виключити з рішення Дніпровського
районного суду м.Дніпродзержинська від
03 липня 2014 року висновок про припинення
сімейних відносин з 2006 року, в іншій
частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -