Справа № 487/9900/14-ц
Провадження № 2/487/3259/14
Заводський районний суд міста
РІШЕННЯ

Іменем України

22.12.2014 Заводський районний суд міста
Миколаєва у складі: головуючого судді
Кузьменка В.В., із секретарем судового
засідання Кондрашовим Г.Г., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду в місті Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням,

встановив:

09.10.2014 до Заводського районного суду
міста Миколаєва надійшов цивільний
позов ОСОБА_1, яким він просив суд
ухвалити рішення про визнання
відповідача ОСОБА_3 такими, що втратили
право користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 місті Миколаєві. У
заяві позивач вказав, що він є
власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній
квартирі зареєстрований відповідач,
але останній не проживає в даній
квартирі більше 6 місяців, особистих
речей відповідача в квартирі немає.
Позивач самостійно утримує вказану
квартиру, однак змушений сплачувати
рахунки за комунальні послуги і за
відповідача, оскільки останній
зареєстрований в квартирі. Вказані
обставини стали підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

В судовому засіданні позивач, його
представник ОСОБА_4 підтримали вимоги
позову, із підстав, що викладені в
ньому, наполягаючи на його задоволенні.

Відповідач в задоволенні позову просив
відмовити, посилаючись на те, що він
бував у спірній квартирі не раз,
епізодично проживав в ній разом з
дружиною і дітьми, Окрім того зазначив,
що він є рідним сином позивача,
придбання квартири відбувалось без
його відома.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
допитавши свідків, оцінивши все в
сукупності, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 20.07.2002, що
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5

Позивач проживає у вказаній квартирі
разом із своєю дружиною та дитиною -
сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач
ОСОБА_2 також зареєстрований у
зазначеній квартирі.

Допитана судом свідок ОСОБА_7, яка є
власником сусідньої квартири
підтвердила факт того, що відповідач не
проживає в спірній квартирі, пояснила,
що останній періодично з'являвся до
квартири, зокрема на свята, проте факту
постійного його проживання не було.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є
мешканкою будинку, де проживає позивач
разом з родиною, чула від останнього
про наявність сина на ім'я ОСОБА_2, проте
жодного разу особисто його не бачила.

Таким чином, викладені позивачем
обставини щодо не проживання
відповідача в квартирі АДРЕСА_2
протягом тривалого часу знайшли свого
підтвердження в ході судового
розгляду.

Разом з тим, судом встановлено, що
вказаний об'єкт нерухомості належить
позивачу на праві приватної власності,
якого згідно положень статті 41
Конституції України, пункту 2 частини
першої статті 3, статті 321 ЦК України він
не може бути позбавлений чи обмежений у
його здійсненні, а відтак посилання
позивача на застосування до спірних
правовідносин положень статті 71 ЖК
УРСР є хибним.

В той же час, згідно позиції Пленуму ВСС
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, що висловлена в
пункті 3 Постанови №5 від 07.02.2014 "Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав",
право вибору способу судового захисту
належить виключно позивачеві (частина
перша статті 20 ЦК, статті 3,4 ЦПК
України). При цьому, не правильно
обраний спосіб захисту права власності
чи іншого речового права не є підставою
для відмови у відкритті провадження,
повернення позовної заяви чи залишення
її без руху, а в певних випадках за
таких обставин може бути відмовлено у
позові.

Враховуючи, що право власності є
абсолютним правом, яке включає право
володіння, користування та
розпорядження майном, з урахуванням
характеру та суті спірних
правовідносин, які склалися між
сторонами, суд приходить висновку, що
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном,
можливо шляхом застосування до
відносин, що склались порядку
передбаченого статтею 405 ЦК України,
оскільки в ході судового розгляду було
встановлено факт відсутності
відповідача у спірній квартирі без
поважних причин понад один рік.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 208 - 218 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такими, що втратили
право на користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 місті
Миколаєві

Дане рішення є підставою для зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.
Апеляційна скарга подається до
апеляційного суду Миколаївської
області через Заводський районний суд
міста Миколаєва.

СУДДЯ
В.В.КУЗЬМЕНКО