Справа №489/3168/14-ц 04.12.2014 04.12.2014 04.12.2014
Провадження №22-ц/784/3305/14
Провадження № 22-ц/784/3305/2014
Суддя першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

04 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового засідання Кудрі
В.М.,

за участі: позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, його
представника ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 30 жовтня 2014 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення, усунення
перешкод в користуванні квартирою,
встановлення порядку користування
квартирою, та

зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання його
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про вселення,
усунення перешкод в користуванні
квартирою, встановлення порядку
користування квартирою.

Позивач зазначав, що він
зареєстрований у АДРЕСА_1, яка за
рішенням виконкому Миколаївської
міської ради № 671 від 26 грудня 1995 року
була за ним заброньована у зв'язку з
позбавленням матері батьківських прав.
Однак, відповідач перешкоджає йому
користуватися квартирою.

Посилаючись на викладене, позивач
просив суд вселити його до житла,
зобов'язати відповідача не
перешкоджати в користуванні спірною
квартирою та визначити порядок
користування квартирою.

Під час розгляду справи ОСОБА_3
звернувся із зустрічним позовом про
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування зазначеною квартирою
оскільки на його думку, він без
поважних причин не проживає в ній з 1996
року.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 жовтня 2014 року позов
задоволено частково, а у задоволенні
зустрічного позову відмовлено.
Постановлено вселити ОСОБА_2 до
квартири АДРЕСА_1. Зобов'язати
відповідача не чинити перешкод
позивачу в користуванні квартирою.
Крім того, суд розподілив судові
витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невірне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити позивачу в
задоволенні позову, а зустрічний позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, із змісту ст.ст. 71, 72 ЖК України
вбачається, що визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, можливе лише внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки без поважних
причин.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради № 671 від 26 грудня 1995 року
за сторонами по справі, заброньована
квартира АДРЕСА_1 до досягнення ними
повноліття, в зв'язку з позбавленням
матері батьківських прав. ОСОБА_2
зареєстрований в даній квартирі з
жовтня 2009 року. Іншого житла він не має.

Після реєстрації, позивач тимчасово не
проживав в спірній квартирі в зв'язку з
навчанням та перебуванням на повному
державному утриманні, як сирота (а.с. 65).

По закінченні навчання в червні 2013 року
позивач намагався вселитись в дану
квартиру, але відповідач його не
впустив.

Зазначене підтверджується висновком
дільничного інспектора міліції
Ленінського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області про відмову в
порушенні кримінальної справи від 13
листопада 2013 року (а.с. 6 ).

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2,
який набув право користування спірною
квартирою на підставі ст. 64 ЖК України,
інтерес до цієї квартири не втрачав, а
його тимчасова відсутність була
обумовлена поважними причинами,
оскільки відповідач створив йому
перешкоди в користуванні квартирою.
Тому обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 в
задоволенні зустрічного позову про
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування зазначеною квартирою.

Водночас, з наведених вище підстав суд
правильно задовольнив вимоги ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
квартирою шляхом вселення.

Рішення суду в частині вимог про
встановлення порядку користування
квартирою сторони не оскаржували, а
тому в цій частині колегія суддів
рішення не перевіряє.

Доводи апелянта про те, що після
реєстрації ОСОБА_2 не проживав в
спірній квартирі продовж чотирьох
років без поважних причин,
спростовуються зазначеними вище
доказами по справі.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду чи доводили б порушення
ним норм матеріального та
процесуального права, апеляційна
скарга не містить. Тому підстав для
скасування судового рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись статями 303, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 жовтня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: