Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою товариства з
обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору приватний нотаріус Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки за
апеляційною скаргою директора
товариства з обмеженою
відповідальністю «Водолій» на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
17 жовтня 2014 року,

встановила:

17 лютого 2014 року ТОВ «ВОДОЛІЙ»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус
ОМНО ОСОБА_5, в якому просило суд
визнати недійсним укладений 29 серпня
2011 року ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_4
(покупець) договір купівлі-продажу
земельної ділянки, площею 0,0720 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:38:002:0041, який був посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим № 8130, а також стягнути з
відповідачів витрати по сплаті
судового збору.

В обґрунтування позову представник
позивача послався те, що 29 серпня 2011
року ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4
(покупець) уклали договір
купівлі-продажу земельної ділянки, за
яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 за 902 189, 00
грн. купила земельну ділянку площею 0,0720
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Кадастровий номер земельної ділянки
:38:002:0041. Договір купівлі-продажу
земельної ділянки 29 серпня 2011 року був
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим № 8130.

Однак, вказаний договір був укладений з
порушенням законодавства України, і
тому він має бути визнаним недійсним,
оскільки власником спірної земельної
ділянки на дату укладання
вищезазначеного договору
купівлі-продажу було ТОВ «ВОДОЛІЙ», а
ОСОБА_3 була тільки титульним власником
земельної ділянки АДРЕСА_1.

Так, 01 червня 2006 року на загальних
зборах учасників ТОВ «ВОДОЛІЙ» було
прийнято рішення про введення до
складу учасників товариства двох
громадян, в тому числі, ОСОБА_3, яка, в
якості своєї частки в статутному
капіталі ТОВ «ВОДОЛІЙ», внесла до
статутного капіталу товариства одну
земельну ділянку, площею 0,0720 га
вартістю 12500,00 грн., за адресою: АДРЕСА_1,
а 19 червня 2006 року ОСОБА_3 подала до
Управління архітектури м. Одеси заяву
про внесення до статутного капіталу
ТОВ «ВОДОЛІЙ» паю у вигляді земельної
ділянки АДРЕСА_1, належної їй на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії Р1 №
454200 від 08 липня 2002 року, та просила
провести заміну цільового призначення
цієї земельної ділянки.

Згідно п. 3.1. статуту ТОВ «ВОДОЛІЙ»,
власником майна, переданого товариству
його учасниками як вклад до статутного
капіталу ТОВ, є ТОВ «ВОДОЛІЙ», у зв'язку
з чим, після прийняття ОСОБА_3 до складу
учасників ТОВ «ВОДОЛІЙ» земельна
ділянка площею 0,0720 га за адресою:
АДРЕСА_1, стала власністю юридичної
особи - ТОВ «ВОДОЛІЙ».

Станом на 29 серпня 2011 року ОСОБА_3 не
була власником земельної ділянки
площею 0,0720 га за адресою: АДРЕСА_1, у
зв'язку з чим, станом на момент
укладання договору купівлі-продажу у
ОСОБА_3 було відсутнє право продавати
вказану спірну земельну ділянку.

Таким чином, представник позивача
вважає, що у відповідачки ОСОБА_3 було
відсутнє право на відчуження земельної
ділянки, яка є власністю ТОВ «ВОДОЛІЙ».

Крім того, договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 29 серпня 2011 року
є правочином, вчиненим під впливом
обману, оскільки при укладанні
зазначеного договору купівлі-продажу
земельної ділянки, ОСОБА_3 приховала
від нотаріуса та від покупця ОСОБА_4
факт того, що станом на 29 серпня 2011 року
відчужувана земельна ділянка складала
частку статутного капіталу ТОВ
«ВОДОЛІЙ» і була його власністю.

В судовому засіданні:

- представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
суд їх задовольнити;

- представник відповідача просив
відмовити у задоволенні позову ТОВ
«ВОДОЛІЙ» у повному обсязі.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року у
задоволенні позову ТОВ «ВОДОЛІЙ»
відмовлено.

В апеляційній скарзі директор ТОВ
«Водолій» просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог ТОВ
«Водолій» у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову, суд першої
інстанції правильно на підставі ст.ст.
182, 321, 328, 334, 373 ЦК України, ст.ст. 125, 126, 153
ЗК України, Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року, інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом державного
комітету України по земельних ресурсах
від 4 травня 1999 року № 43, виходив з
наступного.

01 червня 2006 року на загальних зборах
учасників ТОВ «ВОДОЛІЙ» було прийнято
рішення про введення до складу
учасників товариства двох громадян, в
тому числі, ОСОБА_3, яка, в якості своєї
частки в статутному капіталі ТОВ
«ВОДОЛІЙ», внесла до статутного
капіталу товариства одну земельну
ділянку, площею 0,0720 га вартістю 12500,00
грн., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-20), яка
належала їй на підставі державного
акту про право приватної власності на
землю (а.с. 22).

У зв'язку із змінами у складі учасників
товариства вказаним протоколом була
затверджена нова редакція статуту ТОВ
«ВОДОЛІЙ» (а.с. 08-18), відповідно до п. 3.8
якого ОСОБА_3 внесла до статутного
капіталу товариства одну земельну
ділянку, площею 0,0720 га вартістю 12500,00
грн., за адресою: АДРЕСА_1.

ТОВ «ВОДОЛІЙ» після прийняття до
складу учасників ОСОБА_3 та внесення
відповідних змін до статуту державний
акт про право власності на земельну
ділянку, площею 0,0720 га за адресою:
АДРЕСА_1 не оформило, право власності на
неї не зареєструвало.

29 серпня 2011 року ОСОБА_3 (продавець) та
ОСОБА_4 (покупець) уклали договір
купівлі-продажу земельної ділянки, за
яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 за 902 189, 00
грн. купила земельну ділянку площею 0,0720
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Кадастровий номер земельної ділянки
:38:002:0041.

Договір купівлі-продажу земельної
ділянки 29 серпня 2011 року був
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим № 8130.

ТОВ «ВОДОЛІЙ» після реєстрації нової
редакції статуту та внесення ОСОБА_3 до
статутного капіталу земельної ділянки,
площею 0,0720 га за адресою: АДРЕСА_1
повинно було одержати державний акт
про право власності на земельну
ділянку, на підставі якого це право
зареєструвати.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивачем таких дій
зроблено не було, тобто ТОВ «ВОДОЛІЙ»
не набуло право власності на спірну
земельну ділянку, а тому власником цієї
земельної ділянки залишалася ОСОБА_3 та
остання мала можливість безперешкодно
здійснити її відчуження.

Суд вважає, що у приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 були відсутні підстави
для відмови у посвідченні договору
купівлі-продажу земельної ділянки. При
його укладанні відповідачами та
посвідченні нотаріусом 29 серпня 2011
року порушень вимог закону судом не
встановлено.

На підставі вищевикладеного, районний
суд дійшов до правомірного висновку, що
у задоволенні зазначеного вище позову
слід відмовити.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог статей 57 - 60
ЦПК України.

На підставі зазначеного вище, судова
колегія вважає, що позивач не довів ті
обставини, на які він посилався як на
підставу своїх вимог щодо
вищевказаного позову, що є обов'язком
сторін згідно з засадами змагальності
процесу за ст. 10 ЦПК України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу директора
товариства з обмеженою
відповідальністю «Водолій»- відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 17 жовтня 2014 року по цивільній
справі за позовною заявою товариства з
обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЙ»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору приватний нотаріус Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко