АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22-ц79614782
Головуючий у 1 інстанції - Гончарук В.П .
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач
Л.Д .

при секретарі Боярській І.І .

за участю представників ОСОБА_1.,
ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами Державного
агентства рибного господарства
України та Відділу
нормативно-правового забезпечення
Державної виконавчої служби України

на ухвалу Дніпровського районного
суду м. Києва від 7 серпня 2014 року

за скаргою ОСОБА_4 на дії та постанову
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімової АсіНазимівни,
заінтересована особа Державне
агентство рибного господарства
України,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зазначеною скаргою,яку
обґрунтовував тим, що згідно рішення
Дніпровського районного суду від 26
грудня 2012 року його поновлено на посаді
заступника начальника Управління
охорони використання та відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства в Київській області і 31
липня 2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень ДВСУ Рагімовою А.Н. на
виконання рішення суду відкрито
виконавче провадження.13 березня 2014
року виконавче провадження державним
виконавцем закрито з підстав виконання
рішення суду. Вважає, що постанова про
закінчення виконавчого провадження та
дії старшого державного виконавця є
незаконними та неправомірними,
оскільки рішення суду про його
поновлення на роботі не виконано.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 7 серпня 2014 року скаргу
ОСОБА_4 задоволено. Визнано постанову
державного виконавця ВПВР ДВСУ
РагімовоїА.Н. від 13 березня 2014 року
неправомірною та скасовано. Визнано
дії державного виконавця Рагімової А.Н.
стосовно направлення постанови про
закінчення виконавчого провадження з
порушенням триденного
строку,встановленого ч.3 ст. 49 ЗУ «Про
виконавче провадження».

З ухвалою суду не погодились
представники Державної виконавчої
служби України та Державного агентства
рибного господарства України та
подали, кожний, апеляційні скарги в
яких, посилаються на те, що у суду не
було підстав для задоволення скарги
ОСОБА_4, оскільки наказом
Держбудагенства України від 4 червня 2013
року №52-ТО ОСОБА_4 поновлено на роботі і
на наступний день 5 червня 2013 року
ОСОБА_4 власноручно написав та подав
заяву про прийняття наказу про його
поновлення до виконання. З наказом про
поновлення його на роботі ОСОБА_4
ознайомлено про, що свідчить його
підпис. Окрім цього,про поновлення
ОСОБА_4 на роботі свідчить також його
письмова заява про надання йому
відпустки з 17 червня по 19 липня 2013 року
і факт ознайомлення його з наказом від
13 червня 2013 року.

Просили ухвалу суду першої інстанції
скасувати та прийняти ухвалу про
відмову ОСОБА_4 в задоволені заяви.

Заслухавши доповідь судді
Шахової О.В., пояснення осіб, які брали
участь у справі, перевіривши матеріали
справи та обговоривши апеляційну
скаргу, в межах її доводів, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче
провадження» виконавче

провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове

виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і

посадових осіб, визначених у цьому
Законі, що спрямовані на примусове

виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
провадяться на

підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими

нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших

законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають

примусовому виконанню.

Відповідно до ст.5 зазначеного Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Державний виконавець при здійсненні
виконавчого провадження має право:
одержувати необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки, іншу
інформацію.

Відповідно до ст.11 Закону, державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню,
зокрема у разі: фактичного виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом,на виконанні у
відділі примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
перебувало виконавче провадження ВП №
39136143 з виконання виконавчого листа
Дніпровського районного суду міста
Києва від 17.07.2013 № 2604/25628/2012 про
поновлення ОСОБА_4 на посаді заступника
начальника управління охорони
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
в Київській області.

31 липня 2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України
Рагімовою А.Н. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Листом від 08.08.2013року державне
агентство рибного господарства
України повідомило ДВС про виконання
рішення Дніпровського районного суду
міста Києва згіднонаказу від 04.06.2013 №
52-ТО «Про поновлення ОСОБА_4» та наказу
від 05.06.2013 № 53-ТО «Про внесення змін до
наказу Держрибагенства від 04.06.2013 №
52-ТО» ,якими ОСОБА_4» наказано поновити
на посаді заступника начальника з
матеріально-технічного забезпечення
Головного державного управління
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства у Київській області з 03
жовтня 2012 року і вважати його таким, що
приступив до роботи з 04 червня 2013 року.

Водночас, зазначеним наказом
скасовано наказ Держрибагенства
України від 03 жовтня 2012 року № 90-К «Про
звільнення ОСОБА_4».

Згідно постанови державного виконавця
ВПВР ДВСУ Рагімової А.Н. від 13 березня
2014 року виконавче провадження
закінчено з підстав фактичного
виконання рішення суду та поновлення
ОСОБА_4 на роботі згідно наказів
Державного агентства рибного
господарства України від 4 та 5 червня
2013 року (а.с30.).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_4 суд
першої інстанції,встановивши
зазначені обставини,виходив з того, що
рішення суду про поновлення його
безпосередньо,як ухвалив суд, на посаді
заступника начальника управління
охорони використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства в Київській області не
виконано,оскільки Наказом Державного
агентства рибного господарства
України від 04 червня 2013 року № 52-ТО його
поновлено на посаді заступника
начальника з матеріально-технічного
забезпечення Головного державного
управління охорони, використання і
відтворення водних біоресурсів та
регулювання рибальства у Київській
області.

Таким чином, суд вважав, що постанова
державного виконавця ВПВР ДВСУ
Рагімової А.Н. від 13 березня 2014 року про
закінчення виконавчого провадження є
незаконною,а дії державного виконавця
неправомірними. Таких висновків суд
першої інстанції дійшов після повного,
всебічного і об'єктивного з'ясування
обставин справи, перевірки доводів і
заперечень сторін, належної правої
оцінки зібраним у справі доказів, з
огляду на що рішення суду відповідає
матеріалам справи та вимогам закону, є
законним та обґрунтованим і підстав
для його скасування не вбачається.

Таких висновків суд першої інстанції
дійшов після повного, всебічного і
об'єктивного з'ясування обставин
справи, перевірки доводів і заперечень
сторін, належної правої оцінки
зібраним у справі доказів, з огляду на
що ухвала суду відповідає матеріалам
справи та вимогам закону.

Посилання в апеляційних скаргах на
порушення судом процесуального
права,яке полягає в не наданні належної
оцінки доказам про фактичне поновлення
ОСОБА_4на роботі та, зокрема, рішенню
Апеляційного суду м. Києва від
10.12.2013року згідно якого встановлено,
що ОСОБА_4 був поновлений на попередній
роботі на підставі відповідного наказу
органу, який раніше прийняв незаконне
рішення про його звільнення та
належним чином повідомлений про видачу
даних наказів, про що свідчить підпис
ОСОБА_4, не вливають на правильність
висновків суду та їх не спростовують,
оскільки згідно зазначеного рішення
обставини поновлення ОСОБА_4 саме на
посаді заступника начальника
управління охорони використання і
відтворення водних біоресурсів та
регулювання рибальства в Київській
області не встановлені,а відтак це
рішення не створює відповідно до ч. ч.3
ст.61 ЦПК преюдицію, як вважають
апелянти.

Відповідно до статті 129 Конституції
України рішення суду є обов'язковим до
виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод (надалі «Конвеція») та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є
також виконання судового рішення.
Зокрема Європейський суд з прав людини
зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції
(«Право на справедливий суд») гарантує
кожному право на звернення до суду з
позовом щодо будь-яких його цивільних
прав та обов'язків; таким чином, ця
стаття проголошує право на доступ до
суду, тобто право подати до суду позов з
цивільно-правових питань. Однак, це
право було б ілюзорним, якби правова
система договірної держави допускала,
щоб остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося на
шкоду одній із сторін. Важко собі
навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції
детально описувала процесуальні
гарантії, які надаються сторонам у
спорі, а саме: справедливий, публічний і
швидкий розгляд, - і водночас не
передбачала виконання судових рішень.
Якщо вбачати у статті 6 тільки
проголошення доступу до судового
органу та права на судове провадження,
то це могло б породжувати ситуації, що
суперечать принципу верховенства
Права, який договірні держави
зобов'язалися поважати, ратифікуючи
Конвенцію.

Ухвала суду першої інстанції про
визнання постанови про закінчення
виконавчого провадження незаконною і
дій державного виконавця
неправомірними відповідають
зазначеним вимогам закону та
стандартам, з огляду на що підстав для
її скасування,відповідно до п.1 ч.1 ст. 312
ЦПК не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303,304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Державного
Агентства рибного господарства
України та Відділу
нормативно-правового забезпечення
Державної виконавчої служби України
відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 7 серпня 2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді