печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року cуддя Печерського
районного суду м. Києва Литвинова І. В.,
розглянувши матеріали заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Житлово-експлуатаційне підприємство
«Щорса, 32» про видачу судового наказу
про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості
за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

Директор ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» Мовчан С.
звернувся до суду із заявою про видачу
судового наказу про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за житлово-комунальні
послуги, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК
України.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику розгляду судами
заяв у порядку наказного провадження»
від 23.12.2011, судовий наказ може бути
виданий за наявності відповідних
договорів про надання таких послуг,
інших письмових доказів, що
підтверджують фактичне надання та
отримання таких послуг. Крім того,
заявник має обґрунтувати свої вимоги
та додати документи, що вказують на
правильність і безспірність
розрахунків, а також застосування
тарифів на відповідні послуги.

Відсутність документів, що
підтверджують наявність суб'єктного
права у заявника, документів, що
підтверджують порушення суб'єктного
права, або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги, вказує на
наявність спору про право.

Отже, судом видаються судові накази у
разі відсутності між сторонами спору
про право, що підтверджуються
наявністю письмового договору про
надання послуг, доказів виникнення
боргу та його розмірів, а також за
наявності документів, які вказують на
правильність і безспірність
розрахунків з застосуванням тарифів на
відповідні послуги.

Однак заявником не надано документів,
що вказують на безспірність боргу,
зокрема, не надано тарифів, відповідно
до яких здійснювалося нарахування, або
які були б погоджені сторонами. З
наданого розрахунку заборгованості
також не вбачається, яким чином, за які
послуги здійснювалося зарахування
коштів споживача.

Пунктом 11 вказаної Постанови № 14
Пленуму від 23.12.2011 роз'яснено, що
розділом II ЦПК процедура розгляду заяв
у наказному провадженні полягає у
видачі судового наказу, не може бути
застосовано наступні процесуальні
інститути: призначення справи до
судового розгляду; забезпечення
доказів; призначення експертизи;
передача справи до іншого суду за
підсудністю; заміна неналежної
сторони; зупинення провадження;
закриття провадження у справі;
залишення заяви без розгляду.

Відтак вимога заявника про
забезпечення позовних вимог, шляхом
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1,
що належить боржнику на праві
приватної власності, не може бути
задоволена.

При цьому, суд роз'яснює, що відповідно
до ч. 2 ст. 101 ЦПК України, відмова у
прийнятті заяви унеможливлює повторне
звернення з такою самою заявою, але,
заявник у цьому випадку має право
звернутися з тими самими вимогами у
позовному порядку.

Згідно ч. 2 ст. 99 ЦПК України, у разі
відмови в прийнятті заяви про видачу
судового наказу або в разі скасування
судового наказу внесена сума судового
збору стягувачу не повертається. У разі
пред'явлення стягувачем позову до
боржника у порядку позовного
провадження сума судового збору
сплаченого за подання заяви про видачу
судового наказу зараховується до суми
судового збору, встановленої за
позовну заяву.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
99, 100, 101 Цивільного процесуального
кодексу України, -

У Х В А Л И В:

У прийнятті заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житлово-експлуатаційне підприємство
«Щорса, 32» про видачу судового наказу
про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості
за житлово-комунальні послуги -
відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути
подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

Суддя
І. В.
Литвинова