Номер провадження: 22-ц/785/9604/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
управління культури і туризму Одеської
обласної адміністрації, відділу
культури Іллічівської міської ради про
скасування наказів за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 23 вересня 2014 року,

встановила:

11 липня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до управління культури і
туризму Одеської обласної
адміністрації, відділу культури
Іллічівської міської ради про
скасування наказів.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послалась на те, що вона працює
педагогом у комунальному закладі
«Іллічівська дитяча школа мистецтв
імені Л.М.Нагаєва» відділу культури
Іллічівської міської ради Одеської
області. Наказом №99-д від 21 березня 2007
року їй (позивачці) підтверджена
кваліфікація категорії «спеціаліст
першої категорії».

Наказом №43 від 28 квітня 2012 року їй
встановлена кваліфікація категорії
«спеціаліст другої категорії».

Позивач вказала, що їй стало відомо, що
наказ 43 від 28 квітня 2012 року був
прийнятий на підставі наказу №50-к від 24
квітня 2012 року управління культури і
туризму Одеської обласної
адміністрації. Також, 09 липня 2014 року
нею (позивачом) було отримано протокол
без номеру від 12 квітня 2012 року
апеляційної атестаційної комісії
управління культури і туризму Одеської
обласної адміністрації, якою вирішено
питання щодо присвоєння їй
кваліфікаційної категорії «спеціаліст
ІІ категорії».

Позивач вважає, що з вини відповідачів
нею пропущений процесуальний строк на
оскарження наказу №50-к від 24 квітня 2012
року управління культури і туризму
Одеської обласної адміністрації та
протокол без номеру від 12 квітня 2012
року про розгляд апеляцій атестаційною
комісією управління культури і туризму
Одеської обласної адміністрації, які
вона вважає незаконними з тих підстав,
що:

- вона не була присутня на засіданні
атестаційної комісії управління
культури і туризму Одеської обласної
адміністрації 12 квітня 2012 року;

- комісія вирішила питання про
відповідність її посади і присвоєно
кваліфікаційну категорію «спеціаліст
ІІ категорії», але при цьому
суперечливо враховує її багаторічну
працю, проходження курсів підвищення
кваліфікації, творчі досягнення;

- у наказі №50-к від 24 квітня 2012 року
управління культури і туризму Одеської
обласної адміністрації вказаний номер
протоколу - №3 від 12 квітня 2012 року, а в
самому протоколі, який їй видано 09
липня 2014 року цей номер відсутній, що на
думку позивача свідчить про те, що
протокол атестаційної комісії був
складений пізніше прийняття наказу
№50-к;

- оскаржувані позивачем накази
прийняті з грубим порушенням вимог ст.
32 ч. 3 КЗпП України, оскільки про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи та інше - працівник повинен бути
повідомлений не пізніше ніж за два
місяці.

Також позивач вказала, що їй не було
відомо про повноваження атестаційної
комісії при відсутності головуючого
цієї комісії.

У зв'язку з цим позивач звернулась
до суду з даним позовом та просила суд
поновити їй процесуальні строки на
звернення з позовом до суду, визнати
незаконними та скасувати наказ №50-к
від 24 квітня 2012 року управління
культури і туризму Одеської обласної
адміністрації та наказ №43 від 28 квітня
2012 року відділу культури Іллічівської
міської ради Одеської області.

В судовому засіданні:

- позивач та її представник позов
підтримали в повному обсязі, просили
суд його задовольнити в повному обсязі
з підстав викладених в позові;

- представники відповідачів заперечили
проти задоволення позову, надавши
письмові заперечення, просили
відмовити у задоволенні позову,
мотивуючи тим, що позов не
обґрунтований та докази, на які
посилається позивач та його
представник не знаходять свого
підтвердження (а.с. 26-29).

Рішенням Іллічівського міського
суду Одеської області від 23 вересня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення її позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову, суд першої
інстанції на підставі ст.ст. 31, 32 КЗпП
України, Положення «Про атестацію
педагогічних працівників навчальних
закладів та навчально-методичних
установ сфери культури», затвердженого
наказом Міністерства культури України
№75 від 31 жовтня 2011 року, правомірно
виходив з наступного.

Відповідно до наказу управління
культури і туризму Одеської обласної
адміністрації №358 від 06 грудня 2011 року
«Про проведення атестації
педагогічних працівників», з метою
стимулювання цілеспрямованого
безперервного підвищення рівня
професійної компенсації педагогічних
працівників, росту їх професійної
майстерності, вирішено провести
чергову атестацію педагогічних
працівників у 2011-2012 навчальному році,
затверджено склад комісії, графік
проведення атестації, тощо (а.с. 39-42).

За результатами засідання
атестаційної комісії дитячої школи
мистецтв м. Іллічівська Одеської
області від 27 березня 2012 року, згідно
атестаційного листа, прийнято рішення,
що ОСОБА_3 не відповідає займаній
посаді (а.с. 09).

12 квітня 2012 року атестаційна комісія
управління культури і туризму Одеської
обласної державної адміністрації
розглянула апеляцію ОСОБА_3 та прийняла
рішення, що ОСОБА_3 відповідає посаді,
яку займає та присвоїти кваліфікаційну
категорію «спеціаліст ІІ категорії»
(а.с. 43).

Позивач вказує, що вона не була
присутня на засіданні атестаційної
комісії управління культури і туризму
Одеської обласної адміністрації 12
квітня 2012 року, тому була позбавлена
права захисту своєї апеляції.

Однак, вказані твердження
спростовуються протоколом №3 від 12
квітня 2012 року щодо розгляду апеляцій
атестаційною комісією управління
культури і туризму Одеської обласної
державної адміністрації, з якого
вбачається, що ОСОБА_3 була присутня на
засіданні атестаційної комісії,
відповідала на питання, висловлювала
свою думку з приводу своєї апеляції. В
присутності ОСОБА_3, їй було оголошено
про прийняте атестаційною комісією
рішення та роз'яснено право, у разі
незгоди з рішенням атестаційної
комісії ІІІ рівня, на подачу апеляції
до Міністерства культури і туризму
України (а.с. 31-38).

Також, не підтверджуються і доводи
позивача, що комісія вирішила питання
про відповідність її посади і
присвоєно кваліфікаційну категорію
«спеціаліст ІІ категорії», але при
цьому суперечливо враховує її
багаторічну працю, проходження курсів
підвищення кваліфікації, творчі
досягнення.

Так, згідно протоколу №3 від 12 квітня 2012
року щодо розгляду апеляцій
атестаційною комісією управління
культури і туризму Одеської обласної
державної адміністрації, вбачається,
що комісією досліджено грамоти від
відділу культури Іллічівської міської
ради, Іллічівського міського голови
про активну участь ОСОБА_3 у
громадській діяльності, якими вона
була нагороджена у 2008-2009 роках та
вказано, що дані грамоти не
відображають професійну діяльність
ОСОБА_3 та не є значущими для прийняття
рішення про присвоєння
кваліфікаційної категорії І чи ІІ
рівня (а.с. 34).

Крім того, позивач вказала, що
відповідачами порушено вимоги ч. 3 ст. 32
КЗпП України, згідно якої у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці допускається зміна істотних умов
праці при продовженні роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою. Про зміну істотних умов праці -
систем та розмірів оплати праці, пільг,
режиму роботи, встановлення або
скасування неповного робочого часу,
суміщення професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Однак, не може вважатися зміною
істотних умов праці зміна найменування
посади, наприклад, у випадку приведення
штатного розпису у відповідність до
класифікатора професій, якщо при цьому
не змінюються ні коло трудових
обов'язків за даною посадою, ні зміст
трудового договору, а також не йдеться
про зміни в організації виробництва і
праці.

Також, не може вважатися зміною
істотних умов праці зміна пониження
(зміна) кваліфікації працівника, зміни
назви структурного підрозділу, у якому
працює працівник, якщо вона не
пов'язана із змінами в організації
виробництва та праці і при цьому не
змінюються ні функції структурного
підрозділу, ні визначені трудовим
договором умови праці.

З позовної заяви вбачається, що не
йдеться мова про зміни в організації
виробництва і праці, та не змінився
трудовий договір ОСОБА_3

Вказане підтверджується протоколом
атестаційної комісії управління
культури і туризму Одеської обласної
державної адміністрації від 12 квітня
2012 року де вказано, що ОСОБА_3
відповідає посаді, яку займає та їй
присвоєно кваліфікаційну категорію
«спеціаліст ІІ категорії» (а.с. 43).

За результатами засідання
атестаційної комісії дитячої школи
мистецтв м. Іллічівська Одеської
області від 27 березня 2012 року, згідно
атестаційного листа, прийнято рішення,
що ОСОБА_3 не відповідає займаній
посаді (а.с. 09).

Згідно копії наказу №50-к від 24 квітня
2012 року управління культури і туризму
Одеської обласної адміністрації «Про
результати розгляду апеляцій
викладачів спеціалізованих мистецьких
навчальних закладів (шкіл естетичного
виховання) Одеської області», на
підставі рішення атестаційної комісії
при управлінні культури і туризму
Одеської обласної державної
адміністрації (протокол №3 від 12 квітня
2012 року), присвоєно кваліфікаційну
категорію «спеціаліст ІІ категорії»
ОСОБА_3 - викладачу дитячої школи
мистецтв м. Іллічівськ (а.с. 06).

Відповідно до копії наказу №43 від 28
квітня 2012 року відділу культури
Іллічівської міської ради Одеської
області «Про підсумки атестації
педагогічних працівників ДШМ м.
Іллічівська Одеської області», згідно
наказу №50-к від 24 квітня 2012 року
управління культури і туризму Одеської
обласної адміністрації «Про
результати розгляду апеляцій
викладачів спеціалізованих мистецьких
навчальних закладів (шкіл естетичного
виховання) Одеської області»,
встановлено кваліфікаційну категорію
«спеціаліст другої категорії»
викладачу ОСОБА_3

Суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову саме через його
необґрунтованість.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
статей 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не
довела ті обставини, на які вона
посилалась як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 23 вересня 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до управління культури і
туризму Одеської обласної
адміністрації, відділу культури
Іллічівської міської ради про
скасування наказів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко