22-ц/775/1637/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції Мельник
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року
м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого
Кочегарової Л.М.,

суддів:
Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

при секретарі
Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
індексації невиплаченої заробітної
плати, компенсації за несвоєчасно
виплачену заробітну плату, середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні, відшкодування моральної
шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 07 жовтня 2014 року,

в с т
а н о в и л а :

У квітні 2014 року представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, звернувся до суду з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
(далі ПАТ «ММК ім. Ілліча») про
стягнення індексації заробітної плати
та компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди.
Посилався на те, що ОСОБА_3 перебував у
трудових відносинах з відповідачем,
який при виплаті заробітної плати не
проводив передбачену діючим
законодавством індексацію заробітної
плати, внаслідок чого порушено право
позивача на оплату праці, що має бути
відновлено шляхом стягнення з ПАТ «ММК
ім. Ілліча» індексації та компенсації
за період з березня 2003 року по липень 2006
року в сумі 1 070,60 грн., середнього
заробітку за час затримки у розрахунку
при звільненні за період з 11 вересня 2013
року по 8 серпня 2014 року в розмірі 134 072,40
грн. та відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок душевних
страждань від грубого порушення
роботодавцем прав колишнього
працівника, в розмірі 1 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 07
жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» на користь
ОСОБА_3 заборгованість з індексації
заробітної плати та компенсації за
затримку її виплати у розмірі 1070,60 грн.,
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні у розмірі
530,83 грн., всього 1 601,43 грн., з утриманням
з цієї суми передбачених законом
податків та обов'язкових платежів при
її виплаті. Стягнуто з публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 200 грн.
Стягнуто з публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені

Ілліча» в дохід держави судовий збір в
розмірі 243,60 грн. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення змінити, в частині
розміру середнього заробітку за час
затримки у розрахунку, посилаючись на
те, що зменшення суми середнього
заробітку не ґрунтується на вимогах
закону. Крім того, вважає, що суд
безпідставно зменшив розмір
відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_3 був повідомлений про
час і місце розгляду справи, повторно в
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суду не повідомив, заяви
про відкладення розгляду справи не
надав, тому колегія, на підставі ст.305
ЦПК України, розглянула справу у
відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення проти скарги представника
ПАТ «ММК ім. Ілліча» Новгородської
В.В., дослідивши письмові матеріали
справи та обговоривши доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Частково задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з
положень ч.2 ст. 117 КЗпП України, і
зважаючи на виникнення між сторонами
спору щодо розміру заборгованості,
невиконання вимог позивача
роботодавцем до вирішення спору в суді,
стягнув частково середній заробіток за
час затримки розрахунку при
звільненні, виходячи з принципу
розумності, справедливості та
співмірності задоволення позовних
вимог по основній вимозі щодо
індексації і компенсації.

Колегія погоджується з такими
висновками суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
з 21 липня 1992 року по 11 вересня 2013 року
ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах
із ПАТ «ММК ім. Ілліча», що
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці.

На час звільнення ОСОБА_3 з
ним не було проведено повного
розрахунку та невиплаченою залишилася
індексація заробітної плати в сумі
527,04 грн. та компенсації втрати частини
доходів, у зв'язку з затримкою її
виплати, в сумі 543,56 грн., а всього 1 070,60
грн., які були нараховані за період з
березня 2003 року по липень 2006 року
(включно). До дня ухвалення рішення
вказана сума позивачеві не виплачена.

Згідно зі ст.ст. 47, 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належить йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник у день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або

уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум. У разі спору
про розмір сум, належних працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен у зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Як встановлено судом, ОСОБА_3
звільнений з роботи 11 вересня 2013 року,
що є останнім днем його роботи і це
вбачається з наданих відомостей обліку
робочого часу. На час звільнення
позивача повний розрахунок з ним
проведено не було - залишилася
невиплаченою сума індексації та
компенсації за період з березня 2003
року по липень 2006 року (включно) в сумі
1070,60 грн.

Зі справи вбачається, що
вперше позивачем заявлені вимоги про
стягнення індексації заробітної плати
в розмірі 2 680,25 грн., компенсації - 3 847,72
грн. та середнього заробітку за час
затримки розрахунку в розмірі 109 148,02
грн. за період з 11 вересня 2013 року по
день винесення рішення судом (а.с.1-2).
Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції частково задовольнив
позовні вимоги та стягнув з
відповідача на користь ОСОБА_3
індексацію заробітної плати в сумі 527,04
грн. та компенсацію втрати частини
доходів, у зв'язку з затримкою її
виплати, в сумі 543,56 грн.

За положеннями частини 2 ст.117
КЗпП України, при наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник, або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

У відповідності з п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
№ 13 від 24.12.1999 року з подальшими
змінами, установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку
при звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі непроведення
розрахунку у зв'язку із виникненням
спору про розмір належних до виплати
сум вимоги про відповідальність за
затримку розрахунку підлягають
задоволенню у повному обсязі, якщо спір
вирішено на користь позивача або
такого висновку дійде суд, що розглядає
справу. При частковому задоволенні
позову працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Таким чином, з урахуванням норм
матеріального права та встановлених
обставин справи, суд першої інстанції,
відповідно до вимог ст.212 ЦПК України,
оцінив представлені сторонами
матеріали за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та дійшов висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні з
ПАТ «ММК ім. Ілліча» в розмірі,
визначеному судом - 530, 83 грн., навівши в
рішенні відповідні обґрунтування
своїх висновків.

Тож, доводи апеляційної скарги
позивача щодо невідповідності
судового рішення нормам
матеріального права та висновкам,
викладеним в рішеннях Верховного Суду
України про те, що не ґрунтується на
вимогах закону рішення про зменшення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні у зв'язку з
істотністю суми заборгованості
порівняно із середнім заробітком, є
неспроможними, оскільки суд першої
інстанції таких висновків не дійшов та
в рішенні їх не навів.

Ніяких нових обставин чи
доказів, які не були предметом розгляду
судом першої інстанції та могли б
вплинути на правильність висновків та
рішення суду позивачем апеляційному
суду не надано.

Посилання в апеляційній
скарзі на необґрунтоване зменшення
судом розміру відшкодування моральної
шкоди колегія вважає безпідставним,
оскільки в рішенні суду наведені
обставини, які були враховані при
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди ОСОБА_3 в розмірі 200
грн. і ці висновки відповідають
положенням ст.23 ЦК України та
роз'ясненням, викладеним в постанові
Пленуму Верховного суду України N 4 від
31.03.95 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Порушень норм процесуального
права, які б могли призвести до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі
ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга
позивача підлягає відхиленню, а
рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 07 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Л.М. Кочегарова

Судді:
Т.Г. Ігнатоля

С.А. Попова