Справа № 159/5382/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Логвинюк І.М. Провадження №
22-ц/773/1805/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Подолюка В.А.,

при секретарі Захаровій Н.А.,

з участю: представника позивача
Войдюка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом акціонерного
товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет застави
за апеляційною скаргою позивача
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» на заочне рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 21 жовтня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 21 жовтня 2014 року в позові
акціонерного товариства «ОТП Банк» до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет застави відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням,
публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» подало апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для правильного вирішення
справи, та невідповідність висновків
суду обставинам справи.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
до даних правовідносин слід
застосовувати Закон України № 1304 - VII
від 03.06.14 р. «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до кредитного договору
відповідачеві як позичальникові
банком було надано кредит в сумі 20 300
доларів США строком до 16.11.22 р. із
сплатою 5,99 % річних на споживчі цілі.

На забезпечення виконання зобов'язань
відповідачем як позичальником за
кредитним договором, між банком як
іпотекодержателем та відповідачем як
іпотекодавцем було укладено договір
іпотеки, відповідно до умов якого
відповідачем було передано в іпотеку
кв. № 7 у буд. № 74 «б», що складається з 3 -
х кімнат, загальною площею 68, 5 м. кв.,
житловою площею 40,5 м. кв. Договір
іпотеки 16.11.2007 р. посвідчений
нотаріально.

Відповідач належним чином не виконує
умови договору, внаслідок чого
утворилася заборгованість в сумі 212 518,22
грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно положення статті 7 Закону
України «Про іпотеку», за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання. Якщо вимога за основним
зобов'язанням підлягає виконанню у
грошовій формі, розмір цієї вимоги
визначається на підставі іпотечного
договору або договору, що обумовлює
основне зобов'язання, у чітко
встановленій сумі чи шляхом надання
критеріїв, які дозволяють встановити
розмір цієї вимоги на конкретний час
протягом строку дії основного
зобов'язання, якщо інше не встановлено
щодо відшкодування, в тому числі,
витрат, пов'язаних з пред'явленням
вимоги за основним зобов'язанням і
зверненням стягнення на предмет
іпотеки.

За правилами частини першої статті 610
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного
кодексу України передбачено сплату
неустойки, як правовий наслідок
порушення зобов'язань, встановлених
договором.

Відповідно до ч.1 ст.33, ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

Разом з тим 07 червня 2014 року набув
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті».

Відповідно до Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03
червня 2014 року за №1304-VIІ, протягом дії
цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: - таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; - загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку;

2) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

Колегія констатує, що даний закон
розповсюджує свою дію на
правовідносини, які склались між
сторонами спору.

Даних про те, що у відповідача є інше,
крім вищезазначеної квартири, житло,
або що він на даний час не
зареєстрований у спірному житлі, у
справі немає. Оскільки договір іпотеки
було укладено щодо житлового
приміщення, яке є постійним місцем
проживання відповідача, та у іноземній
валюті, то до даних правовідносин
правильно застосовано вищезазначений
Закон «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

У зв'язку з наведеним суд дійшов
вірного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що
дія закону поширюється на
правовідносини, що виникають на стадії
виконання рішень про звернення
стягнення на майно, не заслуговують на
увагу, оскільки є власним тлумачення
чинного законодавства. Інші доводи
також не впливають на правильність
рішення суду, яке постановлено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 21 жовтня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: