Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Український
зональний науково-дослідний і
проектний інститут по цивільному
будівництву» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди

за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Український
Зональний науково-дослідний і
проектний інститут по цивільному
будівництву» на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 31 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 26 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із позовом до публічного
акціонерного товариства «Український
зональний науково-дослідний і
проектний інститут по цивільному
будівництву» (далі - ПАТ «Український
зональний науково-дослідний і
проектний інститут по цивільному
будівництву») про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

На обґрунтування вимог зазначала, що на
підставі наказу генерального
директора підприємства № 125-к від 21
липня 2011 року її було прийнято на
посаду фінансового директора та
укладено контракт строком до 20 липня
2020 року. 23 листопада 2012 року її
звільнено із роботи згідно наказу №
169-к на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за
прогули. Разом з тим, згідно наказу №
143-к її було тимчасово відсторонено від
виконання службових обов'язків, а в
період із 21 листопада 2012 року по
3 грудня 2012 року вона перебувала на
лікарняному, що свідчить про порушення
роботодавцем трудового законодавства
при її звільненні.

Посилаючись на наведені обставини та
на те, що вона уже зверталася із
указаним позовом, проте з поважних
причин була позбавлена можливості
з'являтися до суду, тому позовну заяву
було залишено без розгляду, ОСОБА_3
просила поновити строки звернення до
суду, стягнути на її користь із
відповідача 155 481, 56 грн середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
50 000 грн на відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконним
звільненням.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 26 травня 2014 року, позов задоволено
частково. Поновлено ОСОБА_3 строк
звернення до суду. Скасовано наказ ПАТ
«Український зональний
науково-дослідний і проектний інститут
по цивільному будівництву» № 169-к про
звільнення ОСОБА_3 із роботи. Ухвалено
поновити ОСОБА_3 на посаді фінансового
директора ПАТ
«Український зональний
науково-дослідний і проектний інститут
по цивільному будівництву» із 23
листопада 2012 року. Стягнуто із
підприємства на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період із 23
листопада 2012 року по 30 січня 2014 року у
розмірі 51 856, 20 грн та 2 000 грн на
відшкодування моральної шкоди. В іншій
частині вимог відмовлено. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Український
зональний науково-дослідний і
проектний інститут по цивільному
будівництву», посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції, ухвалу
апеляційного суду та передати справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

У справі встановлено, що на підставі
наказу генерального директора
підприємства № 125-к від 21 липня 2011 року
ОСОБА_3 було прийнято на посаду
фінансового директора та укладено
контракт строком до 20 липня 2020 року.
23 листопада 2012 року її звільнено
із роботи згідно наказу № 169-к на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за
прогули.

Незаконність свого звільнення ОСОБА_3
вперше оскаржила 1 березня 2013
року. Ухвалою Печерського районного
суду м. Києва від 29 квітня 2013 року
позовну заяву залишено без розгляду у
зв'язку з неявкою у судове засідання.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
22 жовтня 2013 року указану ухвалу
залишено без змін.

31 жовтня 2013 року ОСОБА_3 повторно
звернулася до суду із позовом про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, що розглядається.

Вирішуючи питання про поновлення
строку, передбаченого
ч. 1 ст. 233 КЗпП України, суд першої
інстанції дослідив обставини його
пропуску, встановив поважність причин,
які зумовили такі обставини, та
обґрунтовано поновив пропущений строк
згідно ст. 234 КЗпП України з посиланням
на відповідні докази.

Фактичні обставини справи встановлені
судами повно та об'єктивно на підставі
оцінки кожного здобутого доказу окремо
та усіх доказів у їх сукупності з
дотриманням правил, передбачених ст.
ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України.

Висновки судів про те, що ОСОБА_3
звільнено без законної підстави у
період тимчасової непрацездатності,
підтверджуються матеріалами справи.
Норми матеріального права судами
застосовано правильно, порушень
процесуального закону не вбачається,
що свідчить про те, що справу вирішено
згідно із законом.

Розмір середнього заробітку за час
вимушеного прогулу розраховано судами
відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України та
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100. При
визначенні розміру морального
відшкодування відповідно до ст. 237-1
КЗпП України та ст. 23 ЦК України
враховано вимоги розумності та
справедливості.

Враховуючи те, що висновки судів
відповідають встановленим у справі
обставинам, судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, касаційну скаргу
необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Український
Зональний науково-дослідний і
проектний інститут по цивільному
будівництву» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 26 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко