АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1
інстанції - КушнірС.І.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Шкоріної О.І.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана його представником ОСОБА_3, на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 30 жовтня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про стягнення коштів
за договором банківського вкладу,

встановила:

В березні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з вказаним позовом та
з урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог просив стягнути з ПАТ
«Брокбізнесбанк» на його користь
кошти за договором банківського вкладу
в сумі 131253,44 доларів США, пеню за період
з 02.06.2014 року по 11.06.2014 року в сумі 31500,83
доларів США, а також зобов'язати
відповідача закрити спеціальний
картковий рахунок № НОМЕР_1, відкритий
на ім'я позивача.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року в
задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким позовні
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи. Вказував, що суд
першої інстанції залишив поза увагою
обставини, викладені в позовній заяві
та вимоги Закону України «Про захист
прав споживачів» та безпідставно
прийняв до уваги лише позицію
відповідача, який посилається на Закон
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб».

В судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_3 підтримав апеляційну
скаргу та просив задовольнити.

Представник відповідача ПАТ
«Брокбізнесбанк» - Голуб’ятникова Ю.А.
вважала доводи апеляційної скарги
безпідставними та просила залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач ОСОБА_2 свої вимоги
обґрунтовував тим, що 14 листопада 2013
року між ним та ПАТ «Брокбізнесбанк»
був укладений договір банківського
строкового вкладу № 394-11-13-840,
відповідно до п.1.1 договору позивач
передав, а відповідач прийняв для
зберігання грошові кошти в сумі 241 773,74
доларів США, що надійшли на вкладний
(депозитний) рахунок на строк 368 днів з
14.11.2013 року по 17.11.2014 року.

10.02.2014 року позивач, керуючись п.1.6
договору звернувся до відповідача з
заявою про дострокове повне повернення
вкладу (депозиту), розміщеного за
договором. Відповідач повернув вклад
позивачу шляхом перерахування коштів
на картковий рахунок. Проте позивач
частково отримав кошти в сумі 90 905,73
доларів США, а решту коштів у сумі 150868,01
доларів США банк не повернув.

06.03.2014 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про закриття
спеціального карткового рахунку №
982 та виплату грошових коштів у
розмірі 150868,01 доларів США, проте
відповідач картковий рахунок не
закрив, гроші не повернув.

На підставі постанови Правління
Національного банку України від 28.02.2014
року №107 «Про віднесення ПАТ
«Брокбізнесбанк» до категорії
неплатоспроможних» виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 28.02.2014 року прийнято
рішення №9 щодо запровадження
тимчасової адміністрації.

Тому позивач вважає, що стягненню з
відповідача підлягає сума, що не
покрита Фондом гарантування вкладів
фізичних осіб, а також пеня за
прострочення повернення грошових
коштів за період з моменту закінчення
строку тимчасової адміністрації -
02.06.2014 року до дня призначення
уповноваженою особою Фонду на
ліквідацію банку - Куреного О.В. 11.06.2014
року, на підставі ч. 5 ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Судом першої інстанції встановлено,
що 14.11.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ
«Брокбізнесбанк» був укладений
договір банківського строкового
вкладу № 394-11-13-840, відповідно до п.1.1., 1.2
якого позивач передав, а відповідач
прийняв для зберігання грошові кошти в
сумі 241 773,74 доларів США, що надійшли на
вкладний (депозитний) рахунок на строк
368 днів з 14.11.2013 року по 17.11.2014 року.

Пунктом 1.6 договору передбачено, що
вклад повертається відповідачем
позивачу на його вимогу до закінчення
строку вкладу.

10.02.2014 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про дострокове
повне повернення вкладу (депозиту),
розміщеного за договором.

На виконання п.1.6 договору відповідач
повернув вклад позивачу шляхом
перерахування коштів на картковий
рахунок. Відповідно до довідки ПАТ
«Брокбізнесбанк» станом на 04.03.2014 року
на спеціальному картковому рахунку
НОМЕР_1 держателя картки Visa Gold ОСОБА_2
залишок становить 150 868,01 доларів США.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
28.02.2014 року №9, на підставі постанови
Правління Національного банку України
від 28.02.2014 року №107 «Про віднесення ПАТ
«Брокбізнесбанк» до категорії
неплатоспроможних», вирішено
розпочати процедуру виведення ПАТ
«Брокбізнесбанк» з ринку та
запровадити в ньому тимчасову
адміністрацію з 03.03.2014 року по 02.06.2014
року. Призначено уповноваженою особою
Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ
«Брокбізнесбанк» Куреного О.В.

Рішенням виконавчої дирекціїФонду
гарантування вкладів фізичних осіб
03.06.2014 року № 42 продовжено
повноваження уповноваженої особи
Фонду на тимчасову адміністрацію
банку Куреного О.В. з 03.06.2014 року до дня
отримання Фондом рішення НБУ про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк».

Відповідно до Постанови Правління НБУ
від 10.06.2014 року №339 «Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ
«Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб прийнято рішення від 11.06.2014 року
№45 про початок здійснення процедури
ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та
призначено уповноважену особу Фонду на
ліквідацію - провідного професіонала з
питань врегулювання
неплатоспроможності банків відділу
запровадження процедури тимчасової
адміністрації та ліквідації
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Куреного
О.В. в період з 11.06.2014 року до 10.06.2015 року
включно.

Також судом встановлено, що через
відділення АБ «Укргазбанк» позивач
отримав із Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб компенсацію у розмірі 200
000 грн.

Відповідно до витягу з реєстру, позивач
включений до реєстру вимог кредиторів
ПАТ «Брокбізнесбанк», підтверджена
сума вимоги - 1 542 341 грн. 07 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» є
спеціальним, даний закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Після запровадження у банку тимчасової
адміністрації та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої ст.
52 цього Закону, та виходячи з того, що
найвищий пріоритет мають зобов'язання
банку за вкладами фізичних осіб,
гарантованими Фондом.

Тому суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову, оскільки вимоги
позивача підлягають задоволенню в
межах ліквідаційної процедури банку, а
пеня під час тимчасової адміністрації
та ліквідації банку не нараховується.

Виходячи з наявних у матеріалах справи,
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, висновки суду щодо
підстав для відмови у задоволенні
позовних вимог відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону. Норми
матеріального права - ст.ст. 626,1058, 1060,
1061,1066,1071, 1074, 1075 ЦК України , ст. 2, 36, 45, 46
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
відповідно до спірних правовідносин
застосовані правильно.

Доводи, які викладені в апеляційній
скарзі позивача, є аналогічними
обґрунтуванню позовних вимог і були
предметом перевірки суду першої
інстанції та отримали належну правову
оцінку.

Колегія суддів вважає законним і
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що під час ліквідації
банку не допускається задоволення
вимог кредиторів банку окремо від
ліквідаційної процедури, вклад та
відсотки за вкладом підлягають
виплаті у порядку черговості,
визначеному Законом України «Про
систему гарантування вкладів
фізичних осіб».

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 36 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», під час тимчасової
адміністрації не здійснюється:
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку; нарахування
неустойки (штрафів, пені), інших
фінансових (економічних) санкцій за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
зобов'язань перед кредиторами, у тому
числі не застосовується індекс
інфляції за весь час прострочення
виконання грошових зобов'язань банку.

Обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо:
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом,
в національній валюті України. Вклади в
іноземній валюті перераховуються в
національну валюту України за
офіційним курсом гривні, встановленим
Національним банком України до
іноземних валют на день початку
процедури виведення Фондом банку з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації відповідно до цієї
статті.

Відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» з дня призначення
уповноваженої особи Фонду
припиняється нарахування відсотків,
неустойки (штрафу, пені) та
застосування інших санкцій за всіма
видами заборгованості банку, а також не
застосовується індекс інфляції за весь
час прострочення виконання грошових
зобов'язань банку.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» протягом 30 днів з дня
опублікування відомостей про
відкликання банківської ліцензії,
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду кредитори
мають право заявити уповноваженій
особі Фонду про свої вимоги до банку.
Вимоги фізичних осіб-вкладників у
межах гарантованої Фондом суми
відшкодування за вкладами не
заявляються.

Як правильно встановив суд першої
інстанції, відповідно до витягу із
Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ
«Брокбізнесбанк», акцептованих
уповноваженою особою Фонду № 226/14 від
16.10.2014 року , позивач ОСОБА_2 20.06.2014 року
включений до реєстру кредиторів на
суму вимог 1 542 341 грн. 07 коп., черговість
задоволення вимог - 4.

Посилання позивача на положення ст. 1074
ЦК України, якою забороняється
обмеження прав клієнта щодо
розпорядження грошовими коштами на
його рахунку, правильно не прийняті до
уваги судом першої інстанції, оскільки
зазначена норма також містить винятки
- випадки обмеження права
розпоряджання рахунком за рішенням
суду або в інших випадках, встановлених
законом.

Таким спеціальним Законом є Закон
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб», яким
передбачено, що після запровадження
процедури ліквідації банку
задоволення вимог кредиторів до банку
здійснюється за рахунок коштів,
одержаних в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, які
спрямовуються уповноваженою особою
Фонду на задоволення вимог кредиторів
у черговості та порядку, визначеному
ст. 52 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що з відповідача підлягає стягненню
пеня за прострочення повернення
грошових коштів за період з моменту
закінчення строку тимчасової
адміністрації - 02.06.2014 року до дня
призначення уповноваженої особи Фонду
на ліквідацію банку - 11.06.2014 року, -
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки
положеннями Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» передбачено припинення
нарахування неустойки як під час
здійснення тимчасової адміністрації,
так і з часу призначення уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб.

У зазначений позивачем період
рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 42
від 03.06.2014 року було продовжено
повноваження уповноваженої особи
Фонду на тимчасову адміністрацію
банку Куреного О.В. з 03.06.2014 року до дня
отримання Фондом рішення НБУ про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк».

Крім того, підставою нарахування пені
апелянт вважає положення ч. 5 ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів», якою передбачено
нарахування пені у розмірі 3% за кожен
день прострочення.

Проте такі доводи колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки
зазначеною нормою передбачено
наступне : у разі коли виконавець не
може виконати (прострочує виконання)
роботу (надання послуги) згідно з
договором, за кожний день (кожну годину,
якщо тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі трьох
відсотків вартості роботи (послуги),
якщо інше не передбачено
законодавством. У разі коли вартість
роботи (послуги) не визначено,
виконавець сплачує споживачеві
неустойку в розмірі трьох відсотків
загальної вартості замовлення.

Отже, статтею 10 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачено
права споживача у разі порушення умов
договору про виконання робіт (надання
послуг), і вказана норма не регулює
спірні правовідносини, оскільки між
сторонами укладено договір
банківського строкового вкладу
(депозиту), а не договір про виконання
робіт ( надання послуг). Повернення
коштів за договором строкового
банківського вкладу не є роботою чи
послугою в розумінні ст. 1, 10 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову відповідає вимогам
закону і обставинам справи, рішення
суду є законним і обґрунтованим. Доводи
апелянта не спростовують наведеного і
зроблених в рішенні суду першої
інстанції висновків, в зв'язку з чим
підстави для його скасування і
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: