Справа № 369/403/14-ц Головуючий у І
інстанції Ковальчук Л.М.Провадження №
22-ц/780/4856/14 Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 58
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 25 червня 2014
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів, отриманих у
зв"язку з поверненням пайового внеску,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2
звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4
про стягнення грошових коштів,
отриманих у зв»язку з поверненням
пайового внеску, посилаючись на те, що 22
грудня 2007 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Оболонського районного
управління юстиції м. Києва було
зареєстровано шлюб, про що видано
свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 22
грудня 2007 року.

Зазначала, що 13 жовтня 2009 року
даний шлюб було розірвано. Дітей від
шлюбу вони не мають. Натомість, з
моменту розірвання шлюбу вона і ОСОБА_4
продовжували проживати у фактичних
сімейно-шлюбних відносинах, спільно
вели господарство і мали спільний
бюджет, спільно користувалися майном.
Дані обставини встановлені рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 25 липня 2013 року,
зокрема, визнано факт проживання у
фактичних сімейно-шлюбних відносинах
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в період з 14 жовтня 2009
року по 01 травня 2013 року.

Під час спільного проживання
однією сім»єю у листопаді 2009 року
ОСОБА_4 вступив до
житлово-будівельного кооперативу
«Будівельне об»єднання-3» і за спільні
кошти з нею сплатив перший пайовий
внесок на квартиру у сумі 31000 доларів
США, в свою чергу ЖБК визначив порядок
сплати іншої суми розстрочки в розмірі
10180 доларів США строком на 2 роки під 10%.

Таким чином, вона і ОСОБА_4 придбали
квартиру, яка була виплачена за спільні
кошти подружжя з сімейного бюджету, але
дана квартира в подальшому була
використана в якості пайового внеску
для придбання більшої квартири; вони
продовжували вносити грошові кошти в
рахунок оплати за нову квартиру. На час
, поки дана квартира була не виплаченою,
право власності на неї належало
кооперативу, вони не мали право на її
оформлення у власність, а у неї була
відсутня можливість ставити питання
про поділ та оформлення права
власності на її частину. Тобто, у даному
випадку, спільними були грошові кошти,
які складалися із пайового внеску за
квартиру, яка знаходилася у будинку
житлово-будівельного кооперативу
«Будівельне об»єднання-3» за адресою
АДРЕСА_1. Сума даного паю складає 324 440
грн., що підтверджується копією довідки
кооперативу № 2407/4 від 24 липня 2013 року.

Оскільки сплата даного пайового
внеску здійснювалась за спільні кошти
її і ОСОБА_4 з їх спільного сімейного
бюджету, то згідно зі ст. 60, ч. 1 ст. 70
Сімейного кодексу України вона має
право на 12 частину грошових коштів, які
були повернуті останньому.

Їй також стало відомо, що
ОСОБА_4 16 вересня 2013 року написав заяву
про повернення внесеного пайового
внеску з кооперативу, та написав заяву
про вихід з кооперативу від 23 вересня
2013 року. З наданої інформації ЖБК
«Будівельне об»єднання-3»
паєнакопичення було повернуто ОСОБА_4 у
розмірі 100%, підтвердженням чого є
видаткові касові ордери № 119, 123, 124, 125.

Оскільки пайові внески у сумі
324440 грн. ОСОБА_4 були внесені із
сімейного бюджету і йому кошти були
повернуті кооперативом у повному
обсязі, то позивачка вважала, що згідно
вимог ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу
України вона має право на 12 частину
даних коштів. Відповідач відмовився
добровільно поділити грошові кошти, а
тому вона просила, з урахуванням
рівності часток осіб у спільній
сумісній власності, розділити грошові
кошти, що є спільним майном подружжя та
стягнути з відповідача162 220 грн. на її
користь.

Заочним рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 25 червня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
просила скасувати рішення суду першої
інстанції з підстав невідповідності
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її вимоги у
повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав та
інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтями 10 та 60 ЦПК України
встановлено обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу свої вимог
або заперечень.

За правилами ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно вимог ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку, доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Статтею 74 СК України
встановлено, що якщо жінка та чоловік
проживають однією сім»єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

На майно, що є об»єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 СК
України.

Як зазначено в Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя, а саме в п.20
Постанови, при застосуванні ст.74 СК
України, що регулює поділ майна осіб,
які проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Пунктом 23 Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року
визначено, що вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановити обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з»ясувати джерело і час його придбання.

Згідно п.24 постанови Пленуму до
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те , що знаходиться у третіх осіб.

За правилами ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ст.68 СК України
розпорядження майном, що є об»єктом
права спільної сумісної власності,
після розірвання шлюбу здійснюється
співвласниками виключно за взаємною
згодою, відповідно до ЦК України.

По справі встановлено, що з 22
грудня 2007 року ОСОБА_4 і ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб, виданого Відділом реєстрації
актів цивільного стану Оболонського
районного управління юстиції м. Києва
від 22 грудня 2007 року серії НОМЕР_1 (а.с.7).

13 жовтня 2009 року з/а № 768 Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Оболонського районного управління
юстиції м. Києва зареєстровано
розірвання шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_4.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа
Обслуговуючий кооператив «ЖБК
Будівельне об»єднання-3» про
встановлення факту проживання у
фактичних шлюбно-сімейних відносинах
та визнання права власності на 12 частку
квартири в житлово-будівельному
кооперативі і надання її у володіння та
користування, позов задоволено
частково, і встановлено факт
проживання у фактичних сімейно-шлюбних
відносинах ОСОБА_2 з ОСОБА_4 в період з 14
жовтня 2009 року по 01 травня 2013 року. В
решті позову відмовлено.

Зазначеним рішенням суду
встановлено, що спірна квартира до
даного часу належить кооперативу,
сторони не є її власниками, і суду було
надано докази лише того, що сторони
проживають разом, ведуть спільне
господарство і після розірвання шлюбу,
дана квартира до даного часу належить
кооперативу, позивач і відповідач не
мають правовстановлюючого документу
на спірну квартиру. (а.с.9-12).

Згідно довідки «ЖБК «Будівельне
об»єднання-3» від 24 липня 2013 року №2407/4
виданої ОСОБА_4, йому зараховано на пай
при передачі 01 червня 2012 року квартири
в кооператив в розмірі 324 440 грн. (а.с.14).

З витягу з протоколу № 52 загальних
зборів членів Обслуговуючого
кооперативу «ЖБК «Будівельне
об»єднання-3» від 23 вересня 2013 року
вбачається, що загальними зборами
кооперативу вирішено повернути
асоційованому члену кооперативу
ОСОБА_4 пайовий внесок в повному обсязі
та його виключено з числа асоційованих
членів кооперативу на підставі заяви
від 23 вересня 2013 року (а.с.41-42).

Відповідно до видаткових касових
ордерів ОК ЖБК «Будівельне
об»єднання-3» від 01 жовтня 2013 року, від 05
жовтня 2013 року, від 06 жовтня 2013 року
повернуто пайовий внесок ОСОБА_4 згідно
заяви від 16 вересня 2013 року відповідно
в сумі 20488 грн., 141220 грн., 141220 грн., та 07
жовтня 2013 року повернуто ОСОБА_4
пайовий внесок згідно протоколу від 23
вересня 2013 року № 52 в сумі 42000
грн.(а.с.43-46).

Відмовляючи позивачці у задоволенні
позову, суд дійшов висновку, що
позивачкою не надано доказів, що ОСОБА_4
вносив пайові внески із сімейного
бюджету саме в період перебування його
з ОСОБА_2 у фактичних шлюбно-сімейних
відносинах, а наявні в матеріалах
справи копії видаткових касових
ордерів, які надіслані кооперативом на
вимогу суду, свідчать лише про
повернення пайового внеску ОСОБА_4 у
жовтні 2013 року, але не підтверджують, в
який період часу внесено кошти і за
який час відбувалось паєнагромадження
паю в житлово-будівельному
кооперативі.

Даний висновок суду не ґрунтується на
дійсних обставинах справи та
спростовується зібраними по справи
доказами.

З матеріалів справи достовірно
вбачається, що в період спільного
проживання та ведення спільного
господарства сторін ОСОБА_4 внесено
пайовий внесок за однокімнатну
квартиру до кооперативу «Будівельне
об»єднання-3» у сумі 31000 доларів США. В
подальшому, зазначені грошові кошти
було використано 01 червня 2012 року в
якості пайового внеску для придбання
двокімнатної квартири у більшому
розмірі.

Згідно витягу з протоколу № 52
загальних зборів членів
Обслуговуючого кооперативу «ЖБК
«Будівельне об»єднання-3» від 23 вересня
2013 року рішенням загальних зборів
кооперативу на підставі заяви від 23
вересня 2013 року вирішено повернути
асоційованому члену кооперативу
ОСОБА_4 пайовий внесок в повному обсязі
та виключено його з числа асоційованих
членів кооперативу (а.с.41-42). Дані
обставини не оспорені сторонами та
підтверджуються, зокрема, рішенням
Києво-Святошинського районного суду
від 25 липня 2013 року.

Будь-які докази того, що грошові
кошти внесені на рахунок кооперативу в
якості пайових внесків, належали
особисто ОСОБА_4, останній не надав. При
цьому, суд проігнорував той факт, що
обставини щодо внесення грошових
коштів в рахунок пайових внесків до
кооперативу в період спільного
проживання сторін та ведення спільного
господарства, встановлено рішенням
Києво - Святошинського районного суду
Київської області від 25 липня 2013 року і
ці обставини в силу ч.3 ст.61 ЦПК України
не підлягають доказуванню.

Колегія вважає, що доводи позивачки
про те, що грошові кошти, які в сумі 324440
грн. було зараховано в якості пайових
внесків при передачі квартири в
кооператив 01 червня 2012 року до «ЖБК
«Будівельне об»єднання-3» і які, в
подальшому, у зв»язку з виключення його
з числа асоційованих членів
кооперативу на підставі заяви від 23
вересня 2013 року повернуті у повному
обсязі, є спільним майном подружжя,
заслуговують на увагу. У зв»язку з чим,
позивачка має право на 1/2 їх частину.
Оскільки відповідач добровільно не
сплатив дружині належну їй частину
коштів, суд безпідставно відмовив у
задоволенні позову про їх стягнення в
судовому порядку.

Рішення суду ухвалено за неповно
з»ясованими обставинами справи та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому не може
бути залишено без змін та підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про стягнення з відповідача на користь
позивачки грошових коштів у сумі 162220
грн., що відповідає її частці у
спільному майні подружжя.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
25 червня 2014 скасувати. Ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів, отриманих у
зв"язку з поверненням пайового внеску
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 162
220 гривень, що становить 1/2 частину
коштів, отриманих з повернення
пайового внеску, який сплачувався за
спільні кошти з сімейного бюджету під
час перебування у фактичних
шлюбно-сімейних відносинах.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судові витрати у розмірі 1622,00 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: