АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9487/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Озерянська Ж. М. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів - Дерев`янка
О.Г., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 02
жовтня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4
про стягнення грошових коштів та
моральної шкоди, -

В С Т А Н
О В И Л А:

15 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом про стягнення грошових
коштів, який 18 вересня 2014 року (а.с. 92-93)
уточнила та просила суд ухвалити
рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її
користь 168 273 гривень, у тому числі: 138
тисяч гривень (10 тисяч доларів США), 5 273
гривень сплати за користування
грошовими коштами за липень-вересень
2014 року, 25 000 гривень моральної шкоди, та
стягнути з ОСОБА_3 на її користь усі
судові витрати. В обґрунтування своїх
вимог позивач посилалась на те, що 16
травня 2014 року у приміщенні агенції
нерухомості «Хрещатик», нею, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 був укладений попередній
договір купівлі-продажу будинку за
адресою: АДРЕСА_1, власником якого є
ОСОБА_3 Договір склала та засвідчила
своєю печаткою керівник агентства
нерухомості «Хрещатик» третя особа по
справі ОСОБА_4 Згідно договору в момент
його укладення вона передала
відповідачці завдаток у сумі 10 000
доларів США, що на той момент було
еквівалентно 118 000 грн. До 01 липня 2014
року повинен був бути укладений та
нотаріально посвідчений основний
договір купівлі-продажу. Але 01 липня 2014
року у приватного нотаріуса ДМНО
ОСОБА_7 відповідач відмовилась
укладати з нею договір. У зв'язку з
відмовою ОСОБА_3 укладати договір, вона
вимагала від неї повернення завдатку,
але ОСОБА_3 відмовилась, пояснивши, що
гроші витратила на придбання квартири.
У приміщенні нотаріуса ОСОБА_7 ОСОБА_3
власноруч написала заяву, якою
гарантувала їй укладення договору
купівлі-продажу до 15 липня 2014 року і
засвідчила, що в протилежному випадку
вона поверне їй 10 000 доларів США
завдатку. У той же час 01 липня на сайтах
різних агентств нерухомості з'явились
оголошення ОСОБА_3 про продаж її
будинку. Пізніше відповідач
підтвердила, що укладати договір
купівлі-продажу вона не буде, а також
відмовилась повертати гроші, що
зафіксовано вже письмово в актах від 08,
10, 15 липня 2014 року. 09 липня 2014 року, маючи
невиконані зобов'язання, відповідач
ОСОБА_3 уклала договір іпотеки з ОСОБА_5
на суму 419 000 грн., предметом якого є
будинок за адресою: АДРЕСА_1, і
приватним нотаріусом ОСОБА_6 на цей
будинок 09 липня 2014 року було накладено
обтяження щодо заборони на нерухоме
майно до 07 липня 2015 року. Дана дія
ОСОБА_3 свідчить про шахрайство шляхом
обману і злочинне заволодіння її
грошовими коштами. Вказала, що
відповідач ОСОБА_3 незаконно
користується її грошима з 01 липня 2014
року та відповідно до законодавства
повинна сплатити проценти за
користування чужими грошима за липень,
серпень і вересень 2014 року у розмірі 5273
грн. Своїми неправомірними діями
відповідач нанесла їй та її сім'ї
моральну шкоду, яку вона оцінює в 25 000
грн. Тому вона вважає, що за порушення
зобов'язань відповідач повинна
виконати грошове зобов'язання.

Ухвалою Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 02
жовтня 2014 року провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів у частині позовних
вимог про стягнення 138 тисяч гривень
було закрито у зв'язку з виплатою
відповідачем вказаної суми.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3
на її користь грошових коштів у розмірі
5273 грн. за користування грошовими
коштами за липень-вересень 2014 року, 25000
грн. моральної шкоди, та судових витрат,
підтримала та просила задовольнити їх
у повному обсязі.

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 02 жовтня 2014 року ухвалено: у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовити; стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судові витрати по сплаті
судового збору за позовні вимоги про
стягнення 138 тисяч гривень та
накладення арешту у розмірі 1501 грн. 90
коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, та постановити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги у повному обсязі:
стягнути з ОСОБА_3 відсотки за
незаконне користування її грошима у
розмірі 5 332,84 грн., 25 тисяч гривень
моральної шкоди, 1 804,63 грн. судових
витрат, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

В судове засідання апеляційної
інстанції апелянт не з'явилась, хоча
належним чином повідомлена про дату,
час та місце розгляду справи в
апеляційному суді Дніпропетровської
області. Клопотання апелянта ОСОБА_2
про перенесення розгляду справи за
обставинами відсутності її у місті з
03.12.2014 року по 14.12.2014 року включно,
судова колегія не задовольняє,
оскільки викладені обставини не
підтверджені належними доказами та
зазначена причина не визнана судовою
колегією поважною. З урахуванням
положень статті 305 ЦПК України, судова
колегія вважає за можливе розглянути
справу у відсутності вказаної сторони
у справі.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
16 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
був укладений попередній договір по
майбутньому договору купівлі-продажу
домоволодіння АДРЕСА_1. Договір було
складено та посвідчено керівником
агентства нерухомості «Хрещатик»
ОСОБА_4 На підставі вищевказаного
договору в момент його укладення
ОСОБА_2 передала відповідачці ОСОБА_3 10
000 доларів США, що на той момент було
еквівалентно 118 000 грн. У судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_3 в
повному обсязі сплатила ОСОБА_2
завдаток у сумі 10 000 доларів США, що
підтверджується розпискою позивача, в
якій вона вказала, що будь-яких
матеріальних претензій не має. Однак, в
процесі розгляду справи ОСОБА_2
наполягала на позовних вимогах щодо
стягнення з ОСОБА_3 5 273 грн. відсотків за
користування її грошовими коштами за
липень, серпень та вересень 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позовні вимоги про стягнення з
ОСОБА_3 відсотків за користування
грошовими коштами задоволенню не
підлягають, оскільки ОСОБА_3 не мала
грошових зобов'язань перед ОСОБА_2 за
укладеним 16 травня 2014 року попереднім
договором по майбутньому договору
купівлі-продажу домоволодіння, а тому
позовні вимоги є безпідставними. Що
стосується позовних вимог ОСОБА_2 щодо
стягнення з відповідача моральної
шкоди в сумі 25 000 грн., то вони
задоволенню не підлягають, тому що
відсутні всі підстави для задоволення
позовних вимог та стягнення з
відповідача на користь позивача коштів
у відшкодування моральної шкоди,
оскільки відшкодування даної шкоди не
було передбачено сторонами при
укладенні попереднього договору.

Судова колегія вважає, що судом
правильно вирішено спір.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
16 травня 2014 року між позивачем, як
майбутнім покупцем, та відповідачем, як
майбутнім продавцем, був укладений
попередній договір купівлі-продажу,
посвідчений фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4, за яким
передбачено, що у строк до 01 липня 2014
року сторони мали укласти нотаріально
договір відчуження домоволодіння
АДРЕСА_1 на умовах встановлених цим
попереднім договором (а.с.4). Пунктом 3.3
зазначеного попереднього договору
зазначено, що покупець передає
продавцю при підписані цього договору
завдаток у сумі 118 000 грн., що
еквівалентно 10 000 доларів США.

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума, що видається
кредиторові боржником у рахунок
належних договором платежів,
підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання. Якщо не
буде встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно
виступає і способом платежу, і способом
забезпечення виконання зобов'язання.

У разі коли сторони лише домовилися
укласти договір, але його не уклали,
сплачені в рахунок виконання договору
платежі визнаються авансом і
повертаються в тому розмірі, в якому
вони надавалися.

Згідно із ч. 1 ст. 635 ЦК попереднім є
договір, сторони якого зобов'язуються
протягом певного строку (у певний
термін) укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

Відповідно до умов попереднього
договору від 16.05.2014 року п. 1.1 сторони
зобов'язалися укласти основний договір
до 01.07.2014 року.

У вказаний термін договір не укладено.

Частиною третьою ст. 635 ЦК передбачено,
що зобов'язання, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач направила позивачу
пропозицію від 01.07.2014 року про
перенесення строку укладення
основного договору на 15.07.2014 року за
причиною хвороби чоловіка, що
посвідчено фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4.(а.с.29), однак
вказана пропозиція не прийнята
позивачем, оскільки 15.07.2014 року позивач
звернулась до суду із позовом про
стягнення суми завдатку з відповідача
(а.с.3).

Необґрунтоване ухилення однієї із
сторін попереднього договору від
укладення основного договору може бути
підставою лише для відшкодування
другій стороні збитків, завданих
простроченням, оскільки зобов'язання,
встановлене попереднім договором,
припиняється, якщо основний договір не
укладений протягом строку,
встановленого попереднім договором
(частини друга та третя статті 635 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права має
право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки), а також доходи, які особа могла
б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає для її
застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків
(шкоди).

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою порушника та збитками
полягає, передусім, у прямому
(безпосередньому) зв'язку між
протиправною поведінкою та настанням
шкідливого результату.

Вказані обставини підлягають
доведенню позивачем належними та
допустимими у справі доказами.

У свою чергу відсутність вини у
заподіянні шкоди доводиться особою, що
вчинила порушення; винна поведінка
порушника має місце тоді, якщо він
усвідомлював суспільно небезпечний
характер своїх діянь, передбачав його
негативні наслідки, бажав їх настання,
або коли порушник, передбачаючи
настання негативних наслідків,
розраховував на їх відвернення, чи не
передбачав настання таких наслідків,
хоча повинен був і міг їх передбачити.

Таким чином, для правильного вирішення
спору належить, перш за все, визначити
підстави застосування
цивільно-правової відповідальності
(внаслідок порушення договору чи
передбачених чинним законодавством
цивільних прав позивача), з'ясувати, яке
саме зобов'язання чи право було
порушено та в чому конкретно воно
полягало, що спричинило завдання
збитків позивачу, вид заподіяних
збитків для встановлення наявності
всіх елементів складу цивільного
правопорушення, зазначивши
встановлені обставини у судових
рішеннях.

Відносно позовних вимог про стягнення
процентів в сумі 5273 грн. за
користування відповідачем грошовими
коштами (завдатком) з посиланням на
норми п.2 ст. 635, ст.ст. 536,625 ЦК України за
91 день з 01.07.2014 року по 29.09.2014 року, то
позивач розрахувала проценти виходячи
з облікової ставки НБУ (12,5 % річних) та 3%
річних від суми, а саме: 138 000 грн. х 12,5% :
365 х 91 = 4 300,68 грн.; 138 000 грн. х 3% : 365 х 91 = 1
032,16 грн.; 4 300,68 грн. + 1 032,16 грн. = 5 332,84 грн.
(а.с.101).

Зі змісту позовних вимог випливає, що
проценти розраховувались в сумі
різниці підвищення курсу долара США
(а.с.92,93). Позовні вимоги у відповідності
до вимог закону позивач не змінювала.

Згідно власноручної розписки позивача
ОСОБА_2 від 30.09.2014 року, - вона отримала
від ОСОБА_3 переданий нею відповідачу
за попереднім договором від 16 травня 2014
року завдаток у сумі 10 000 доларів США
(а.с.115).

Позивач під збитками, які їй спричинені
порушенням попереднього договору з
боку відповідача, зазначає проценти
від суми завдатку, яку вона передала
відповідачу відповідно до п.1.1
попереднього договору в рахунок
майбутніх розрахунків по договору
купівлі-продажу домоволодіння у сумі
118 000 грн., що було еквівалентно сумі 10 000
доларів США.

Позовні вимоги про стягнення вказаних
процентів з посиланням на норми п.2 ст.
635, ст.ст. 536,625,1048 ЦК України не
підлягають задоволенню, оскільки
вказані норми закону не можуть бути
застосовані до спірних правовідносин,
так як регулюють вказані норми закону
інші правовідносини, а саме: грошове
зобов'язання - ст. 625 ЦК України, договір
позики -1048 ЦК України, та збитки, які
передбачені ч.2 ст. 635 ЦК України і
проценти, які передбачені ст. 536 ЦК
України - це різні види цивільної
відповідальності, які не передбачені
попереднім договором купівлі-продажу
від 16.05.2014 року.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, судова колегія дійшла
висновку, що доказами у справі не
підтверджено неправомірні дії
відповідача відносно невиконання
попереднього договору купівлі-продажу
житлового будинку та спричинення
збитків позивачу у відповідності до
вищевказаних вимог закону.

Відповідно до статті 23 ЦК України,
зокрема, ч.1 - особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав;
ч.2 - моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи; ч.3 -
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Вимоги позивача про стягнення з
відповідача моральної шкоди з
посиланням на положення ст. 1167 ЦК
України, яка регулює деліктні
(позадоговірні) відносини, суд першої
інстанції правильно не задовольнив,
оскільки такий вид відповідальності за
порушення умов не передбачений самим
попереднім договором.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
позові у зв'язку з недоведеністю та
безпідставністю вимог.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановленим цим
Кодексом. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Докази
повинні бути належними і допустимими.
Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Зазначені процесуальні порушення суду
при розподілі судових витрат, не
впливають на правильність рішення
суду, а тому не є підставою для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що рішення суду
постановлено у відповідності з
вимогами закону та не має підстав для
його скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 02 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Л.А. Черненкова

Судді
М.Ю.
Петешенкова

О.Г. Дерев’янко