Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року
Справа № 542/1178/14-ц

2/542/619/14

Новосанжарський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого судді -
Стрельченко Т.Г.,

при секретарях - Нестеренко
О.В., Коркішко А.М.,

з участю прокурора - Хутченко
Я.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача -
адвоката ОСОБА_4,

представників третіх осіб -
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Нові Санжари справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 у власних
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_7, треті особи: Управління
Державної міграційної служби України у
Полтавській області, Служба у справах
дітей Новосанжарської державної
адміністрації про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 у власних інтересах
та інтересах малолітнього ОСОБА_7,
треті особи: Управління Державної
міграційної служби України у
Полтавській області, Служба у справах
дітей Новосанжарської районної
державної адміністрації про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням.

Позов обґрунтовував тим, що на підставі
рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 22.11.2013
року було розірвано шлюб між ним та
ОСОБА_3 та визначено місце проживання
їх спільної дитини ОСОБА_7 разом з
матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. На
сьогоднішній день ОСОБА_3 та ОСОБА_7
зареєстровані в будинку, що належить на
праві приватної власності позивачу
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2. З весни 2013
року відповідачка разом з дитиною
виїхала від позивача, та стала
проживати окремо, тому позивач вважає
наявні підстави для втрати
відповідачем та сином права
користування житловим приміщенням, яке
йому належить.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник позов підтримали,
просили його задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3, яка також
представляє інтереси дитини, та її
представник проти позову
заперечують, оскільки іншим житлом
вона і дитина не забезпечені, і
проживали у позивача , як члени його
сім'ї. .

Представник третьої особи
Новосанжарського районного сектору
УДМС України в Полтавській області
при розгляді справи покладається на
розсуд суду.

Представник служби у справах дітей,
проти позовних вимог щодо
малолітнього ОСОБА_7 - заперечує,
оскільки дитина залишиться без
реєстрації, а в решті позовних вимог
покладається на розсуд суду.

Суд заслухавши сторони, думку
прокурора, яка вважає, що дитина не
втратила право користування житлом,
оцінивши надані докази ґрунтуючись на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому їх дослідженні,
прийшов до наступного.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно виданого виконавчим
комітетом Новосанжарської селищної
ради від 23.12.2004 року, ОСОБА_1 належить
будинок по АДРЕСА_2. (а.с. 9-10) Згідно з
відомостями зазначеними в домовій
книзі вказаного домоволодіння, у
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстроване місце
проживання як постійне з 02.09.2005 року як
членів родини ОСОБА_1 (а.с. 16-18). Рішенням
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 22 листопада 2013
року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 та визначено місце проживання
їх спільної дитини ОСОБА_7 разом з
матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
11-13).

Частини 1 та 4 статті 156 Житлового
кодексу Української РСР передбачають,
що члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 47 Конституції України та ст. 9
ЖК УРСР гарантовано право громадянина
на житло. Ніхто не може бути виселеним
із займаного житла або обмежений у
праві користування жилим приміщенням,
не інакше як на підставі і у порядку,
передбаченому законом. Житлові права
охороняються законом, за виключенням
випадків, коли вони здійснюються
усупереч з призначенням цих прав або з
порушенням прав інших громадян чи прав
державних і громадських організацій.

Правова позиція Європейського суду з
прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8
Європейської конвенції про захист прав
людини та основних свобод, яка гарантує
кожній особі окрім інших прав, право на
повагу до її житла. Воно охоплює
насамперед право займати житло, не бути
виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до вимог статті 72
Житлового кодексу визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Під час судового розгляду не знайшли
свого підтвердження обставини на які
посилається позивач, судом
встановлено, ОСОБА_3 та ОСОБА_7
припинили проживати за місцем своєї
реєстрації у зв'язку з створенням умов
ОСОБА_1, які унеможливлювали спільне
проживання. Тому суд приходить до
висновку, що положення статті 72 ЖК УРСР
до даних правовідносин застосовувати
не можуть, а позов є безпідставним,
оскільки відповідачка і дитина
відсутні у домоволодінні не з власної
волі.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 18 Закону
України "Про охорону дитинства" діти -
члени сім'ї наймача або власника
житлового приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Статтею 150 СК України встановлено, що
батьки зобов'язані піклуватись про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Представник служби у справах дітей в
судовому засіданні не підтримав
позовні вимоги ОСОБА_1, оскільки вони
порушують права та обов'язки
малолітньої дитини ОСОБА_7, вказавши
при цьому на обов'язок батька
піклуватись про свою дитину, а у разі
задоволення позову дитина залишиться
без місця реєстрації.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що визнання відповідача і
дитини такими, що втратили право на
користування житлом буде суперечити
інтересам малолітньої дитини (члену
сім'ї позивача), оскільки іншим житлом
вона не забезпечена.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України,
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Граничний розмір таких витрат
встановлюється законом.

Як визначено ст. 88 ч. 1 цього ж Кодексу,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції № 86 від 06.11.2014 року,
витрати відповідача по оплаті
правової допомоги адвоката ОСОБА_4., яка
брала участь у справі, складають 1218
гривень.

Як визначено ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» ,розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалене судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
рішенням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи,
представник відповідача адвокат
ОСОБА_4. брала участь у судових
засіданнях: 06.11.2014 р., 25.11.2014 року = 2 год. 20
хв.

Розмір мінімальної заробітної плати в
Україні, за вказаний період становить
1218 грн.

Таким чином сума компенсації витрат на
правову допомогу становить - (1218 грн. х
40%) = 487 грн. 20 коп. - вартість за 1 годину,
за 2 год. 20 хв. - 1136 грн.

Виходячи з викладеного всього до
стягнення за правову допомогу суд
визначає розмір в сумі 1136 грн.

Керуючись ст. 9, 72, 156 Житлового кодексу
Української РСР, керуючись ст.ст.10, 60, 88,
212-215, 224-233 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 у
власних інтересах та інтересах
малолітнього ОСОБА_7, треті особи:
Управління Державної міграційної
служби України у Полтавській області,
Служба у справах дітей Новосанжарської
державної адміністрації про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 - 1136
(одна тисяча сто тридцять шість) грн. за
правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя /підпис/

Відповідає оригіналу

Голова Новосанжарського районного
суду

Полтавської області
Т.Г.Стрельченко