12112014 ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Києво-Святошинський районний суд
Київської області м. Київ вул.
Справа № 369/6400/14-ц
Провадження № 2/369/2824/14
РІШЕННЯ

Іменем України

12.11.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Ковальчук Л.М., при
секретарі Рябець А.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про стягнення солідарно грошових
коштів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4
звернулись до суду із позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про примусове
виконання обов»язку в натурі і
стягнення неустойки, посилаючись на те,
що ними подано спільний позов, так як
він стосується спільного об»єкту
нерухомості, розташованого в АДРЕСА_2.
Вони вирішили придбати у спільну
часткову власність будинок і земельну
ділянку, на якій він розташований. 06
грудня 2012 року між ОСОБА_5, від імені
якої діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_6 з однієї
сторони, як продавцями, та ОСОБА_4, як
покупцем, укладено попередній договір.
Відповідно до умов п. 1 вказаного
договору сторони зобов»язались у строк
до 01 червня 2013 року включно укласти
договір купівлі-продажу об»єкта
нерухомості: жилого будинку і
земельної ділянки площею 0,618 га, що
розташована в АДРЕСА_2, шляхом
укладання окремих договорів
купівлі-продажу будинку і земельної
ділянки.

Згідно умов п. 2 Договору визначено, що
ціна вказаного нерухомого майна, по
якій продавці зобов»язуються продати,
а покупець купити, складає 553 500 грн..
Згідно умов п. 10.1 договору ОСОБА_4
передав, а продавець прийняв
гарантійну суму, яка складає 61500 грн., з
метою забезпечення виконання
зобов»язання.

Крім того, п. 10.2. Договору передбачено,
що у випадку неукладення основних
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна в строк, передбачений умовами
даного договору, по причині, яка
залежить від продавця, останній
зобов»язаний повернути покупцю
гарантійну суму, а також сплатити
покупцю неустойку (штраф) у розмірі
гарантійної суми.

06 грудня 2012 року між ОСОБА_5, від імені
якої діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_6 з однієї
сторони, як продавцями, та ОСОБА_1, як
покупцем, укладено попередній договір.

Відповідно до умов п. 1 вказаного
договору сторони зобов»язались у строк
до 01 червня 2013 року включно укласти
договір купівлі-продажу об»єкта
нерухомості: жилого будинку і
земельної ділянки площею 0,618 га, що
розташовані по АДРЕСА_2 шляхом
укладення окремих договорів
купівлі-продажу будинку і земельної
ділянки.

Згідно умов п. 2 договору визначено, що
ціна вказаного нерухомого майна, по
якій продавці зобов»язуються продати,
а покупець купити, складає 553 500 грн..

Відповідно до п. 10.1 договору ОСОБА_1
передала, а продавець прийняв
гарантійну суму, яка складає 61500 грн., з
метою забезпечення виконання
зобов»язання.

Крім того, п. 10.2 договору передбачено,
що у випадку неукладення основних
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна в строк, передбачений умовами
даного договору, по причині, яка
залежить від продавця, останній
зобов»язаний повернути покупцю
гарантійну суму, а також сплатити
покупцю неустойку (штраф) у розмірі
гарантійної суми.

Пізніше між сторонами укладено
додаткові угоди № 1 до попередніх
договорів від 06 грудня 2012 року, про те,
що ОСОБА_5, ОСОБА_6 (продавці) беруть на
себе зобов»язання в термін до 01 липня
2013 року виконати за свій рахунок
підключення до інженерних комунікацій,
перепланування внутрішнього простору
відповідно до затвердженого покупцями
плану, узгодженого покупцями,
вимощення, покриття цоколя, тераси,
вимощення сланцевою плиткою,
водовідливи, водостоки, підшивка
звисів, даху, металеві сходи на другий
поверх та інші види робіт.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 1
покупець зобов»язався прийняти,
сплатити і укласти договір
купівлі-продажу в обумовлені
попереднім договором від 06 грудня 2012
року строки. Сторони домовились, що
дана додаткова угода № 1 дійсна з
моменту підписання.

Вони, як покупці, виконали усі
зобов»язання за попередніми
договорами, передали обумовлену в п. 10.1
гарантійну суму в розмірі 61500 грн.
кожний і продавці її прийняли, що
підтверджується також розписками від 07
грудня 2012 року.

Продавці ж не виконали свої
зобов»язання за договорами: не уклали з
ними договори купівлі-продажу
зазначених об»єктів нерухомості в
установлений строк-до 01 червня 2013 року,
не виконали передбачені п. 1 і п. 2
додаткові угоди № 1.

П. 10.1 договорів встановлено, що вони в
момент підписання цих попередніх
договорів передали подавцям
гарантійну суму в розмірі 61500 грн.
кожний, що на той момент складало 7500
доларів США.

П. 10.2 договорів передбачено, що у
випадку неукладення основних
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна в строк, передбачений умовами
даних договорів, по причині, яка
залежить від продавця, останній
зобов»язаний повернути покупцю
гарантійну суму, а також сплатити
покупцю неустойку (штраф) у розмірі
гарантійної суми.

У разі невиконання зобов»язання з вини
продавців вони повинні повернути їм
кожному по 61500 грн. і сплатити неустойку
(штраф) у розмірі гарантійної суми,
тобто по 61500 грн. кожному з покупців, як
це передбачено умовами договору.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1, ОСОБА_4 з
посиланням на вимоги ст. ст. 11, 15, 16, 526, 530,
626, 628, 629, 631 ЦК України просили
зобов»язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
виконати свій обов»язок по укладенню з
ними договорів купівлі-продажу жилого
будинку і земельної ділянки, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_2,
стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
солідарно на їхню користь неустойку
(штраф) в розмірі 61500 грн. кожному
відповідно до п. 10.2 Попереднього
договору № 2 від 06 грудня 2012 року.

У жовтні 2014 року позивачі ОСОБА_1 і
ОСОБА_4 подали суду заяву, в якій
уточнили позовні вимоги і зазначали, що
вони вирішили придбати у спільну
часткову власність будинок і земельну
ділянку, на якій він розташований.

06 грудня 2012 року між ОСОБА_5, від імені
якої діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_6 з однієї
сторони, як продавцями, та ОСОБА_4, як
покупцем, укладено попередній договір.
Відповідно до умов п. 1 вказаного
договору сторони зобов»язались у строк
до 01 червня 2013 року включно укласти
Договір купівлі-продажу об»єкта
нерухомості: жилого будинку і
земельної ділянки площею 0,618 га, що
розташована в АДРЕСА_2, шляхом
укладання окремих договорів
купівлі-продажу будинку і земельної
ділянки.

Згідно умов п. 2 договору визначено, що
ціна вказаного нерухомого майна, по
якій продавці зобов»язуються продати,
а покупець купити, складає 553 500 грн..
Згідно умов п. 10.1 договору ОСОБА_4
передав, а продавець прийняв
гарантійну суму, яка складає 61 500 грн., з
метою забезпечення виконання
зобов»язання.

Крім того, п. 10.2. Договору передбачено,
що у випадку неукладення основних
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна в строк, передбачений умовами
даного договору, по причині, яка
залежить від продавця, останній
зобов»язаний повернути покупцю
гарантійну суму, а також сплатити
покупцю неустойку (штраф) у розмірі
гарантійної суми.

Пізніше між сторонами укладено
Додаткові угоди № 1 до Попередніх
договорів від 06 грудня 2012 року про те,
що ОСОБА_5, ОСОБА_6 (продавці) беруть на
себе зобов»язання в термін до 01 липня
2013 року виконати за свій рахунок
підключення до інженерних комунікацій,
перепланування внутрішнього простору
відповідно до затвердженого покупцями
плану, узгодженого покупцями,
вимощення, покриття цоколя, тераси,
вимощення сланцевою плиткою,
водовідливи, водостоки, підшивка
звисів, даху, металеві сходи на другий
поверх та інші види робіт.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 1
покупець зобов»язався прийняти,
сплатити і укласти договір
купівлі-продажу в обумовлені
Попереднім договором від 06 грудня 2012
року строки. Сторони домовились, що
дана Додаткова угода № 1 дійсна з
моменту підписання.

Однак, у зв»язку з тим, що попередні
договори і додаткові угоди до них не
були нотаріально посвідчені згідно
вимог ст. ст. 220, 635 ЦК України, вони
відповідно до вимог ст. ст. 215, 216 ЦК
України є нікчемними і застосовуються
наслідки недійсності правочину, а саме
кожна із сторін зобов»язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину.

В зв»язку з тим, що попередніми
договорами не встановлено розмір
процентів за користування грошовими
коштами, цей розмір слід визначити
згідно закону-ст. 625 ЦК України, з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Вони передали обумовлену в п. 10.1
гарантійну суму в розмірі 61500 грн.
кожний, що на той момент складало 7500
доларів США, що підтверджується
розписками від 07 грудня 2012 року.

Таким чином, крім основної суми боргу
кожному з позивачів (по 61500 грн.)
відповідачі повинні сплатити 3% річних,
що дорівнює 3690 грн. кожному з позивачів.
Загальна сумка боргу з урахуванням
індексу інфляції складає 69802,50 грн.
кожному з них.

Продавці не виконали свої зобов»язання
за договорами: не уклали з ними
договори купівлі-продажу зазначених
об»єктів нерухомості в установлений
строк-до 01 червня 2013 року, не виконали
передбачені п. 1 і п. 2 Додаткової угоди,
не посвідчили ці угоди нотаріально і не
повернули безпідставно отримані
грошові кошти.

Враховуючи викладене, позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_4 з посиланням на вимоги ст. ст. 11,
15, 16, 215, 216, 220, 536, 625, 1212, 1214 ЦК України
просили стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_1 73
492,50 грн.(69802,50 грн. суми боргу з
урахуванням індексу інфляції та 3690 грн.
як проценти за користування грошовими
коштами, стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_4 73
492,50 грн.(69802,50 грн. суми боргу з
урахуванням індексу інфляції та 3690 грн.
як проценти за користування грошовими
коштами), стягнути з відповідачів
солідарно на їхню користь судові
витрати та витрати, понесені ними
порівну на оплату правової допомоги
адвоката-по 2900 грн. кожному.

У судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4 позов
підтримав і просив задовольнити.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_5 позов не визнав і
заперечував проти його задоволення.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_7 позов не визнав і заперечував
проти його задоволення.

У судове засідання відповідач ОСОБА_6
не з»явилась, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, причин неявки суду
невідомі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, з»ясувавши
дійсні обставини справи, дослідивши
письмові докази, дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З наявних в матеріалах справи копій
Попередніх договорів № 2 від 06 грудня
2012 року вбачається, що кожен з
позивачів, а саме ОСОБА_4 і ОСОБА_1, як
покупці, уклали Попередній договір № 2
з ОСОБА_5, ОСОБА_6, як продавцями,
відповідно до п. 1. кожного з договорів
сторони зобов»язуються в установлений
строк укласти договір купівлі-продажу
об»єкта нерухомості, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2, шляхом укладення
окремих договорів купівлі-продажу
нерухомого майна (далі основні
договори), що складається із: а) жилого
будинку загальною площею 109,0 кв.м. і
господарських побутових будівель; б)
земельної ділянки площею 0,1236 га, на
якому розташований будинок,
кадастровий номер земельної ділянки ЯЛ
№ 296939, цільове призначення земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.
Документи, які підтверджують право
власності продавця на земельну
ділянку: державний акт на право
власності на земельну ділянку ЯЛ № 296939.
Сторони домовились, що земельна
ділянка площею 0,1236 га буде розподілена
на дві рівні частини по 0,618 га, і
покупець одержить окремий державний
акт на придбану ділянку площею 0,618 га,
що є предметом купівлі і оформлення
основного договору.

Згідно умов п. 1.1. кожного з попередніх
договорів сторони зобов»язуються до 01
червня 2013 року включно підписати і
нотаріально засвідчити основні
договори купівлі-продажу нерухомого
майна. Покупець зобов»язується
здійснити державну реєстрацію
основних договорів купівлі-продажу
нерухомого майна в порядку,
встановленому законодавством України.

Відповідно до умов п. 2, п. 2.1. попередніх
договорів сторони визначають, що ціна
вказаного нерухомого майна, по якій
продавці зобов»язуються продати, а
покупець придбає, складає 553500 грн. по
курсу продажу доларів США в банках м.
Києва 8 грн. 20 коп. за 1 долар США на
момент укладення даного договору.

Згідно умов п. 2.2. попередніх договорів
у випадку зміни курсу гривні по
відношенню до долара США сума в
гривнах, вказана в п. 2 даного договору,
підлягає зміні, але при цьому вона
повинна складати суму, необхідну для
купівлі 67500 доларів США, по середньому
курсу продажу доларів США в банках м.
Києва на день укладення основного
договору купівлі-продажу.

Відповідно до умов п. 10.1 Попередніх
договорів сторони дійшли згоди про
слідуюче: підтверджуючи свої обов»язки
укласти основні договори
купівлі-продажу нерухомого майна у
відповідності з умовами даного
попереднього договору, і з метою
забезпечення його укладення, в момент
підписання даних попередніх договорів,
покупець передав, а продавець прийняв
гарантійну суму, яка складає 61500 грн..

Крім того, п. 10.2. Попереднього договору
передбачено, що у випадку неукладення
основних договорів купівлі-продажу
нерухомого майна в строк, передбачений
умовами даного договору, по причині,
яка залежить від продавця, останній
зобов»язаний повернути покупцю
гарантійну суму, а також сплатити
покупцю неустойку (штраф) у розмірі
гарантійної суми.

Згідно умов п. 10.3 попередніх договорів
у випадку неукладення основних
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна в установлений строк, згідно
умовам даного попереднього договору, з
причини, залежної від покупця,
гарантійна сума залишається в
розпорядженні продавця в якості
неустойки (штрафу).

Відповідно до умов п. 10.4 Попередніх
договорів у випадку укладення основних
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна в установлений строк, згідно
умовам даного попереднього договору,
гарантійна сума залишається у продавця
і зараховується в рахунок оплати за
нерухоме майно по основним договорам
купівлі-продажу.

Згідно Додаткових угод № 1 до
Попередніх договорів № 2 від 06 грудня
2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 (продавці) беруть
на себе зобов»язання в термін до 01
липня 2013 року виконати за свій рахунок
підключення до інженерних комунікацій,
перепланування внутрішнього простору
відповідно до затвердженого покупцями
плану, узгодженого покупцями,
вимощення, покриття цоколя, тераси,
вимощення сланцевою плиткою,
водовідливи, водостоки, підшивка
звисів, даху, металеві сходи на другий
поверх та інші види робіт. Відповідно
до п. 3 Додаткової угоди № 1 покупець
зобов»язався прийняти, сплатити і
укласти договір купівлі-продажу в
обумовлені попереднім договором від 06
грудня 2012 року строки. Сторони
домовились, що дана додаткова угода № 1
дійсна з моменту підписання.

Як вбачається з даних попередніх
договорів вони були підписані ОСОБА_6,
ОСОБА_7, як продавцями, та ОСОБА_1 і
ОСОБА_4, як покупцями.

Судом встановлено, що 16 березня 2011 року
за Договором купівлі-продажу земельної
ділянки продавець ОСОБА_11 передав
земельну ділянку у спільну часткову
власність покупців ОСОБА_5 і ОСОБА_6
(кожному по ? частці у праві власності),
а покупці приймають земельну ділянку в
зазначених частках і сплачують за неї
обговорену цим договором грошову суму.
Земельна ділянка, що відчужується за
цим договором, розташована за адресою:
АДРЕСА_2, надана для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, площа
земельної ділянки 0,1236 га, кадастровий
номер :03:002:0051.

Відповідно до умов п. 3.1. вказаного
договору купівлі-продажу земельної
ділянки продаж земельної ділянки за
домовленістю сторін вчиняється за 74975,76
грн., які отримані представником
продавця від покупців (в рівних
частинах) до підписання цього договору.
Сторони встановили, що умови договору
щодо сплати ціни договору
застосовуються до відносин між ними,
які виникли до його укладення.

05 травня 2011 року на ім»я ОСОБА_5 був
виданий Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії АА
№ 037270, в тому, що на підставі Договору
купівлі-продажу земельної ділянки № 215
від 16 березня 2011 року є власником
земельної ділянки площею 0,1236 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2,
цільове призначення земельної
ділянки-для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, та в
державному акті вказано список
співвласників земельної ділянки, а
саме ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

Позивачі в своєму позові зазначали, що
продавці не виконали свої зобов»язання
за договорами: не уклали з ними
договори купівлі-продажу зазначених
об»єктів нерухомості в установлений
строк-до 01 червня 2013 року, не виконали
передбачені п. 1 і п. 2 Додаткової угоди,
не посвідчили ці угоди нотаріально і не
повернули безпідставно отримані
грошові кошти, і тому з посиланням на
вимоги ст. ст. 11, 15, 16, 215, 216, 220, 536, 625, 1212, 1214
ЦК України просили стягнути з ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь
ОСОБА_1 73 492,50 грн.(69802,50 грн. суми боргу з
урахуванням індексу інфляції та 3690 грн.
як проценти за користування грошовими
коштами, стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_4 73
492,50 грн.(69802,50 грн. суми боргу з
урахуванням індексу інфляції та 3690 грн.
як проценти за користування грошовими
коштами.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов»язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов»язана
повернути другій стороні у натурі все
те, що вона одержала на виконання цього
правочину.

Відповідно до вимог ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Згідно вимог ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов»язаний сплатити
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов»язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов»язання, на вимогу
кредитора зобов»язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд, з»ясувавши дійсні обставини
справи, дослідивши письмові докази, і
визначивши характер спірних
правовідносин, дійшов наступного
висновку.

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в заявленому
позові і їхній представник в судовому
засіданні посилаються на те, що
доказами передачі грошових коштів за
Попередніми договорами № 2 від 06 грудня
2012 року є видані розписки ОСОБА_7 07
грудня 2012 року, відповідно до яких він,
ОСОБА_7, прийняв від ОСОБА_4, і
відповідно від ОСОБА_1, 61500 грн., що є
еквівалентом 7500 доларів США,-з кожного
з позивачів. Грошові кошти прийняті як
авансовий платіж згідно Попередніх
договорів № 2 від 06 грудня 2012 року.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач ОСОБА_7 не є
власником ні земельної ділянки, ні
жилого будинку, що є предметом
Попередніх договорів № 2 від 06 грудня
2012 року.

Крім того, слід зазначити, що за
укладеними попередніми договорами
взагалі в дійсності відсутній предмет
договору-жилий будинок загальною
площею 109,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки як з»ясувалось в судовому
засіданні, на даний будинок відсутні
правовстановлюючі документи, він є
самочинно побудованим і не введений в
експлуатацію в установленому законом
порядку. Також з наявних у матеріалах
справи правовстановлюючих документів
на інший предмет договору-земельну
ділянку, вбачається, що за Договором
купівлі-продажу земельної ділянки від
16 березня 2011 року і Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії АА № 037270 від 05 травня 2011 року
співвласниками вказаної земельної
ділянки є ОСОБА_5 і ОСОБА_6, і аж ніяк
ОСОБА_7, якому передані кошти в якості
авансового платежу згідно Попередніх
договорів № 2 від 06 грудня 2012 року
відповідно до наданих позивачами
розписок від 07 грудня 2012 року, на які
вони посилаються як на докази в
обгрунтування заявлених позовних
вимог.

Посилання представника позивачів
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на довіреність від 23
грудня 2010 року, за якою ОСОБА_5
уповноважила ОСОБА_7 представляти її
інтереси на вчинення дій щодо
відчуження належного ОСОБА_5 майна
шляхом підписання відповідних
договорів, зокрема, попереднього
договору, договору купівлі-продажу, є
необгрунтованими, оскільки
спростовуються письмовими доказами у
справі, а саме з даної довіреності
вбачається, що 23 грудня 2010 року ОСОБА_5
видала ОСОБА_7 довіреність лише на
представлення її інтересів в органах
влади та перед іншими особами для
здійснення від її імені з усіх без
винятку питань, що її стосуватимуться,
за винятком питань, пов»язаних з
відчуженням від її імені
(купівля-продаж, міна, рента) належного
їй майна, як рухомого, так і нерухомого,
з правом подання та підпису від її
імені будь-яких заяв.

Представник відповідача ОСОБА_5
зазначив суду, що ОСОБА_5 ніяких коштів
від позивачів не отримувала. Самі ж
позивачі і їх представник не надали
суду доказів, які б свідчили про те, що
ОСОБА_5 одержувала у ОСОБА_1 і ОСОБА_4
грошові кошти за попереднім договором,
або уповноважувала на те в даному
випадку ОСОБА_7.

Також враховуючи посилання позивачів
як на доказ, на письмові розписки від 07
грудня 2012 року в якості підтвердження
передачі грошових коштів, ОСОБА_1 і
ОСОБА_4 не довели суду, що грошові кошти
передані були і ОСОБА_6, оскільки із
тексту письмових розписок від 07 грудня
2012 року вбачається, що грошові кошти
передані були саме ОСОБА_7.

Згідно вимог ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов»язана повернути потерпілому це
майно. Особа, зобов»язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до вимог ст. 1214 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе без достатньої правової
підстави, зобов»язана відшкодувати всі
доходи, які вона одержала або могла
одержати від цього майна з часу, коли ця
особа дізналася або могла дізнатися
про володіння цим майном без
достатньої правової підстави. У разі
безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (ст. 536
цього Кодексу).

За таких обставин позивачі не
позбавлені права звернутись з позовом
до ОСОБА_7 про повернення грошових
коштів, які набуті без достатньої
правової підстави.

В даному ж випадку позивачі ОСОБА_1 і
ОСОБА_4 звернулись із позовом до
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення з них солідарно грошових
коштів у зв»язку з невиконанням
зобов»язань за Попередніми договорами
№ 2 від 06 грудня 2012 року.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Враховуючи викладене, суд вважає
недоведеними позовні вимоги позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про стягнення солідарно грошових
коштів у зв»язку з невиконанням умов
договору, а тому у задоволенні позову
слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні
позову ОСОБА_1 і ОСОБА_4, то підлягають
скасуванню заходи забезпечення позову,
застосовані ухвалою судді
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 17 вересня 2014
року, на підставі вимог ст. 154 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 215. 216, 220, 536, 625, 1212,
1214 ЦК України, ст. ст. 3, 60, 79, 88, 154, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
солідарно грошових коштів, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову,
застосовані ухвалою судді
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 17 вересня 2014
року.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення суду або
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення в разі відсутності
в судовому засіданні осіб, які брали
участь у справі, під час проголошення
судового рішення.

Суддя
Ковальчук Л.М.