УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої
служби Подільського районного
управління юстиції в м. Києві,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, Державної казначейської служби
України про відшкодування майнової
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 11 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 29
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з даним позовом, обґрунтовуючи
його тим, що 22 лютого 2011 року набрало
законної сили рішення апеляційного
суду м. Києва, прийняте за результатами
перегляду рішення Подільського
районного суду м. Києва у цивільній
справі за його позовом до ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди, за яким з
останнього стягнуто на користь
позивача грошові кошти в сумі 55 060 грн 03
коп.

Оскільки рішення суду в добровільному
порядку не виконувалось, ОСОБА_4
звернувся до ВДВС Подільського РУЮ в м.
Києві з заявою про примусове виконання
вказаного рішення суду.

11 квітня 2011 року були відкриті
виконавчі провадження № № 25660642, 25660278,
25660465. Згодом виконавчі провадження
були об'єднані в зведене виконавче
провадження № 27548971. З моменту
відкриття виконавчого провадження
позивач неодноразово звертався до ВДВС
Подільського РУЮ в м. Києві з приводу
вчинення більш ефективних виконавчих
дій, оскільки на протязі майже трьох
років з ОСОБА_5 було стягнуто лише 100 грн
від загальної суми боргу. Однак, ВДВС
Подільського РУЮ в м. Києві не вчиняв
ефективних виконавчих дій для
примусового виконання рішення суду.

На численні заяви та звернення ВДВС
Подільського РУЮ в м. Києві йому
надавались відповіді 9 листопада 2011
року, 16 січня 2012 року, 9 квітня 2012 року, 24
липня 2012 року щодо вчинення державним
виконавцем дій, а саме щодо надіслання
ОСОБА_5 викликів державного виконавця,
запитів до ПФУ, БТІ, ГУЗР щодо виходів
державного виконавця за місцем
реєстрації ОСОБА_5

Оскільки вищевказані виконавчі дії не
призвели до виконання рішення суду,
позивач неодноразово звертався до
відповідача з приводу вчинення інших,
більш ефективних виконавчих дій. Однак,
ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві не
реагує на такі заяви та не здійснює
ефективних виконавчих дій. Позивач
вважає, що ВДВС Подільського РУЮ в м.
Києві свідомо неналежно здійснює
примусове виконання рішення суду, не
вчиняє ряд виконавчих дій, які повинні
вчинятися задля виконання рішення
суду.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 11 липня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 29 вересня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просив
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 11 липня 2014 року та ухвали
апеляційного суду м. Києва від 29
вересня 2014 року, оскільки вони законні
та обґрунтовані, так як під час
виконання виконавчого листа державним
виконавцем неодноразово надсилалися
запити до ДАІ, БТІ, ДПІ, АБ,
статистичного відділу та інших установ
у т.ч. з метою відшукання майна ОСОБА_5,
виносилась постанова про розшук майна
боржника. Крім того, ОСОБА_5
неодноразово викликався державним
виконавцем до відділу державної
виконавчої служби. Також державний
виконавець неодноразово виходив за
місцем проживання боржника, але через
відсутність боржника не потрапив до
квартири.

Державним виконавцем виносилась
постанова про примусовий привід
боржника, а також подавалось подання
про примусове проникнення до житла
боржника. Тобто державний виконавець
вчиняв виконавчі дії та здійснював
заходи, необхідні для виконання
рішення у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом України "Про виконавче
провадження".

Доводи касаційної скарги не знайшли
свого підтвердження та не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального та матеріального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 11 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 29
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна
І.М. Завгородня