У х в а л а

17 листопада 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Деребенцевої Т.П.,
Карпенко С.О.,

Ізмайлової Т.Л.,
Наумчука М.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, який діє від
імені публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк», про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 лютого 2014 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_4, треті особи: товариство з
обмеженою відповідальністю
«Автосервіс-Т», товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Авто»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто-Холдінг»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кременчуцький
автоскладальний завод», приватне
підприємство «Імпульс-В», про
стягнення заборгованості за
кредитними договорами та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання кредитних договорів
недійсними та припинення поруки, а
також за позовом ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
треті особи: товариство з обмеженою
відповідальністю «Автосервіс-Т»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Авто»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто-Холдінг»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кременчуцький
автоскладальний завод», про визнання
кредитних договорів недійсними та
припинення поруки,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року акціонерний
комерційний інноваційний банк
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк», звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_4, треті особи: товариство з
обмеженою відповідальністю
«Автосервіс-Т», товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Авто»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто-Холдінг»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кременчуцький
автоскладальний завод», приватне
підприємство «Імпульс-В», про
стягнення заборгованості за
кредитними договорами від 3 травня 2007
року.

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом, а ОСОБА_5
заявив самостійні позовні вимоги до
публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про визнання
кредитних договорів, укладених 3 травня
2007 року між акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Автосервіс-Т»,
товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Авто»,
товариством з обмеженою
відповідальністю «Авто-Холдінг»,
товариством з обмеженою
відповідальністю «Кременчуцький
автоскладальний завод», недійсними.

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про визнання договору
поруки, укладеного 29 травня 2007 року між
ним та акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк»,
припиненим на підставі ст. 599 ЦК
України.

Також у вересні 2013 року ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про визнання договору
поруки, укладеного 29 травня 2007 року між
ним та акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк»,
припиненим на підставі ст. 559 ЦК
України.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 6
січня 2014 року, у задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» відмовлено. Позов ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано
припиненим договір поруки від 29 травня
2007 року № П/05-07, укладений між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, а в
іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про стягнення судових
витрат. Позов ОСОБА_5 задоволено
частково. Визнано припиненим договір
поруки від 29 травня 2007 року № С/05-07,
укладений між акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_5 В іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 лютого 2014 року
касаційні скарги представника
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» - ОСОБА_6 та ліквідатора
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Авто»
арбітражного керуючого - ОСОБА_7
відхилено, рішення Печерського
районного суду м. Києва від 19 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 6 січня 2014 року залишено без
змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3, який діє від імені публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 лютого 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 липня, 10 та 17
вересня 2014 року та постанову
Верховного Суду України від 5 лютого 2014
року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відмовляючи у задоволенні позову банку
та задовольняючи позови ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 у частині визнання поруки
припиненою, суд першої інстанції, з
висновками якого погодились суди
апеляційної та касаційної інстанцій,
виходив з того, що внаслідок внесення
змін до кредитних договорів,
укладенням між банком та
позичальниками додаткових угод і угод
про надання траншу без згоди та
повідомлення поручителів, відбулося
збільшення обсягу відповідальності
останніх, що відповідно до вимог ч. 1 ст.
559 ЦК України є підставою для
припинення поруки. Крім того,
зазначили, що ч. 1 ст. 559 ЦК України
встановлює підстави для припинення
поруки в результаті встановлення факту
збільшення обсягу відповідальності
поручителя без його згоди внаслідок
зміни основного зобов'язання та
спрямована на захист прав поручителя,
який поручившись за боржника, має бути
впевнений в обсязі своєї
відповідальності та не пов'язує
припинення договору поруки із
підставами виконання чи невиконання
збільшеного зобов'язання
позичальником у майбутньому чи
необхідністю пред'явлення цих вимог до
поручителя.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 липня 2014 року,
на яку заявник посилається як на
підставу перегляду, суд касаційної
інстанції, залишаючи без змін рішення
апеляційного суду, погодився з його
висновком про те, що поручитель, як і
позичальник, є солідарним боржником,
оскільки поручився за виконання ним
кредитних зобов'язань, яке порушено.
Доводи касаційної скарги про
збільшення обсягу відповідальності
поручителя без його згоди (ч. 1 ст. 559 ЦК
України) безпідставні, оскільки зміна
графіку платежів по кредитному
договору не призвела до збільшення
обсягу відповідальності поручителя.

Із ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 вересня 2014
року, на яку заявник посилається як на
підставу неоднакового застосування
норм матеріального права, вбачається,
що суд касаційної інстанції, залишаючи
без змін оскаржувані рішення про
задоволення позову про стягнення
заборгованості, дійшов висновку про те,
що відповідачем неналежно виконані
зобов'язання за кредитним договором та
договором поруки. Відповідач укладаючи
з позивачем договір поруки погодилась
зі всіма його умовами. Умовами договору
поруки передбачено, що при внесенні
змін у кредитний договір і його
пролонгації, обставини, що з нього
виникають, розповсюджуються на
поручителя, а отже внесені зміни до
кредитного договору щодо продовження
строку його дії погоджені відповідачем
та не свідчать про збільшення обсягу
відповідальності поручителя. Вимога до
поручителя про виконання умов
кредитного договору була направлена у
строки, встановлені ч. 4 ст. 559 ЦК
України.

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 вересня 2014 року вбачається,
що суди першої та апеляційної
інстанцій, з висновками яких погодився
і суд касаційної інстанції, виходили із
того, що поручителі були обізнані та
інформовані про укладення додаткової
угоди до кредитного договору, про що
свідчать підписані ними анкети, та
надали на це згоду.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

З огляду на зміст судових рішень
відсутні підстави вважати, що у
зазначених справах тотожними є
встановлені судом фактичні обставини,
які мають значення для вирішення спору,
який розглядався, а, відповідно, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, які брали участь у розгляді
справ подібні і мало місце неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права в порівнянні із
справою у якій постановлена ухвала, яку
просить переглянути заявник, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень.

Правовою підставою припинення поруки в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 лютого 2014 року
зазначено ч. 1 ст. 559 ЦК України, а не ч. 4
цієї статті, отже остання судом
касаційної інстанції не
застосовувалась у зв'язку з цим
посилання заявника на неоднаковість
застосування судом касаційної
інстанції цієї норми необґрунтоване.

Саме по собі посилання заявника на
неправильне застосування норм
матеріального права при відсутності
рішень суду (судів) касаційної
інстанції в яких має місце неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах не може бути підставою
для допуску справи до провадження.

Крім того, як на підставу перегляду
заявник посилається також і на
постанову Верховного Суду України від 5
лютого 2014 року.

Зазначене судове рішення прийняте
Верховним Судом України в порядку
Глави 3 Розділу V ЦПК України, а не як
судом касаційної інстанції в порядку,
передбаченому Главою 2 Розділу V ЦПК
України, в зв'язку з чим воно не може
бути підставою перегляду ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 лютого 2014 року.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог статті
355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, то у допуску
справи до провадження необхідно
відмовити

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» до ОСОБА_4, треті особи:
товариство з обмеженою
відповідальністю «Автосервіс-Т»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Авто»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто-Холдінг»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кременчуцький
автоскладальний завод», приватне
підприємство «Імпульс-В», про
стягнення заборгованості за
кредитними договорами та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання кредитних договорів
недійсними та припинення поруки, а
також за позовом ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
треті особи: товариство з обмеженою
відповідальністю «Автосервіс-Т»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтер-Авто»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто-Холдінг»,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кременчуцький
автоскладальний завод», про визнання
кредитних договорів недійсними та
припинення поруки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. КузнєцовСудді:Т.П.
Дербенцева С.О. Карпенко Т.Л.
Ізмайлова М.І. Наумчук