Справа № 558/480/14-ц
провадження 2/558/187/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2014 року
смт. Демидівка

Демидівський районний суд
Рівненської області, в складі: судді
одноособово ОСОБА_1, при секретарі
Ковальській Л.С., з участю позивача
ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_2 -
адвоката ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,
представника відповідача ОСОБА_4 -
адвоката ОСОБА_5, представника
відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
Боремельської сільської ради
Демидівського району Рівненської
області про визнання заповіту
недійсним, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовною заявою до відповідачів
ОСОБА_4, Боремельської сільської ради
Демидівського району Рівненської
області про визнання недійсним
заповіту, що був складений ОСОБА_8 та
посвідчений 8 жовтня 2013 року секретарем
Боремельської сільської ради
Демидівського району Рівненської
області за реєстровим номером 61.

Згідно позовної заяви позивач ОСОБА_2
вказує про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.
Боремель Демидівського району
Рівненської області померла його тітка
ОСОБА_8. За життя ОСОБА_8 залишила
заповіт, що був посвідчений секретарем
Боремельської сільської ради
Демидівського району Рівненської
області 9 грудня 2008 року. Згідно
вказаного заповіту все своє майно
ОСОБА_8 заповідала йому, ОСОБА_2

29 травня 2014 року він звернувся до
приватного нотаріуса Демидівського
районного нотаріального округу
Рівненської області ОСОБА_9 із заявою
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_8 13 червня 2014 року при зверненні
до приватного нотаріуса із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом йому було відмовлено у
видачі свідоцтва, оскільки 27 травня 2014
року до нотаріальної контори
звернулася ОСОБА_4 із заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8
на підставі заповіту, посвідченого
секретарем Боремельської сільської
ради Демидівського району Рівненської
області 8 жовтня 2013 року.

З ОСОБА_4 він знайомий давно, з нею
перебував у нормальних відносинах та
домовився з нею, що вона буде доглядати
його тітку ОСОБА_8, оскільки не мав
можливості кожного дня приїжджати з м.
Луцьк до тітки. До тітки він приїжджав
кожного місяця.

Вважає, що ініціатором складення
заповіту 8 жовтня 2013 року його тіткою
ОСОБА_8, була ОСОБА_4 Існує ряд обставин,
що ставлять під сумнів законність
складення такого заповіту, оскільки
невідомо як ОСОБА_8 могла скласти
заповіт, оскільки вона не могла сама
пересуватися та не могла адекватно
сприймати реальність. Останні місяці
перед смертю ОСОБА_8 перебувала в
хворобливому стані, в результаті чого
її поведінка була неадекватною, що було
видно по її розмовах та поведінці. В
зв'язку з цим, на момент складення
заповіту ОСОБА_8 була в тяжкому
фізичному та психологічному стані,
фактично не могла усвідомлювати свої
дії, а тому виникає підозра у
добровільності вираження своєї волі
ОСОБА_8

Через такі обставини, виникає потреба у
визнанні заповіту, посвідченого
секретарем Боремельської сільської
ради Демидівського району Рівненської
області 8 жовтня 2013 року за реєстровим
номером 61, недійсним, оскільки він був
складений людиною, яка на момент його
підписання перебувала в стані, у якому
сама не могла керувати своїми діями та
виражати свідомо свою волю.

В позовній заяві позивач ОСОБА_2
просить визнати недійсним заповіт
ОСОБА_8, що посвідчений секретарем
Боремельської сільської ради
Демидівського району Рівненської
області 8 жовтня 2013 року за реєстровим
номером 61.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позовні вимоги підтримав, просить
позов задовольнити та пояснив, що
ОСОБА_8 мала погану пам'ять та не могла
скласти заповіт. Вважає, що при
посвідченні заповіту, не було вільного
волевиявлення ОСОБА_8 щодо складення
такого заповіту, а заповіт був
складений під тиском з боку
відповідача ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
позовні вимоги позивача підтримав,
просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позовні вимоги позивача не визнала, та
пояснила, що ОСОБА_8 була її сусідкою.
Позивач ОСОБА_2, який є племінником
ОСОБА_8, рідко приїжджав до неї, обіцяв
ОСОБА_8 забрати її до себе додому в м.
Луцьк, але цього не зробив. Вона
допомагала ОСОБА_8 по господарству -
допомагала обробляти город, готувала
для неї їжу. Коли ОСОБА_8 не могла собі
давати раду, а ОСОБА_2 не забрав її до
себе проживати, то вона запропонувала
ОСОБА_8 проживати в її будинку, разом з
її сім'єю. ОСОБА_8 надали окрему кімнату
та вона доглядала ОСОБА_8 ОСОБА_8
проживала в її сім'ї з серпня 2013 року до
смерті.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_2 не
визнає, оскільки не знала, що ОСОБА_8
склала заповіт за яким все своє майно
заповідала їй. Вона доглядала за
ОСОБА_8, будь-якого тиску на неї не
чинила. Про складення ОСОБА_8 заповіту
вона дізналася після посвідчення
такого заповіту, оскільки в той день,
коли до ОСОБА_8 приходили секретар та
сільський голова Боремельської
сільської ради Демидівського району
Рівненської області, вона вийшла з
будинку. Крім того, до останніх днів
свого життя ОСОБА_8 мала добру пам'ять,
бо часто розповідача про своє життя,
згадувала часи, коли була вивезена до
Німеччини. ОСОБА_8 погано бачила, але по
голосу всіх впізнавала.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 під час судового розгляду
справи позовні вимоги позивача не
визнала, вважає, що позивачем ОСОБА_2 не
доведено своїх позовних вимог.

Представник відповідача Боремельської
сільської ради Демидівського району
Рівненської області ОСОБА_6 в судовому
засіданні позовні вимоги позивача не
визнав, вважав позовні вимоги позивача
безпідставними та пояснив, що ОСОБА_8
знав давно, оскільки тривалий час
працює сільським головою. ОСОБА_8 була
одинкою, сім'ї та дітей не мала. До неї
іноді приїжджав її племінник ОСОБА_2,
допомагав по господарству. ОСОБА_4, яка
була сусідкою ОСОБА_8, допомагала
останній по господарству, обробляла
город. Коли ОСОБА_8 не змогла сама собі
давати раду, то перейшла проживати до
сусідки ОСОБА_4 Соціальний працівник,
який був закріплений за ОСОБА_8, йому
повідомляв, що ОСОБА_8 просила прийти до
неї секретаря та сільського голову,
однак ні він, ні секретар сільської
ради до неї не заходили. Після того, як
пройшов деякий час соціальний
працівник знову повідомив про те, що
ОСОБА_8 просила його та секретаря
прийти до неї. Він та секретар
сільської ради ОСОБА_10 відразу поїхали
до ОСОБА_8, яка на той час проживала в
будинку ОСОБА_4 Він із секретарем
сільської ради попросили ОСОБА_4 вийти
з будинку, а коли залишилися разом з
ОСОБА_8, то остання повідомила про те, що
хоче скласти заповіт. Йому відомо було
про те, що ОСОБА_8 раніше складала
заповіт та заповідала своє майно
ОСОБА_2 Він та секретар сільської ради
довго розмовляли з ОСОБА_8 ОСОБА_8
розповідала про життя, говорила про те,
що хоче скласти новий заповіт. Вона все
пам'ятала, сумнівів в тому, що ОСОБА_8
дійсно бажає змінити раніше складений
заповіт не виникало, а також не
виникало підозр, що вона не розуміє
своїх дій.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, відповідача,
представників відповідачів, показання
свідків, вивчивши матеріали справи,
дослідивши докази по справі та
оцінивши їх за внутрішнім
переконанням, приходить до висновку, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10
дала показання про те, що на той час
вона працювала секретарем
Боремельської сільської ради
Демидівського району Рівненської
області. В той день вона разом з
сільським головою ОСОБА_6 поїхали до
ОСОБА_8, яка декілька разів
переказувала соціальним працівником,
щоб вони до нею приїхали. ОСОБА_8
проживала в сусідки ОСОБА_4 Коли зайшли
в будинок в кімнаті, де була ОСОБА_8,
нікого не було. ОСОБА_8 сиділа на ліжку,
відразу їх впізнала та вони з нею
розмовляли майже годину. ОСОБА_8
говорила про те, що хоче скласти новий
заповіт, оскільки раніше вже складала
заповіт. Вона розповідала про своє
життя, послідовно висловлювала свої
думки, говорила про те, що її племінник
ОСОБА_2 не хотів її забрати до себе і
тому вона вирішила скласти заповіт на
сусідку ОСОБА_4, яка її доглядала. Вона
мала із собою бланк заповіту, а тому
поспілкувавшись з ОСОБА_8, яка
наполягала на складенні заповіту, від
руки заповнила бланк заповіту. Заповіт
був, після його складення, прочитаний
ОСОБА_8 вголос, бо остання погано
бачила, після чого вона його
власноручно підписала. Жодних сумнівів
в тому, що ОСОБА_8 діє недобровільно та
складення нею заповіту не відповідає
її волі, не було.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, кожен окремо,
дали показання про те, що є сусідами
ОСОБА_4, та були сусідами ОСОБА_8 ОСОБА_8
знали давно. Їм відомо про те, що ОСОБА_4
допомагала сусідці ОСОБА_8 по
господарству, оскільки рідні рідко до
неї приїжджали. З кінця літа минулого
року ОСОБА_8, проживала в сусідки
ОСОБА_4, яка за нею доглядала. В той час,
коли ОСОБА_8 проживала в ОСОБА_4, вони її
бачили, бабця ОСОБА_8 завжди з ними
розмовляла, мала хорошу пам'ять,
розповідала про своє життя, не
помічали, щоб вона щось забувала чи не
розуміла того, що відбувається.

Свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, кожен
окремо, дали показання про те, що ОСОБА_2
часто їздив до своєї тітки ОСОБА_8 в с.
Боремель. ОСОБА_8 говорила про те, що
хоче щоб все її майно залишилося у
спадок племіннику ОСОБА_2 В останні
місяці свого життя ОСОБА_8 була в
хворобливому стані, все забувала та по
декілька разів перепитувала одне і теж.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 (а.с. 4) ОСОБА_8 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Боремель
Демидівського району Рівненської
області.

Як встановлено із заповіту, посвідчено
9 грудня 2008 року секретарем
Боремельської сільської ради
Демидівського району Рівненської
області за р. № 340, ОСОБА_8 житловий
будинок та все своє майно, де б воно не
було і з чого б не складалося
заповідала ОСОБА_2.

Відповідно до заповіту, посвідченого 8
жовтня 2013 року секретарем
Боремельської сільської ради
Демидівського району Рівненської
області за р. № 61, ОСОБА_8 житловий
будинок та все своє майно, де б воно не
було і з чого б не складалося
заповідала ОСОБА_4.

Як передбачає ч. 2 ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

В судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження посилання позивача
ОСОБА_2 на ту обставину, що ОСОБА_8 на
момент складення 8 жовтня 2013 року
заповіту, діяла під тиском на неї з боку
інших осіб чи її волевиявлення щодо
складення такого заповіту не було
вільним та не відповідало її волі.

Позивачем ОСОБА_2 та його представником
ОСОБА_3 під час розгляду справи не
надано доказів, які вказували б про
наявність обставин, передбачених ч. 1 та
ч. 2 ст. 1257 ЦК України.

Посилання позивача ОСОБА_2 на ту
обставину, що ОСОБА_8 була в
хворобливому стані, з труднощами
ходила, не можуть бути підставою для
визнання заповіту недійним, оскільки
хворобливий фізичний стан здоров'я
ОСОБА_8 не вказує на те, що її
волевиявлення при складенні заповіту
не було вільним та не відповідало її
волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Доказів про тимчасову недієздатність
ОСОБА_8, тобто тих, які свідчили б про її
внутрішній, психічний стан в момент
складення заповіту, сторонами до суду
не надано.

В судовому засіданні встановлено те, що
ОСОБА_8 сама двічі просила соціального
працівника переказати сільському
голові та секретареві Боремельської
сільської ради Демидівського району
Рівненської області, щоб останні
прийшли до неї, а як їм пізніше стало
відомо саме з метою складення заповіту,
на думку суду, вказує на те, що ОСОБА_8
розуміла значення своїх дій та її
волевиявлення щодо складення заповіту
було вільним.

Ці обставини, що встановлені судом з
пояснень представника відповідача
Боремельської сільської ради
Демидівського району Рівненської
області ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10, не
спростовані позивачем ОСОБА_2 та його
представником - адвокатом ОСОБА_3

При цьому, сумнівів у достовірності
таких обставин не встановлено, а також
не встановлено зацікавленості свідка
ОСОБА_10 в результатах розгляду справи.

Разом з тим, та обставина, що ОСОБА_8
двічі особисто просила соціального
працівника переказати сільському
голові та секретареві Боремельської
сільської ради Демидівського району
Рівненської області, щоб останні
прийшли до неї для складення заповіту,
вказує на відсутність впливу на неї з
боку інших осіб.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 була
дієздатною, а отже мала право складати
заповіт.

Із досліджених в судовому засіданні
доказів, вбачається, що заповіт ОСОБА_8
складений за встановленою формою та у
встановленому порядку, посвідчений
особою уповноваженою на вчинення таких
дій та зареєстрований в Спадковому
реєстрі (а.с. ).

Крім того, запис в оспорюваному
заповіті про те, «що даний заповіт
прочитаний мною особисто вголос»,
виконаний секретарем Боремельської
сільської ради Демидівського району
Рівненської області, коли заповіт був
прочитаний ОСОБА_8 секретарем
Боремельської сільської ради
Демидівського району Рівненської
області, не може свідчити про те, що
зміст заповіту не відповідав волі
ОСОБА_8

Показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16
про те, що ОСОБА_8 за життя висловлювала
бажання все своє майно залишити у
спадок ОСОБА_2, не вказує на
неможливість ОСОБА_8 змінити свою волю
пізніше, оскільки в силу вимог ст. 1254 ЦК
України заповідач має право у будь-який
час скасувати заповіт чи скласти новий.

Показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16
про те, що ОСОБА_8 мала погану пам'ять не
свідчить про те, що остання в момент
складення заповіту не розуміла
значення своїх дій чи її волевиявлення
щодо складення заповіту не було
вільним і не відповідало її волі.

Сторонами до суду не надано жодних,
достатньо обґрунтованих доказів, які
вказували б на те, що волевиявлення
ОСОБА_8 щодо складення заповіту 8 жовтня
2013 року, посвідченого секретарем
Боремельської сільської ради
Демидівського району Рівненської
області та зареєстрованого за р. № 61, не
було вільним та не відповідало волі
заповідача.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, волевиявлення
ОСОБА_8 було вільним і відповідало її
внутрішній волі, оскільки зібрані у
справі докази не свідчать про те, що в
момент складення заповіту ОСОБА_8 не
розуміла значення своїх дій і не могла
керувати ними.

З урахуванням вказаних обставин справи
та правових норм, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог позивача та не
доведення їх в судовому засіданні, в
зв'язку з чим позовні вимоги позивача
не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 225, 1254, 1257
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11,
61, 209, 212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, Боремельської сільської ради
Демидівського району Рівненської
області про визнання заповіту
недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Рівненської області через
Демидівський районний суд Рівненської
області шляхом подачі в десятиденний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги. У разі якщо рішення
було постановлено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Т.С.
Феха.

Повний текст рішення складено 9 грудня
2014 року.