АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3763/2014
інстанції Гонтар Д.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Колісниченка
А.Г.,суддів:Капітан І.А., Радченка С.В.,
при секретарі:Грицак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 11.11.2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року до суду із зазначеним
позовом звернулась ОСОБА_6,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на
праві власності належить однокімнатна
квартира АДРЕСА_1. 28.12.2011 року позивачка
прописала у своїй квартирі № 77 свого
внука ОСОБА_7 , у зв'язку з тим, що
позивачка дуже хворіла, а ОСОБА_7 її
доглядав. Крім того, у вказаній
квартирі з березня 2014 року проживає
відповідачка ОСОБА_5, яка прописана з
27.07.2012 року. Також зазначила, що
проживання із відповідачкою є
неможливим, оскільки ОСОБА_5 вчиняються
неправомірні дії по відношенню до
ОСОБА_6 У зв'язку з чим, просила визнати
ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, а
також виселити з квартири.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 11.11.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.
Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, без
надання іншого жилого приміщення.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
судові витрати в сумі 243, 60 грн.

Не погодившись з таким рішення суду
ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій
зазначила, що вважає рішення суду
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню, у зв'язку з тим, що суд
першої інстанції не в повному обсязі
з'ясував обставини справи, які мають
значення для справи. Так, суд в своєму
рішенні посилається на те, що
відповідно до акту по перевірці заяви
ОСОБА_6 від 19.06.2014 року, комісією ОСББ
«АДРЕСА_1» підтверджені факти постійно
побиття позивачки ОСОБА_6 -
відповідачкою ОСОБА_5, здійснення
відповідачкою фізичного та
психологічного насилля, погроз та
нецензурних висловлювань, що робить
неможливим їх сумісне проживання,
також комісія рекомендувала
звернутися до суду за захистом прав
позивачки. Однак, дана комісія фактично
не займалася перевіркою заявлених
фактів (не допитувала сусідів, свідків)
та зробила висновок лише зі слів
позивачки, які були зазначені в заяві
до керівництва ОСББ «АДРЕСА_1». Крім
того, посилання ОСОБА_6, що ОСОБА_5 її
постійно б'є належними доказами не
підтверджені. У зв'язку з чим, просила
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовити за необгрунтованістю.

У письмових запереченнях ОСОБА_6
посилаючись на необґрунтованість
доводів ОСОБА_5 просила про відхилення
скарги та залишення рішення суду без
змін.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_9, у
судовому засіданні на задоволенні
апеляції наполягали, з підстав
зазначених у скарзі.

ОСОБА_6 та її представниця ОСОБА_10, у
судовому засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечували,
вважаючи рішення суду законним та
обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників
процесу, які з'явилися до суду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у визначених
цивільно-процесуальним законом межах,
колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_5
підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачці на праві власності належить
однокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

Крім того, в зазначеній квартирі з
28.12.2011 року зареєстрований онук
позивачки - ОСОБА_7, а з 27.07.2012 року
відповідачка - ОСОБА_5 (а.с.9).

Також, з березня 2014 року відповідачка
ОСОБА_5 вселилася та проживає до
спірного будинку за згодою ОСОБА_6

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції
України встановлено, що ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника житлового будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку, що йому належить, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
приміщенням.

Згідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів
сім'ї власника будинку (квартири)
належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64
цього Кодексу. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Підстави виселення членів сім'ї
(колишніх членів сім'ї) власника
будинку передбачені статтею 157 ЖК
України та ч.1 ст. 116 ЖК України.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено,
якщо наймач або члени його сім'ї, які
проживають разом з ним, використовують
квартиру не за призначенням,
систематично руйнують її, порушують
правила співжиття, роблять неможливим
для інших проживання із ними в одній
квартирі чи в одному будинку, а
заходи попередження і громадського
впливу щодо таких осіб виявилися
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування цієї статті
необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Згідно з роз'ясненнями постанови
пленуму ВСУ № 2 від 12.04.1985 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового Кодексу
України»в п. 17 зазначено, що під
заходами впливу мається на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
мешканців будинків чи членів ЖБК,
трудових колективів, товариськими
судами і іншими громадськими
організаціями за місцем роботи або
проживання відповідача.

Так, в обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_6 зазначає, що вона зверталася до
правління ОСББ «АДРЕСА_1» та до органів
внутрішніх справ для вирішення питання
щодо перевірки поведінки відповідачки.

Комісією ОСББ «АДРЕСА_1» складено акт
по перевірці заяви ОСОБА_6 від 19.06.2014
року, в якому зазначено, що
підтверджені факти постійно побиття
позивачки ОСОБА_6 - відповідачкою
ОСОБА_5, здійснення відповідачкою
фізичного та психологічного насилля,
погроз та нецензурних висловлювань, що
робить неможливим їх сумісне
проживання, також комісія
рекомендувала звернутися до суду за
захистом прав позивачки (а.с.21) та
працівниками міліції було складено
протокол про адміністративне
правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
України від 10.07.2014 року (а.с.13).

Однак, колегія суддів не вбачає
систематичного порушення ОСОБА_5 у
користуванні спірної квартири, а
наявний в матеріалах справи акт
комісії ОСББ «АДРЕСА_1» колегією суддів
до уваги не може бути прийнятий,
оскільки він ґрунтується тільки на
заяві ОСОБА_6, і тому підстав,
передбачених ст. 116 ЖК України, для
виселення ОСОБА_5 немає.

Крім того, колегія суддів вважає, що
самі по собі неприязні стосунки між
сторонами не можуть бути підставою для
виселення відповідачки, з мотивів,
зазначених в позові.

Оскільки відповідачкою ОСОБА_6 не
зазначено та не доведено обставин, які
могли б слугувати підставою для
визнання відповідачки такою , що
втратила право користування житловою
площею у квартирі, а тому і підстав для
задоволення таких позовних вимог
немає.

На вищевикладені обставини суд першої
інстанції не звернув уваги і вважав
встановленими обставини, які не є
доведеними . Тому колегія суддів
приходить до висновку що таке рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення на підставі п. 2 ч.1 ст. 309
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 11.11.2014 року скасувати та
ухвалити нове, яким ОСОБА_6 у
задоволенні позовних вимог відмовити
за необґрунтованістю.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності з дня його
проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: