У Х В А Л А

22 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Ізмайлової Т.І.,Кадєтової О.В.,
Наумчука М.І.,Олійник А.С.,розглянувши
заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до дочірнього
підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «ЛІВКО» нафтогазової
промисловості» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
Україна» про стягнення компенсації за
затримку розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що він з 08 жовтня 2003
року працював в ДП «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «ЛІКВО» нафтогазової
промисловості «Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» на посаді помічника командира
взводу Курганського загону.

В подальшому, наказом від 26 червня 2012
року № 72-П позивач був звільнений з
роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України, у зв'язку зі скороченням штату
працівників. При звільненні йому було
нараховано та виплачено вихідну
допомогу у розмірі середньомісячного
заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП
України.

ОСОБА_6 зазначив, що Галузевою Угодою
між Міністерством енергетики та
вугільної промисловості країни,
Національною акціонерною компанією
«Нафтогаз України» і Профспілкою
працівників нафтової і газової
промисловості України на 2012-2014 роки та
колективним договором між
адміністрацією та трудовим колективом
ДП «ЛІКВО» на 2012-2014 роки передбачено, що
працівникам, вивільненим у зв'язку із
скороченням чисельності чи штату
працівників, крім вихідної допомоги,
передбаченої чинним законодавством, за
рахунок коштів підприємства
виплачується допомога, залежно від
стажу роботи на підприємстві.

Однак, в порушення положень зазначеної
угоди позивачу при звільненні вказану
допомогу виплачено не було.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 24 грудня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Харківської області
від 19 березня 2013 року, зобов'язано ДП
«ЛІКВО» НАК «Нафтогаз України»
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_6 додаткову допомогу, враховуючи
загальний стаж роботи на підприємстві,
передбачену при скороченні
чисельності чи штату працівників п. 2.10
Колективного договору між
адміністрацією та трудовим колективом
ДП «ЛІКВО» на 2012-2014 роки.

Проте, вказану додаткову допомогу від
відповідача він отримав лише 15 серпня
2013 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 просив
суд стягнути з відповідача на його
користь суму середнього заробітку за
весь час затримки виплати додаткової
допомоги згідно п. 2.10 Колективного
договору, а саме з 27 червня 2012 року по 15
серпня 2013 року у розмірі 51 414,00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 25 листопада
2013 року, яке залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду Харківської області
від 13 січня 2014 року, позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з ДП
«Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба «ЛІВКО»
нафтогазової промисловості»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз Україна» на користь ОСОБА_6
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 10
000,00 грн. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 лютого 2014 року
у відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 25 листопада 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Харківської
області від 13 січня 2014 року відмовлено.

У вересні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 лютого 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції ст. 117 КЗпП
України, що потягнуло ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 червня 2014
року.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Оскільки з доданої до заяви копії
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 червня 2014 року вбачаються
різні встановлені судом фактичні
обставини у порівнянні з судовим
рішенням, яке заявник просить
переглянути, вона не може бути
підставою для перегляду через
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Таким чином, оскільки відсутні
підстави, які відповідно до вимог
пункту першого частини 1 статті 355 ЦПК
України є підставами для перегляду
судового рішення, у допуску справи до
провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до дочірнього
підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «ЛІВКО» нафтогазової
промисловості» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
Україна» про стягнення компенсації за
затримку розрахунку при звільненні, за
заявою ОСОБА_6 про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 лютого 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук
А.С. Олійник