Справа №477/2068/14-ц 09.12.2014 09.12.2014 09.12.2014
Провадження №22-ц/784/3326/14 Суддя по
1-й інстанції - Саукова А.А.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Ухвала

Іменем України

9 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі судового засідання -
Харитоновій І.В.,

за участю представника позивачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 6 листопада
2014 року у справі за

позовом

ОСОБА_2 до Шевченківської сільської
ради Жовтневого району Миколаївської
області про встановлення порушеного
права власності на земельну частку
(пай) та зобов'язання повернути її в
користування,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_2
звернулася з позовом до
Шевченківської сільської ради
Жовтневого району про встановлення
порушеного права власності на земельну
частку (пай) та зобов'язання повернути
в її користування.

В обґрунтування позову посилалась на
те, що в порядку розпаювання земель
акціонерного товариства імені Т.Г.
Шевченка вона має право на земельну
частку (пай), розміром 5,82 умовних
кадастрових гектарів на підставі
сертифіката, виданого їй Жовтневою
районною державною адміністрацією 26
червня 1997 року.

Розпорядженням Жовтневої
райдержадміністрації № 324 -р від 27
квітня 2009 року їй надано
дозвіл на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право власності на земельну ділянку.

У 2012 році вона замовила технічну
документацію із землеустрою, яка була
виготовлена ТОВ «Терра - Юг», але через
відсутність коштів остаточно не
оформила право власності.

Посилаючись на те, що відповідач
безпідставно користується належною їй
земельною ділянкою, чим порушує її
право власності, позивачка просила про
задоволення позову.

В письмових запереченнях на позов
Шевченківська сільська рада
зазначала, що земельний пай позивачки
знаходиться в загальному масиві не
витребуваних паїв колишніх
працівників акціонерного товариства
імені Т.Г.Шевченка, які після
ліквідації цього товариства перейшли
у розпорядження Жовтневої
райдержадміністрації (як землі
державної форми власності), яка
передала їх в оренду.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від
6 листопада 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
просила його скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити її позовні
вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивачки, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 2 Указу Президента
України від 8 серпня 1995 року «Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» право на земельну
частку (пай) мають члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу, товариства,
відповідно до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю.

Згідно із п. 5 Указу документом, що
посвічує право на земельну частку (пай),
є сертифікат на право на земельну
частку (пай), який видавався районними
(міськими) державними адміністраціями.

25 жовтня 2001 року Верховна Рада України
прийняла новий Земельний кодекс
України, який набрав чинності з 1 січня
2002 року, яким не передбачена видача
сертифікатів на право на земельну
частку (пай).

Однак, відповідно до пунктів 16, 17
розділу Х Перехідних положень нового
ЗК України сертифікати на право на
земельну частку (пай), отримані
громадянами, вважаються
правовстановлюючими документами при
реалізації ними права вимоги на
відведення земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості) відповідно до
законодавства.

Сертифікати на право на земельну
частку (пай) є дійсними до виділення
власникам земельних часток (паїв) у
натурі (на місцевості) земельних
ділянок та видачі їм державних актів на
право власності на землю.

Відповідно до Закону України від 7
липня 2011 року «Про державний земельний
кадастр» право власності на земельну
ділянку підтверджувалось державним
актом до 1 січня 2013 року, а
після цього - свідоцтвом про право
власності на земельну ділянку (пункт 9
розділу VII «Прикінцевих та перехідних
положень»).

Як встановлено судом та вбачається із
матеріалів справи, на підставі рішення
Жовтневої райдержадміністрації № 367-р
від 19 липня 1996 року ОСОБА_2 (після
розірвання шлюбу та зміни прізвища -
ОСОБА_2) отримала сертифікат на право на
земельну частку (пай) у землі, яка
перебувала у колективній власності
акціонерного товариства імені Т.Г.
Шевченка, розміром 5,82 умовних
кадастрових гектарів, без визначення
меж цієї земельної частки (паю) в
натурі.

Сертифікат на земельну частку (пай)
виданий Жовтневою
райдержадміністрацією 26 червня 1997
року, а 10 вересня 1997 року
зареєстрований в Книзі реєстрації
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) за № 8944 (а.с. 21).

Розпорядженням Жовтневої
райдержадміністрації № 324 -р від 27
квітня 2009 року (з
додатком списку громадян) позивачці
надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право власності на земельну ділянку.

У п. 3 цього розпорядження зазначено, що
розроблену технічну документацію
необхідно надати на затвердження і
прийняття рішення про надання
земельних ділянок до Жовтневої
райдержадміністрації. Зазначено строк
дії розпорядження - один календарний
рік з дня його прийняття (п.4) .

На замовлення позивачки у серпні 2012
року ТОВ «Терра - Юг» виготовило
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право власності на земельну ділянку.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений ст. 118 ЗК України,
зокрема у ч. 8 передбачено, що
розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою.

Однак в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження того, що
позивачка подавала розроблений проект
землеустрою на погодження та
зверталася із заявою до Жовтневої
райдержадміністрації про надання їй у
власність земельної ділянки.

З пояснень позивачки вбачається, що
оформлення права власності нею не
завершено через відсутність коштів.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 126 ЗК України право
власності, користування земельною
ділянкою оформляється відповідно до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Саме з державною реєстрацією права
власності на нерухоме майно пов'язаний
момент виникнення такого права на
об'єкт нерухомості, зокрема й на
земельну ділянку.

Оскільки позивачка не вчинила,
передбачених чинним законодавством,
дій для отримання правовстановлюючого
документу на право власності на
земельну ділянку та його державну
реєстрацію, тому суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що
право про захист якого просить
позивачка не порушено.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15
ЦК України в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту лише
порушене право.

З урахуванням вищевикладеного, доводи
апеляційної скарги про те, що
отриманий позивачкою сертифікат на
земельну частку (пай) і є
правовстановлюючим документом на
земельну ділянку, є необґрунтованими.

До того ж, посилання в апеляційній
скарзі на порушення прав позивачки
Шевченківською сільською радою є
помилковим, оскільки пов'язано з
невірним тлумаченням чинного
земельного законодавства.

Відповідно до вимог п. 12 Перехідних
положень розділу Х ЗК України селищна
рада немає права розпорядження
землями, які знаходяться поза межами
її населеного пункту, хоча вони й
знаходяться в адміністративних межах
цієї сільської ради.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування оскаржуваного
рішення районного суду.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 6 листопада
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: