Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за скаргою ОСОБА_3,
заінтересовані особи: відділ Державної
виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції у
Київській області, Управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській
області, Старопетрівська сільська рада
Вишгородського району Київської
області, на дії та бездіяльність
державної виконавчої служби, визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Вишгородського районного суду
Київської області від 6 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 17 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду зі скаргою про визнання
протиправними дій посадових осіб
відділу Державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції (далі - ВДВС Вишгородського РУЮ)
та посадових осіб Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
(далі - УДВС ГУЮ у Київській області) під
час розгляду скарги у судовому
засіданні від 26 квітня 2012 року та під
час подальших виконавчих дій; про
приведення у відповідність із п. 7 ч. 1
ст. 26, п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження», п.
3.15 «Інструкції з організації
примусового виконання рішень»
постанови УДВС ГУЮ у Київській області
№ 15 «Про результати перевірки
виконавчого провадження» від 18 липня
2011 року та постанови про скасування
процесуального документа від 21 липня
2011 року; про залишення в силі постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 7 квітня 2011 року;
визнання виконавчого листа № 4/2-26
таким, що не підлягає виконанню на
підставі ст. ст. 598 та 605 ЦК України;
зупинення стягнення за виконавчим
листом і витребування цього
виконавчого листа.

Зазначав, що рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 9
липня 2008 року його зобов'язано за
власний рахунок знести самовільно
збудовану огорожу із бутового каменю,
яка проходить по землях, що належать
територіальній громаді с. Старі
Петрівці Вишгородського району
Київської області, а також привести
частину самовільно захоплених земель
Старопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області у належний стан та не чинити
Старопетрівській сільській раді
перешкод у використанні земель, що
межують з належною йому земельною
ділянкою. За цим рішенням суду 14 травня
2010 року було видано виконавчий лист.

29 жовтня 2010 року виконавчий документ
був повернутий стягувачу на підстави
його заяви відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40
Закону України «Про виконавче
провадження» у чинній станом на 29
жовтня 2010 року редакції, що не
передбачала права на повторне
пред'явлення виконавчого документа до
виконання за таких обставин. У зв'язку
із цим за повторним зверненням
стягувача постановою державного
виконавця від 7 квітня 2011 року
обґрунтовано було відмовлено у
відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим, за результатами перевірки
виконавчого провадження указана
постанова визнана такою, що не
відповідає ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» у редакції від 4
листопада 2010 року (закон про внесення
змін набрав чинності 8 березня 2011 року).

Ухвалою Вишгородського районного суду
Київської області від 6 червня 2013 року у
задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 31 липня 2013 року ухвалу
Вишгородського районного суду
Київської області від 6 червня 2013 року
скасовано, провадження у справі
закрито з тих підстав, що набрала
законної сили ухвала Вишгородського
районного суду Київської області від 2
березня 2012 року, яка залишена без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 26 квітня 2012 року,
постановлена з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013
року скасовано ухвалу апеляційного
суду Київської області від 31 липня 2013
року, справу передано до апеляційного
суду для продовження розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 17 березня 2014 року залишено
без змін ухвалу Вишгородського
районного суду Київської області від
6 червня 2013 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати ухвалу суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
постановити нову про задоволення
скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За ч. ч. 1, 4 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний
виконавець, або до керівника

відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового
рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження
та особами, які залучаються до
проведення виконавчих дій, - до
відповідного адміністративного суду
в порядку, передбаченому законом.

Встановлено, що рішенням
Вишгородського районного суду
Київської області від 9 липня 2008 року
ОСОБА_3 зобов'язано за власний рахунок
знести самовільно збудовану огорожу із
бутового каменю, яка проходить по
землях, що належать територіальній
громаді с. Старі Петрівці
Вишгородського району Київської
області, а також привести частину
самовільно захоплених земель
Старопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області у належний стан та не чинити
Старопетрівській сільській раді
перешкод у використанні земель, що
межують з належною йому земельною
ділянкою. За цим рішенням суду 14 травня
2010 року було видано виконавчий лист.

29 жовтня 2010 року виконавчий документ
був повернутий стягувачу на підставі
його заяви відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40
Закону України «Про виконавче
провадження».

За повторним зверненням
Старопетрівської сільської ради у
квітні 2011 року постановою державного
виконавця від 7 квітня 2011 року було
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження.

За результатами перевірки виконавчого
провадження указана постанова визнана
такою, що не відповідає ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження» у
редакції від 4 листопада 2010 року, чинної
на час винесення державним виконавцем
постанови від 7 квітня 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Норма права діє стосовно фактів і
відносин, які виникли після набрання
чинності цією нормою. Тобто, до події,
факту застосовується той закон (інший
нормативно-правовий акт), під час дії
якого вони настали або мали місце.

Погоджуючись із висновками суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що на час винесення постанови від
29 жовтня 2010 року про повернення
виконавчого листа стягувачу на
підставі його заяви, стягувач не був
позбавлений права повторно пред'явити
виконавчий лист відповідно до
ч. 5 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження», яка була
чинною на той час.

При цьому, суд не звернув уваги на те, що
станом на 29 жовтня 2010 року Закон
України «Про виконавче провадження»
діяв з урахуванням змін та доповнень
від 9 вересня 2010 року. Підстави
повернення виконавчого документа
стягувачеві регулювалися ст. 40,
положення якої не передбачали права на
повторне пред'явлення виконавчого
документа до виконання у разі його
повернення на підставі заяви
стягувача.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про виконавче
провадження» та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення процедури примусового
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб)» від 4
листопада 2010 року, який набрав чинності
8 березня 2011 року, Закон України «Про
виконавче провадження» викладено у
новій редакції, ч. 5 ст. 47 якої виключено
заборону щодо повторного пред'явлення
виконавчого документа до виконання у
разі його повернення на підставі заяви
стягувача.

Відповідно до п. п. 3, 4 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про виконавче провадження» та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення процедури примусового
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб)» від 4
листопада 2010 року, скарги у
виконавчому провадженні, подані і не
розглянуті

до набрання чинності цим Законом,
розглядаються в порядку та строки,
встановлені на момент їх подачі.
Виконавчі документи, видані до
набрання чинності цим Законом,
пред'являються до виконання у строки,
встановлені на момент їх видачі.

Наведене свідчить про те, що ч. 5 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження» у редакції від 4 листопада
2010 року підлягає застосуванню до
правовідносин щодо повторного
пред'явлення виконавчого документа до
виконання у разі, коли факти його
видачі, пред'явлення до виконання та
повернення на підставі заяви стягувача
мали місце після 8 березня 2011 року.

Таким чином, висновок апеляційного
суду про те, що при прийнятті повторної
заяви Старопетрівської сільської ради
державний виконавець мав керуватися ч.
5 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження» у редакції від 4 листопада
2010 року, яка вступила в дію 8 березня 2011
року, є передчасними з огляду на
правила дії актів цивільного
законодавства у часі.

Враховуючи викладене, ухвалу
апеляційного суду необхідно скасувати
з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК
України, із передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 17 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко