Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агро-ЗІП» про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення, за касаційною скаргою
Хмельницького заводу «Полімер» на
рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 11 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що він був власником
нежитлового приміщення загальною
площею 217,4 кв. м, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. Внаслідок
важкого захворювання та необхідності
термінового лікування, наявності у
нього невиплачених грошових
зобов'язань перед третіми особами,
невиконання яких могло призвести до
дуже великих збитків (збіг тяжких
обставин) на вкрай невигідних для нього
умовах, він 18 грудня 2007 року змушений
був укласти із Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агро-ЗІП» (далі -
ТзОВ «Агро-ЗІП») договір
купівлі-продажу належного йому на
праві власності нежитлового
приміщення за 173 920 грн, проте зазначена
ціна в кілька разів менша від реальної
вартості приміщення, яке на час
відчуження коштувало більше мільйона
гривень. Тому на підставі ч. 1 ст. 233 ЦК
України позивач просив визнати
недійсним зазначений договір
купівлі-продажу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 12 червня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 11 липня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, позов задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1, укладений 18
грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ТзОВ
«Агро-ЗІП», посвідчений приватним
нотаріусом Хмельницького міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 8544. Сторони повернуто в
первинний стан. Вирішено питання щодо
судових витрат.

У касаційній скарзі Хмельницький завод
«Полімер» (далі - ХЗ «Полімер»), який не
брав участі у справі, проте вважає, що
оскаржуваним рішенням апеляційного
суду порушено його права та інтереси,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні указаного
позову, суд першої інстанції виходив з
його недоведеності та безпідставності
заявлених позовних вимог, оскільки, як
встановив суд на підставі наявних у
справі доказів, позивачем не доведено в
силу вимог ч. 1 ст. 233 ЦК України
обставини про те, що за відсутності
тяжкої обставини правочин не було б
вчинено взагалі або вчинено не на таких
умовах.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи нове рішення про
задоволення позову, апеляційний суд
дійшов висновку, що оспорюваний
договір укладено позивачем внаслідок
збігу для нього тяжких обставин і на
вкрай невигідних умовах, оскільки на
час його укладення позивач важко
захворів хворобою нирок та потребував
термінового лікування, для чого
необхідні були кошти, крім того, за
договором позики грудні 2007 року він
повинен був повернути 200 тис. грн позики
ОСОБА_5, неповернення яких тягло за
собою нарахування штрафу у сумі 100 тис.
грн.

Проте з такими висновками погодитися
не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Із врахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що ОСОБА_3 на праві
власності належало нежитлове
приміщення загальною площею 217,4 кв. м по
АДРЕСА_1, інвентарною вартістю
173 920 грн.

18 грудня 2007 року ОСОБА_3 продав, а ТзОВ
«Агро-ЗІП» придбало за 173 920 грн
зазначене нежитлове приміщення, про що
між сторонами укладено договір
купівлі-продажу, посвідчений приватним
нотаріусом Хмельницького міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за № 8544.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, апеляційний суд
додатково встановив, що згідно з копією
довідки ТзОВ «Центр незалежної оцінки
«Проскурів-експерт» реальна
мінімальна вартість проданого
приміщення у м. Хмельницькому на час
укладення оспорюваного договору
купівлі-продажу складала 510 890 грн.

Згідно з витягом із медичної картки
стаціонарного хворого ОСОБА_3
на час укладення оспорюваного договору
купівлі-продажу він мав захворювання
нирок та потребував термінового
лікування.

Крім того, за договором позики ОСОБА_3 у
грудні 2007 року повинен був повернути
позику в сумі 200 тис. грн ОСОБА_5, її
неповернення тягло за собою
нарахування для позичальника штрафу в
сумі 100 тис. грн.

Апеляційний суд дійшов висновку, що
ТзОВ «Агро-ЗІП» здійснює господарську
діяльність у м. Хмельницькому, могло і
зобов'язане було в особі посадових осіб
розуміти про наявність вкрай
невигідних для продавця умов продажу
майна, однак скористалось цими умовами
для придбання майна за вкрай низькими
цінами.

При цьому апеляційний суд врахував, що
під час розгляду справи в суді першої
та апеляційної інстанцій представник
відповідача визнав наявність збігу
тяжких обставин та вкрай невигідних
умов продажу майна для ОСОБА_3

За таких обставин апеляційний суд
дійшов висновку, що договір
купівлі-продажу приміщення укладено
ОСОБА_3 внаслідок збігу для нього
тяжких обставин і на вкрай невигідних
умовах, що відповідно до ст.
233 ЦК України є підставою для визнання
його недійсним із застосуванням
наслідків недійсності правочину,
передбачених ст. 216 ЦК України
(двостороння реституція).

Щодо п. 4.10 договору купівлі-продажу,
згідно з яким сторони розуміють
природу договору, свої права та
обов'язки за ним і гарантують, що
договір укладено не внаслідок впливу
тяжких обставин і не на вкрай
невигідних для себе умовах, то суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що «ця оговорка в договорі правового
значення для вирішення спору не має,
так як судом встановлено наявність і
тяжких для позивача обставин і
наявність вкрай невигідних для
продавця умов договору. Цей пункт
договору свідчить лише про
приховування сторонами цих обставин
від нотаріуса».

За змістом ч. 1 ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 23 постанови від 06 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах,
характеризуються тим, що особа їх
вчиняє добровільно, усвідомлює свої
дії, але вимушена це зробити через
тяжкі обставини.

Визнаючи недійсним оспорюваний
договір купівлі-продажу нежитлового
приміщення, апеляційний суд залишив
поза увагою й не надав належної
правової оцінки тій обставині, що цей
договір укладено 18 грудня 2007 року,
проте до суду з цим позовом позивач
звернувся лише у травні 2014 року й не
зазначив фактів і обставин, за яких він
не звертався до суду раніше.

При цьому сторони не повідомили суду
про те, що рішенням господарського суду
Хмельницької області від 13 березня 2014
року у справі за позовом ХЗ «Полімер»
до ТзОВ «Агро-ЗІП», Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
Хмельницької області в особі
реєстраційної служби Хмельницького
міськрайонного управління юстиції, за
участю третіх осіб на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета
позову: фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6, ОСОБА_7, фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства акціонерного
банку «Укргазбанк», про витребування
майна з чужого незаконного володіння,
скасування рішення про державну
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно, зобов'язання провести державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, яким позов ХЗ «Полімер»
задоволено частково. Наявність
вищевказаного рішення господарського
суду Хмельницької області впливає на
правильність вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд як на державний орган
покладено обов'язок вирішення справи
відповідно до закону, у зв'язку з чим
суд має право й зобов'язаний визначити
характер спірних правовідносин і норми
матеріального права, які підлягають
застосуванню, а також встановити
суб'єктний склад спору.

Суд не має права вирішувати питання про
права та обов'язки осіб, не залучених до
участі у справі, оскільки це є
порушенням норм процесуального права,
які тягнуть за собою безумовне
скасування рішення суду (п. п. 11, 13
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»).

З огляду на вищевикладене суд повинен
вирішити питання про залучення ХЗ
«Полімер» до участі у справі з належним
оформленням цієї процесуальної дії та
відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, згідно з якою обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини,
з'ясувати які обставини встановлені
вищевказаним рішенням господарського
суду Хмельницької області від 13
березня 2014 року і чи
підлягають вони доказуванню у даній
цивільній справі.

Ураховуючи, що судами першої й
апеляційної інстанцій порушено норми
процесуального права, що унеможливлює
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, тому колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
ухвалені у справі рішення судів першої
й апеляційної інстанцій - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Хмельницького заводу
«Полімер» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 12 червня
2014 року та рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 11 липня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович

О.В. Ступак