Дата документу 21.11.2014
Справа № 334/4424/14-ц
Провадження № 2/334/1971/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2014 року Ленінський
районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Колесник С.Г.,

при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Ленінському району про
позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому вказала, що 23.09.2011 року вона
уклала шлюб з ОСОБА_2, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народила сина -
ОСОБА_3, який проживає разом із нею і
перебуває на повному її утриманні.

29.05.2013 року шлюб між сторонами було
розірвано, але фактично шлюбні
стосунки було припинено ще з січня 2013
року. Вже починаючи з квітня 2013 року
вона з відповідачем проживають окремо.
Спорів стосовно міста проживання
дитини не було, відповідач не
заперечував, що дитина буде проживати з
позивачкою.

Після розірвання шлюбу, відповідач
ніякої матеріальної допомоги на
утримання дитини не надає, не
піклується про фізичний і духовний
розвиток сина, не спілкується з дитиною
взагалі, тобто не дбає про його
нормальне самоусвідомлення, не сприяє
засвоєнню загальновизнаних норм
моралі, не надає доступу до культурних
та інших духовних цінностей, не дбає
про оздоровлення.

Відповідач ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків по
вихованню дитини, та з моменту
розлучення взагалі не цікавився
життям, не відвідував його вдома, а з
квітня 2013 року зовсім зник з життя сина.

Крім того, позивачці стало відомо, що
ОСОБА_2 досить часто брав гроші у
своїх знайомих нібито на лікування
сина, в той час, коли дитина взагалі не
хворіла, тобто він шахрайськими діями
здобував кошти на свої особисті
витрати. У червні 2013 року до позивачки
взагалі приїздили невідомі чоловіки з
метою дізнатися, де перебуває її
колишній чоловік, у зв'язку з тим, що він
заборгував їм досить велику суму
грошей.

Позивачка бажає задля оздоровлення
сина, вивозити його на море до АР Крим,
однак, у зав'язку з тим що відповідач
постійно переховується від неї та
інших людей, вона позбавлена
можливості в отриманні від відповідача
письмового дозволу на тимчасовий виїзд
сина межі країни. Своїми діями
відповідач протидіє нормальному
фізичному та духовному розвитку
дитини, його вихованню та
самореалізації, а свої права може у
майбутньому використувати лише на
шкоду синові та його інтересам, і,
взагалі, позивачка аліменти боїться з
життя свого сина.

Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських
прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні позивачка
підтримала позов та просила його
задовольнити. Додала, що увесь цей час,
після розірвання шлюбу з відповідачем
вона самостійно виховує дитину,
створює йому належні умови виховання,
купує одяг, взуття та інші речі,
необхідні для нормального розвитку,
забезпечує відвідування дитячих
закладів, медичне лікування. З
народження сина й до теперішнього часу
вона піклується про його здоров'я, його
фізичний, духовний та моральний
розвиток, готує до самостійного життя
та повністю утримує. За весь час ОСОБА_2
жодного разу не з'явився у квартирі де
мешкає дитина, не навідував його.
Зазначила, що син ОСОБА_3 не отримує
від батька жодного подарунку на день
народження, Новий рік та інші свята.

ОСОБА_1 додала, що відповідач по справі
жодним чином не був позбавлений
інформації стосовно міста перебування
її та їхньої дитини, а з її боку ніколи
не створювалися перешкоди у
спілкуванні дитини з ним та прийманні
участі батька в вихованні,
вищевикладені обставини свідчать про
фактичну можливість, але вольове
небажання виконувати відносно дитини
батьківські обов'язки, покладені на
нього законом. Вважає за доцільне
зауважити, що жодних перешкод
відповідачу у спілкуванні з дитиною та
виконанні батьківських обов'язків вона
не чинила, навпаки, неодноразово
намагалася зв'язатися з відповідачем,
щоб він хоча б іноді провідував свого
сина, однак відповідач уникав і уникає
спілкування з дитиною. В органи опіки і
піклування, або ж в суд, із заявою про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, відповідач не звертався.
Фактично він просто забув про
існування сина ОСОБА_3, життям та
вихованням якого наразі позивачка
опікується самостійно без будь-якої
допомоги з боку батька та його
особистої участі. Разом з тим, ОСОБА_1
додала, що їй стало відомо, що
відповідач взагалі виїхав за межі
України до Російської Федерації на
адресу мешкання його рідної сестри,
задля того, щоб його не знайшли люди,
кому він заборгував гроші.

Таким чином, позивачка вважає, що
батько свідомо нехтує своїми
обов'язками. Крім того, відповідач не
піклується про здоров'я, фізичний,
духовний та моральний розвиток сина, не
переймається його життям, побутом,
лікуванням, й у решті решт, навіть не
утримує його. Всі питання щодо
виховання та лікування вирішуються
позивачкою самостійно без участі та
підтримки з боку відповідача. Дитина
знаходиться на повному її утриманні.

Прокурор та представник Органу опіки
та піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Ленінському району в судове засідання
не з'явилися.

02.09.2014 року на адресу суду надійшло
повідомлення третьої особи, згідно
якого надати висновок щодо доцільності
позбавлення відповідача батьківських
прав не має можливості з причин того, що
станом на час розгляду справи ОСОБА_2
перебуває за межами України.

Відповідач на неодноразові виклики в
судове засідання не з'явився за
невідомих суду причин. З заявою по
розгляд справи за його відсутності та з
запереченнями на позов до суду не
звертався.

Відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України
зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне
рішення.

Вислухавши пояснення позивачки,
вивчивши надані докази,
проаналізувавши їх у сукупності, суд
приходить до наступних висновків.

Сім'я є природним середовищем для
фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання сім'ї разом
з батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Право дитини на
отримання належного сімейного
виховання виникає у неї з моменту
народження .

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ
про усиновлення і про позбавлення
поновлення батьківських прав»,
ухилення від виконання батьківських
обов'язків має місце тоді, коли батьки
не піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема : не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти.

У відповідності до ст. 164 СК України ,
батьки або один з них можуть бути
позбавлені батьківських прав, якщо
буде встановлено, що вони ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дітей чи зловживають
батьківськими правами, жорстоко
поводяться з дітьми, шкідливо
впливають на дітей своєю
аморальною, антигромадською
поведінкою, а також якщо батьки є
хронічними алкоголіками чи
наркоманами.

Позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків,
і способом захисту прав та інтересів
дитини .

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки, або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці. Батьки,
або особи, які їх замінюють, несуть
відповідальність за порушення прав і
обмеження законних інтересів дитини на
охорону здоров'я, фізичний і духовний
розвиток, навчання, .невиконання та
ухилення від виконання батьківських
обов'язків відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України
батьки зобов'язані виховувати свою
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття дитиною
повної загальної середньої освіти,
готувати її до самостійного життя,
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Передача
дитини на виховання іншим особам не
звільняє батьків від обов'язку
батьківського піклування про неї.

Суд при прийнятті рішення приймає до
уваги те, що, керуючись ст. 164 СК України,
ст.ст. 24, 25 Закону України «Про охорону
дитинства», постановою Кабінету
Міністрів України від 24 вересня 2008 року
№ 866 «Питання діяльності органів опіки
та піклування, пов'язаного із захистом
прав дитини», поняття виховання
включає в себе психологічний вплив
батьків (в даному випадку) на дитину з
метою формування у неї прийнятих для
суспільства морально - етичних
установок.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
23.09.2011 року в Ленінському відділі
державної реєстрації актів цивільного
стану Запорізького міського
управління юстиції уклали шлюб. (а.с. 7).

Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року у
сторін народилася дитина - ОСОБА_3, який
перебуває на утриманні позивачки. (а.с.
6)

Згідно довідки ЦОА №1 № 2612 від 09.04.2014
року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
зареєстрований та проживає разом з
позивачкою, за адресою її реєстрації:
АДРЕСА_1. (а.с. 11),

На підставі рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2013
року (справа № 334/3576/13-ц пров. № 2/334/1836/2013)
шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 7-8)

Згідно свідоцтва, виданого 25.03.2014 року
Орджонікідзевським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції позивачка змінила прізвище з
«ОСОБА_1» на «ОСОБА_1». (а.с. 10)

Згідно відповіді КЗ «Центр первинної
медико-санітарної допомоги № 9» м.
Запоріжжя № 37/01-6 від 29.04.2014 року дитина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який мешкав за
адресою: АДРЕСА_2, з 22.03.2012 року по 18.09.2013
року перебував під наглядом в КЗОЗ
«Дитяча поліклініка № 6» та на прийом
до дільничного педіатра з дитиною
завжди з'являлась мати - ОСОБА_1

Крім того, про безвідповідальне
ставлення відповідача до своїх
батьківських обов'язків, свідчить і
його неодноразова неявка в судові
засідання, не дивлячись на той факт, що
він був обізнаний про існування
вказаної справи, оскільки про
наявність в суді спору про позбавлення
батьківських прав відповідач був
повідомлений за місцем тимчасового
мешкання в РФ, АДРЕСА_3, про що свідчать
наявні вматеріалах справи поштові
повідомлення та копія телеграми, однак
з заявою про слухання справи без його
участі та з запереченнями на позов
ОСОБА_2 так і не звертався. Також
відповідач не надав суду доказів, які
свідчили б про те, що він був
позбавлений можливості виконувати
обов'язки по вихованню дитини.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач по справі протягом
тривалого часу не займається
вихованням свого малолітнього сина,
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків, не проявляє до дитини
батьківської уваги та турботи,
відповідач своєю бездіяльністю,
байдужістю до рідної дитини, не маючи
при цьому жодних перешкод, ухиляється
від виконання своїх обов'язків по
вихованню та піклуванню. Таке ухилення
носить свідомий характер, воно тривале,
засновано на не проявленні щонайменшої
батьківської турботи. Обставини, які б
могли вплинути на невиконання
відповідачем своїх батьківських
обов'язків, судом не встановлені.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Разом з тим, доказів, що позивачка
чинить перешкоди відповідачу у
спілкуванні з сином та належного
виконання ним батьківських обов'язків
судом не встановлено .

На підставі викладеного, приймаючи до
уваги, що ОСОБА_2 належним чином не
виконує батьківські обов'язки по
вихованню свого сина, права та інтереси
якого повинні бути захищені у
встановленому Законом порядку та
беручи до уваги обставини справи, в
першу чергу - інтереси малолітньої
дитини, суд вважає, що буде законним і
доцільним прийняти рішення щодо
задоволення позовних вимог та
позбавити відповідача ОСОБА_2
батьківських прав щодо його
малолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Керуючись ст. 3 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60,
212, 213, 215, 169, 224-227,233,294 ЦПК України, ст.ст.
150,164- 166,180,181, 183 Сімейного кодексу
України, ст. 121 Конституції України, ст.
36-1 Закону України «Про прокуратуру»,
ст.ст. 12,24,25 Закону України «Про охорону
дитинства» від 26 квітня 2001 року №
2402-ІІІ, постановою Кабінету Міністрів
України від 24 вересня 2008р. № 866 «Питання
діяльності органів опіки та
піклування, пов'язаного із захистом
прав дитини», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН
НОМЕР_1, останнє відоме місце
реєстрації: АДРЕСА_4

батьківських прав, щодо його
малолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Внести відмітку в актовий запис № 288
від 27.03.2012 року про народження ОСОБА_3,
зроблений Ленінським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції, про позбавлення ОСОБА_2 -
батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особа, без участі якої було
постановлено рішення, має право подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя:
Колесник С. Г.