№201/8724/14-ц
провадження 2/201/2257/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі - Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Красота та здоров'я»
і Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» про визнання недійсними
договору купівлі-продажу і договору
кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07 липня 2014 року звернулася
до суду з позовом до відповідачів ТОВ
«Красота та здоров'я» і ПАТ
«Альфа-Банк» про визнання недійсними
договору купівлі-продажу і договору
кредиту, позовні вимоги уточнювалися.
Позивач в своїх позовних вимогах та в
ході судового засідання посилалася на
те, що 07 червня 2014 року її по телефону
запросили з паспортом до ТОВ «Красота
та здоров'я», вона погодилась, прийшла і
пройшла певні процедури та на
пропозицію представника цього
відповідача в цей день уклала з
відповідачем ТОВ «Красота та здоров'я»
договір купівлі-продажу комплекту
косметики на суму 14000 грн,, з
урахуванням знижок вартість була 10020
грн., грошей для придбання цього
комплекту вона не мала і уклала
кредитний договір з ПАТ «Альфа-Банк»,
отримала в цьому банку кредит в сумі 10659
грн. 57 коп., цими грошима оплатила
комплект косметики, договори були
виконані. Вдома позивачка
поспілкувалася з родичами і вирішили
повернути придбаний товар і розірвати
кредитний договір, але відповідачі
відмовилися це робити. Вона звернулася
до правоохоронних органів та
управління в справах захисту
споживачів, але отримала відмову.
Позивач вважає, що договори
купівлі-продажу і кредиту укладені нею
під впливом омани з боку ТОВ «Красота
та здоров'я» і банку, заборгованості не
має. На її звернення до відповідачів
про з'ясування обставин вказаного та
укладання договору купівлі-продажу і
кредитного договору, боргу, спірне
питання вирішене не було, була відмова.
Позивач вважає вказане протиправним і
порушуючим його права як споживача, а
тому і звернулася в суд з цим позовом. В
обґрунтування позову позивач
посилається на те, що при укладанні
договору їй не була надана вся належна
інформація про всі умови укладання
договору про: відсоткову ставку та
порядок її обчислення, перелік і розмір
розрахунку всіх комісій та інших
фінансових зобов'язань споживача,
штрафні санкції та умови розгляду
спорів і інш., чим порушені її права
споживача. На її звернення до
відповідачів про з'ясування обставин
вказаного та укладання спірних
договорів, питання вирішене не було,
була відмова. Вважає позивач вказане
неправомірним, оскільки порушує її
права, зобов'язання повинно бути
законним і справедливим. Просила
захистити права позивача як споживача
і визнати вказані договори недійсними,
задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ
«Альфа-Банк» в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, пояснивши, що
дійсно укладали з позивачем вказаний
кредитний договір, оформлено все було
вірно і видано кредитні кошти позивачу,
останній користувався цими коштами,
має заборгованість по сплаті кредиті
та відсоткам. Всі істотні умови
договору вони виконали, письмове
роз'яснення цього позивачу було, про що
свідчить його підпис в договорі з
банком, порушень відносно позивача
допущено не було. Ніяких інших
зобов'язань відносно позивача на себе
не брали і не беруть, будь-якої шкоди
позивачу не завдавали. Вважають
позовні вимоги безпідставними і
просили в їх задоволенні відмовити в
повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ
«Красота та здоров'я» в судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив. В письмовому зверненні до
суду з позовом не погодився та
заперечував проти його задоволення,
вказавши, що дійсно укладали з
позивачем вказаний договір
купівлі-продажу комплекту косметики,
зробили знижку, оформлено все було
вірно, позивач скористався їх
пропозицією і косметикою. Всі істотні
умови договору вони виконали, письмове
роз'яснення цього позивачу було, про що
свідчить його підпис в договорі з ними,
порушень відносно позивача допущено не
було. Ніяких інших зобов'язань відносно
позивача на себе не брали і не беруть,
будь-якої шкоди позивачу не завдавали.
Вважають позовні вимоги
безпідставними і просили в їх
задоволенні відмовити в повному
обсязі. Суд вважає можливим розгляд
справи без представника вказаного
відповідача згідно ст. 169 ЦПК України

Вислухавши пояснення позивача і
представника відповідача, з'ясувавши
думку сторін, оцінивши надані і добуті
докази, перевіривши матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги не
обґрунтованими і не підлягаючими
задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено,
що 07 червня 2014 року позивача ОСОБА_1
запросили з паспортом до ТОВ «Красота
та здоров'я», вона погодилась, прийшла і
пройшла певні косметологічні
процедури та на пропозицію
представника цього відповідача в цей
день уклала з відповідачем ТОВ
«Красота та здоров'я» договір
купівлі-продажу комплекту косметики на
суму 14000 грн,, з урахуванням знижок
вартість вказаної косметики, на думку
позивача, склала 10020 грн., грошей для
придбання цього комплекту вона не мала
і в цей же день, 07 червня 2014 року, уклала
кредитний договір № 401621718 з ПАТ
«Альфа-Банк», отримала в цьому банку
кредит в сумі 10659 грн. 57 коп., цими
грошима оплатила комплект косметики,
договори купівлі-продажу і кредиту
були виконані. Вдома позивачка
поспілкувалася з родичами і вирішили
повернути придбаний товар і розірвати
кредитний договір, але відповідачі
відмовилися це робити. Вона звернулася
до правоохоронних органів та
управління в справах захисту
споживачів, але отримала відмову. Зараз
позивачка має заборгованість перед
банком, але ОСОБА_1 вважає, що
заборгованості не має, з письмовою
заявою в передбаченому законом порядку
до банку не зверталася з цим питанням.
Зі слів позивачки, звернення було
усним. На її звернення до відповідачів
про з'ясування обставин вказаного та
укладання договору купівлі-продажу і
кредитного договору, боргу, спірне
питання вирішене не було, була відмова.
Позивач вважає вказане протиправним і
порушуючим її права як споживача, а
тому і звернулася в суд з цим позовом. В
обґрунтування позову позивач
посилається на те, що при укладанні
договору їй не була надана вся належна
інформація про всі умови укладання
договору про: відсоткову ставку та
порядок її обчислення, перелік і розмір
розрахунку всіх комісій та інших
фінансових зобов'язань споживача,
штрафні санкції та умови розгляду
спорів і інш., чим порушені її права
споживача. На її звернення до
відповідачів про з'ясування обставин
вказаного та укладання спірних
договорів, питання вирішене не було,
була відмова. Вважає позивач вказане
неправомірним, оскільки порушує її
права. В добровільному порядку питання
не вирішене і позивач вимушений був
звертатися з позовом до суду. Суд
вважає позовну заяву не підлягаючою
задоволенню в повному обсязі за
наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Судом з'ясовано, що 07 червня 2014 року між
позивачем та відповідачем ТОВ
«Красота та здоров'я» було укладено і
підписано договір купівлі-продажу № 5,
відповідно до умов якого цей
відповідач передав у власність, а
позивач прийняв комплект косметики ТМ
«Desheli» на загальну суму 14000.00 грн.. З
метою здійснення обов'язку щодо сплати
вартості вказаного товару позивачем 07
червня 2014 року укладено з відповідачем
ПАТ «Адьфа-Банк» кредитний договір №
401621718, відповідно до умов якого, було
надано споживчий кредит в сумі 10020.00
грн.: за користування кредитними
коштами, відповідно до умов вказаного
кредитного договору позивач мав
сплатити на користь банку (за весь
період користування коштами) відсотки
в сумі 3 980.00 грн. Отже, таким чином
вартість товару мала б була зрости саме
на суму цих відсотків. Проте, з метою їх
уникнення переплати клієнтом
(позивачем), товариство зробило
останньому знижку, що дорівнює розміру
відсотків за кредитним договором.
Таким чином, вартість товару, разом з
відсотками, нарахованими банком,
становить 14000 грн., та відповідає сумі,
визначеній в договорі купівлі-продажу.
Позивач нічого не переплачує.

Судом встановлено, що позивачем
помилково зазначена вартість товару в
розмірі 10020.00 грн., адже насправді
вартість товару, відповідно до умов
договору купівлі-продажу, становить 14
000.00 грн. Відповідач зробив знижку
позивачу у сумі 3 980.00 грн., що дорівнює
розміру процентів за кредитом,
укладеним між позивачем та банком.
Отже, 10 020.00 грн. це не вартість товару, а
сума до сплати з врахуванням знижки.

Позивачем зазначено, що вона нібито не
мала наміру придбати у відповідача
товар, а її волевиявлення не було
вільним, але доказів цьому вона не
надала. Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивач вказує на обставини, що
суперечать дійсним та взагалі нічим не
доведені, чого вимагає чинне
законодавство України. Як було
зазначено позивачем, для придбання
товару йому нібито було запропоновано
підписати кілька паперів, нібито
позивачка не вдавалася в подробиці
тексту, але судом встановлено, що
позивачка підписала договір
купівлі-продажу, кредитний договір, акт
до договору купівлі-продажу про
ознайомлення зі всією інформацією про
угоду, специфікацію товару, умови і
порядок оплати, ціну та інш..Усі ці
документи, що було підписано позивачем,
мають чіткі назви «Договір
купівлі-продажу», кредитний договір,
акт та інш., копії цих та інших
документів надано позивачу і вона їх не
оспорює. Крім того, з метою укладення
договорів, позивач особисто надавав
представникам відповідачів особисті
данні, що вимагає в таких випадках ТОВ
«Красота та здоров'я» і служба безпеки
банку (паспорт, ідентифікаційний код), а
також анкетних даних для заповнення
договору купівлі-продажу.

Під час огляду лікарем-дерматологом
позивачу було вказано на те, що
застосування косметичної продукції ТМ
«Desheli» може поліпшити стан шкірного
покрову останнього. В жодному разі
позивачу не було вказано на ризик
настання будь-яких несприятливих
наслідків (в тому числі захворювань) у
випадку незастосування косметичної
продукції ТМ «Desheli». Рішення про
придбання товару (косметики), а також
вічний абонемент на проведення
безкоштовних процедур, або відмову від
придбання - залишається за клієнтом.
Клієнт самостійно, на власний страх і
ризик, грунтуючись на власному бажанні,
фінансовому положенні, перевагах,
ґрунтуючись на внутрішньому
переконанні, приймає рішення про
підписання договору купівлі-продажу
або ж відмові від нього.

Слід зазначити, що перевірку
фінансового стану позивача, та взагалі
можливості надання йому кредитних
коштів на придбання косметичної
продукції ТМ «Desheli» здійснювала служба
безпеки банку відповідно до норм
чинного законодавства та внутрішніх
інструкцій банку, враховуючи особу
позивача, майновий стан, та інші надані
ним відповідачу для перевірки власні
дані. Банком було прийнято рішення про
надання позивачу кредитних коштів,
після чого, останнім було вивчено та
підписано кредитний договір.

Судом встановлено, що дійсно
позивача було запрошено на безкоштовну
презентацію продукції ТМ «Desheli». Після
проходження ознайомлювальних
процедур, їй було запропоновано
придбати товар. В результаті чого,
позивачем особисто, без будь якого
примусу, за власним рішенням було
придбано за договором купівлі-продажу
продукцію ТМ «Desheli». Підписуючи договір
купівлі-продажу (п. 7.2.), позивачем було
підтверджено, що товар придбано нею за
власним бажання. Завданням відповідач
(ТОВ) є лише якісне обслуговування,
дотримання чинного законодавства та
створення сприятливих для клієнта
умов. Саме, мабудь, в зв'язку з наданням
якісних послуг, позивач самостійно,
прийняла для себе рішення придбати
товар.

Відповідно до Додатка № 3 до постанови
Кабінету Міністрів України від 19
березня 1994 року № 172 «Про реалізацію
окремих положень Закону України «Про
захист прав споживачів», передбачений
перелік товарів, що не підлягає обміну
(поверненню), серед яких -
парфюмерно-косметичні товари.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Частиною 1
ст. 628 ЦК України визначено, що зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Відповідно до змісту ч. 1
ст. 638 ЦК України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду а також: усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до п. 19 постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» обставини, щодо
яких помилилася сторона правочину
(стаття 229 ЦК), мають існувати саме на
момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення. Не є
помилкою щодо якості речі неможливість
її використання або виникнення
труднощів у її використанні, що сталося
після виконання хоча б однією, зі
сторін зобов'язань. які виникли з
правочину, і не пов'язане з поведінкою
іншої сторони правочину. Не має
правового значення помилка щодо
розрахунку одержання користі від
вчиненого правочину. Помилка внаслідок
власного недбальства, незнання закону
чи неправильного його тлумачення
однією зі сторін не є підставою для
визнання правочину недійсним.

Фактично позивач не наводить жодних
доказів того, що нею було вчинено
правочин під впливом помилки, яка має
істотне значення. Позивач посилається
на той факт, що вона не давала згоди на
укладення договору з використанням
аналогу власноручного підпису та
факсимільного відтворення печатки для
вчинення правочинів. Дане посилання не
відповідає дійсності виходячи з
наступного: відповідно до п. 6
кредитного договору підписанням цього
договору сторони виявляють свою
беззаперечну згоду та розуміння, що
договір підписаний із використанням
аналогу власноручного підпису
уповноваженої особи банку та відтиску
печатки банку, що відтворенні засобами
копіювання відповідає має силу
оригіналу для обох сторін цього
договору і відповідає їх внутрішній
волі.

Окрім того, 07 червня 2014 року між ПАТ
«Альфа-Банк» та ОСОБА_1 JI.O. було
укладено договір про використання
аналогу власноручного підпису та
факсимільного відтворення печатки для
вчинення правочинів. Відповідно до п. 2
даного договору сторони підтверджують
свою беззаперечну згоду на
використання аналогу власноручного
підпису уповноваженої особи банку
згідно відтиску печатки банку, що
відтворені засобами копіювання, зразки
яких містяться в пункту 1 цього
договору для вчинення правочинів
визначених пунктом 1 цього договору, а
також підтверджують, що вчинення
правочинів, що вказані в п.1. цього
договору із використанням аналогу
власноручного підпису уповноваженої
особи банку згідно відтиску печатки
банку, що відтворені засобами
копіювання є вільним волевиявленням
сторін, відповідає внутрішній волі
сторін цього договору, ніяким чином не
порушує права сторін.

Відповідно до пункту 8 постанови № 9
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» «Відповідно до
частини першої статті 215 ЦК (435-15)
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України, саме на момент вчинення
правочину. Не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено. У
зв'язку з цим судам необхідно правильно
визначати момент вчинення правочину
(статті 205 - 210, 640 ЦК (435-15) тощо). Зокрема,
не є укладеними правочини (договори), у
яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору: не
отримано акцепт стороною, шо направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Встановивши ці
обставини, суд відмовляє в задоволенні
позову про визнання правочину
недійсним. Наслідки недійсності
правочину не застосовуються до
правочину, який не вчинено. (...) Вимога
про визнання правочину (договору)
неукладеним не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом. Суди
мають від мовляти в позові з такою
вимогою. У цьому разі можуть заявлятися
лише вимоги, передбачені главою 83 книги
п'ятої ЦК (435-15)(набуття, збереження
майна без достатньої правої підстави).

Статтею 1057-1 ЦК України визначено
правові наслідки визнання кредитного
договору недійсним: 1. У разі визнання
недійсним кредитного договору суд за
заявою сторони в обов'язковому порядку
застосовує наслідки недійсності
правочину, передбачені ча стиною
першою статті 216 цього Кодексу, та
визначає грошову суму, яка має бути
повернута кредитодавцю.

Отже, у випадку задоволення позову
ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання
договору недійсним, позивач має право
заявити вимогу про застосовування
наслідків недійсності правочину,
передбачених частиною першою статті 216
ЦК України та визначення грошової суми,
яка має бути поверну та кредитодавцю.
Але позивач на це не посилається і
таких вимог не заявляє, не ставить
навіть питання про визнання дій банку
по відношенню до нього неправомірними.
Це ще раз свідчить про безпідставність
позову та неможливість його
задоволення.

Позивач вводить в оману суд,
стверджуючи, що банк не надав йому
інформацію, визначену в п. 2 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
адже сам, підписавши кредитний договір
і акт, підтвердив отримання такої
інформації в письмовому вигляді.
Відповідно, позивач не повідомляючи
про те, що отримав усю передбачену
законодавством інформацію намагався
приховати такий факт для уникнення
своїх боргових зобов'язань, що можуть
виникнути у іншій цивільній справі про
стягнення заборгованості за договором
про надання кредиту.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного су
дочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на під ставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Відповідно до ст. 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім пере конанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому до
слідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнят ті.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 7 ЦК України за
звичаєм ділового обороту ризик
покладається на ту сторону в правочині,
яка має невиконані зобов'язання по
відношенню до іншої сторони правочину
(ст. 526 ЦК України). Оспорюваним
договором купівлі-продажу і кредитним
договором обов'язок по поверненню суми
кредиту покладається на позичальника,
тож валютні ризики несе позичальник як
сторона, яка має невиконані
зобов'язання за кредитним договором.

Позивач свідомо звернувся до банку з
метою отримання кредиту та згідно умов
договору підтвердив, що повністю
розуміє всі умови договору, свої права
та обов'язки за договором і
погоджується з ними. Зміна обставин, на
які може посилатися позивач ніяким
чином не пов'язана з умовами виконання
договору. Банк свої зобов'язання по
договору виконав, позичальник, в свою
чергу, отримав те, на що розраховував -
грошових коштів для споживчих потреб.

Відсутність у позичальника необхідних
коштів не є підставою для звільнення
від відповідальності за порушення
зобов'язання у розумінні вимог статті
617 ЦК України. А стаття 625 ЦК України
прямо вказує, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами, оскільки це
прямо передбачено статтею 629 ЦК
України. Посилання позивача в якості
підстави для визнання договорів
недійсними є загальними, невизначеними
та недоведеними. Дії ж позивача з
такого оскарження кредитного договору,
за яким він певний час не виконував
зобов'язання, свідчать про те, що
договір взагалі не тільки не укладався,
а і про посягання на моральні засади
суспільства, які передбачають
добросовісне здійснення прав та
виконання взятих на себе в
передбаченому законом порядку
обов'язків. Щодо надання позивачу
необхідної інформації, то відповідно
до ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» слід зазначити, що
відповідач надавав позивачу повну
відповідь на звернення позивача.

Щодо надання позичальнику необхідної
інформації відповідно до ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
слід зазначити, що з вказаною
інформацією позичальник був
ознайомлений у повному обсязі та у
відповідності до чинного
законодавства України, що
підтверджується кредитним договором
від 07 червня 2014 року, договором
купівлі-продажу, а також копією акту до
договору купівлі-продажу № 00155. До
підписання кредитного договору та
складання вказаного акту позичальник
також детально ознайомився з текстом
спірних договорів та додатків до них.
Вказане вище підтверджується
власноручним підписом позичальника як
акту, так і договору купівлі-продажу,
кредитного договору. У вказаному вище
акті позичальника клієнт власноручно
зазначив, що він ознайомлений та
згодний з умовами купівлі-продажу і
кредитування, які були йому надані у
письмовій формі. Своїм підписом він
підтверджує факт надання йому повної
інформації про товар і умови
кредитування.

В порушення ст. 60 ЦПК України позивачем
не доведено обставини, на які він
посилається як на підставу своїх вимог
щодо недійсності правочину

Договори купівлі-продажу і про надання
кредиту укладаються на власний розсуд
кредитора і позичальника та з
урахуванням вимог цивільного,
банківського законодавства та
вказаних правил.

Згідно частини 1 ст. 215 та ст. 217 ЦК
України підставою недійсності окремої
частини правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього кодексу, однак
позивач та його представник підстави
позову не уточнював і не змінював. За
загальним правилом, закріпленим у ч. 1
ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 235 ЦК удаваним є правочин,
який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що
якщо буде встановлено, що правочин
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правомірну, який
сторони насправді вчинили.

Воля сторін в удаваному правочині
спрямована на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені правочином (наприклад
договір купівлі-продажу квартири
приховує договір застави в
забезпечення повернення позики). При
цьому позивач повинен довести, що
правочин укладений з такою метою і
довести, який правочин приховує
укладений правочин. Позивачем не
надано жодного належного та
допустимого доказу, який би свідчив, що
договір купівлі-продажу і кредитний
договір є недійсними чи удаваними, та
не довів який саме правочин приховав
банк, та з яких підстав, в чому полягає
порушення законодавства і його
особистих прав до чи після підписання
договору.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та
прийняття відповідного обґрунтованого
по ній рішення неможливе без
встановлення фактичних обставин,
вибору норми права та висновку про
права та обов'язки сторін. Всі ці
складові можуть бути з'ясовані лише в
ході доказової діяльності, метою якої
є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і
повне з'ясування всіх обставин справи,
встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Слід також зазначити, що
позивач в разі наявності труднощів
щодо витребування доказів по справі,
відповідно до статті 137 ЦПК, міг би
скористатися своїм процесуальним
правом та звернутися до суду з
відповідним клопотанням про
витребування доказів. Але в даному разі
цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що
неправомірними, злочинними діями
відповідачів позивачу було завдано
ушкодження здоров'я, майнової шкоди та
прямих збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями відповідача
і підлягають відновленню чи повному
відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов не підлягає
задоволенню а ні частково, а ні
повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідачі заперечують
будь-які домовленості і зобов'язання
стосовно позивача, а позивач цього не
довів, відповіді позивачу на його
звернення надавалися, твердження
позивача про наявність будь-яких інших
зобов'язань є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги позицію
позивача стосовно наполягання на своїх
позовних вимогах, оскільки вона
спростовується вищенаведеним і нічим
об'єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову
до ТОВ «Красота та здоров'я» і ПАТ
«Альфа-Банк» про визнання недійсними
договору купівлі-продажу і договору
кредиту відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про визнання недійсними
договору купівлі-продажу і кредитного
договору в такому вигляді не
ґрунтуються на вимогах закону, а тому в
їх задоволенні слід відмовити в
повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції
України, ст. ст. 3, 5, 60, 22, 203, 607, 627, 629, 632, 651,
1051, 1054, 1057-1 ЦК України, ст. ст. 4, 47, 66
Закону України «Про банки та
банківську діяльність», ст. ст. 6, 7, 55, 56
Закону України «Про Національний банк
України», ст. ст. 1, 11, 15, 18, 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Красота та здоров'я»
і Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» про визнання недійсними
договору купівлі-продажу і договору
кредиту відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -