Справа № 466/7837/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 грудня 2014 року

Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі:

головуючої - судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської
міської ради, третя особа
Кушнирівський будинок-інтернат для
громадян похилого віку та інвалідів
про встановлення факту, визнання права
власності, -

у с т а
н о в и в:

14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою до Львівської
міської ради про встановлення факту
його постійного проживання однією
сім'єю разом з ОСОБА_2 з вересня 1995 року
по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 та
визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно, після смерті ОСОБА_2 на
1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог зазначає
про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його
мати - ОСОБА_3, яка разом з моїм вітчимом
- ОСОБА_2, була власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності на квартиру, виданого
Виконкомом Львівської міської ради
20.04.1995 року за № 41742.

Після смерті матері позивач прийняв
спадщину та 27 січня 1997 року оформив
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, посвідчене державним
нотаріусом Третьої Львівської
державної нотаріальної контори за
реєстровим № 2-224 на 1/2 частину
спадкового майна. В зв'язку з тим, що
ОСОБА_2 не мав близької родини,
обов'язок по його догляду та опіці взяв
на себе позивач. ОСОБА_2 був хворою
людиною похилого віку та потребував
постійного стороннього догляду та
лікування. Позивач ОСОБА_1 повністю
сплачував квартплату та комунальні
платежі, забезпечував ОСОБА_2
необхідними продуктами харчування,
одягом та засобами гігієни. В січні 1999
року позивач ОСОБА_1 влаштував ОСОБА_2 в
будинок-інтернат для громадян похилого
віку та інвалідів в с. Кушнирівка
Волочиського району Хмельницької
області. В цьому закладі ОСОБА_2
надавали необхідну медичну допомогу та
професійний догляд, позивач в свою
чергу регулярно навідував його та
забезпечував всім необхідним. Ніхто
більше не опікувався ОСОБА_2, оскільки
близької родини він не мав. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_2 помер у віці 86 років. До дня
смерті ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 був
єдиною людиною, яка була його сім'єю та
опікувалася ним.

Оскільки після смерті ОСОБА_2
залишилося майно, а саме 1/2 частина
квартири АДРЕСА_1, просить ухвалити
рішення, яким встановити факт
спільного постійного проживання разом
з ОСОБА_2 з 1995 року року по день смерті
ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за
ОСОБА_1 право власності на спадкове
майно - 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник позовну заяву
підтримали, давши пояснення аналогічні
тим, що викладені в поданій до суду
заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні у вирішенні позову
покладалася на рішення суду.

Представник третьої особи
Кушнирівського будинку-інтернату для
громадян похилого віку та інвалідів в
судове засідання не з'явився з
невідомих суду причин, хоча належним
чином був повідомлений про дату та час
розгляду справи в суді.

Заслухавши пояснення позивача, та його
представника, представника
відповідача, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
з'ясувавши дійсні обставини справи,
дослідивши зібрані по справі докази,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача -
ОСОБА_3, яка разом з вітчимом - ОСОБА_2,
була власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на квартиру, виданого Виконкомом
Львівської міської ради 20.04.1995 року за
№ 41742.

Після смерті матері позивач ОСОБА_1
прийняв спадщину та 27 січня 1997 року
оформив свідоцтво про право на
спадщину за заповітом № 470/96,
посвідчене державним нотаріусом
Третьої Львівської державної
нотаріальної контори за реєстровим №
2-224 на 1/2 частину спадкового майна.

Після оформлення спадкових прав на
частину квартири, позивач ОСОБА_1
повністю вступив в її володіння та
користування. Позивач повністю
сплачував квартплату та комунальні
платежі.

Крім цього, оскільки у ОСОБА_2 не було
інших родичів, позивач забезпечував
ОСОБА_2 необхідними продуктами
харчування, одягом та засобами гігієни.

14 січня 1999 року позивач влаштувати
ОСОБА_2 в будинок-інтернат для громадян
похилого віку та інвалідів в с.
Кушнирівка Волочиського району
Хмельницької області, що
підтверджується долученою до
матеріалів справи копією довідки
Кушнарівським будинком-інтернатом для
громадян похилого віку та інвалідів
від 07.03.2006 року № 10.

В цьому закладі ОСОБА_2 надавали
необхідну медичну допомогу та
професійний догляд, позивач ОСОБА_1 в
свою чергу регулярно навідував його та
забезпечував всім необхідним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у віці 86
років.

Як вбачається з листа ЛОДК «БТІ та ЕО»
від 25.12.2001 року за № 8701 згідно архівних
даних станом на 24.12.2001 року, 1/2 частина
квартири АДРЕСА_1 належить на праві
власності гр. ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва № 41742 про право власності
виданого Виконавчим комітетом
Львівської міської ради народних
депутатів 20 квітня 1995 року.

Відповідно до листа від 11 березня 2014
року № 693/01-16 Третьої львівської
державної нотаріальної контори
спадкова справа по смерті ОСОБА_2, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно даних
Алфавітних книг обліку спадкових справ
Третьої львівської державної
нотаріальної контори не заводилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України у
рішенні суду про встановлення факту
повинно бути зазначено відомості про
факт, встановлений судом, мету його
встановлення, а також докази, на
підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім`єю не менш як
п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

На підставі вищенаведеного, оцінивши
зібрані по справі докази, суд вважає, що
позовна заява є підставною та її слід
задовольнити встановивши факт
постійного проживання ОСОБА_1 разом з
ОСОБА_2 з вересня 1995 року по день смерті
останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за
ОСОБА_1 право власності на спадкове
майно - 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215
Цивільного процесуального кодексу
України,

вирішив:

позов задовольнити.

Встановити факт спільного проживання
однією сім'єю ОСОБА_1, 1950 року
народження з ОСОБА_2, 1916 року народження
з вересня 1995 року по день смерті ОСОБА_2
- ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування по смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя Д. Б. Глинська