Справа № 675/1492/14-ц
Провадження № 2/675/375/2014
"04" грудня 2014 р. Ізяславський районний
суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Столковського В. І.,
при секретарі судового засідання -
Гук-Миронюк Ю. Г., за участю: позивача -
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Ізяслав цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Ренесанс Капітал», Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
визнання кредитних договорів
У червні 2014 року ОСОБА_1, який, як опікун,
діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся до
суду з позовом про визнання недійсними
укладено 14 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та
Публічним акціонерним товариством
«ОТП Банк», та кредитного договору № GP -
5081538, який укладено 16 вересня 2013 року
між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним
товариством «Банк Ренесанс Капітал».
Свої вимоги обґрунтувував тим, що
рішенням Ізяславського районного суду
Хмельницької області від 21 травня 2014
року ОСОБА_2, яка страждає психічним
захворюванням, визнано недієздатною, а
його призначено її опікуном. 14 жовтня
2013 року між ОСОБА_2 та Публічним
акціонерним товариством «ОТП Банк»
укладено кредитний договір № ,
відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у
відповідача кредит у розмірі 27 794 грн. 16
вересня 2013 року між ОСОБА_2 та Публічним
акціонерним товариством «Банк
Ренесанс Капітал» укладено кредитний
договір № GP - 5081538, відповідно до якого
ОСОБА_2 отримала у відповідача кредит у
розмірі 14 999,36 грн.

Посилаючись на те, що на день укладення
оспорюваних договорів ОСОБА_2
страждала психічним захворюванням,
внаслідок чого не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними,
згідно уточнених позовних вимог ОСОБА_1
просив визнати ці договори недійсними.

У судовому засіданні ОСОБА_1 уточнені
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача Публічного
акціонерного товариства «Банк
Ренесанс Капітал» Щудла А. М. у судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином. У поданих до суду письмовому
клопотанні та запереченнях просив
слухати справу за його відсутності та
вказав, що проти задоволення позову
заперечує у повному обсязі.

Представник відповідача Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» у
судове засідання не з'явився, про час та
місце слухання справи повідомлений
належним чином, про причини неприбуття
суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 14 жовтня 2013
року між ОСОБА_2 та Публічним
акціонерним товариством «ОТП Банк»
укладено кредитний договір № ,
відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у
відповідача кредит у розмірі 27 794 грн.

16 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та
Публічним акціонерним товариством
«Банк Ренесанс Капітал» укладено
кредитний договір № GP - 5081538, відповідно
до якого ОСОБА_2 отримала у відповідача
кредит у розмірі 14 999,36 грн.

Рішенням Ізяславського районного суду
Хмельницької області від 21 травня 2014
року ОСОБА_2 визнано недієздатною, а
ОСОБА_1 призначено її опікуном.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені. У разі
наступного визнання фізичної особи,
яка вчинила правочин, недієздатною
позов про визнання правочину недійсним
може пред'явити її опікун.

З аналізу вищевказаних норма
матеріального права випливає, що
підставою для визнання правочину
недійсним по ст. 225 ЦК України може бути
лише абсолютна неспроможність особи в
момент вчинення правочину розуміти
значення своїх дій та (або) керувати
ними.

У відповідності до довідки
Ізяславської центральної районної
лікарні від 10 червня 2014 року № 507,
ОСОБА_2 поставлена на диспансерний
облік лікарем-психіатром в березні 2014
року. Діагноз - судинна деменція.
Стаціонарно обстежена та пролікована в
квітні 2014 року в обласній
психіатричній лікарні № 2. Діагноз в
епікризі № 194 той самий. По даним
епікризу розвивалась із затримкою у
фізичному та розумовому відношенні,
навчалась у спецшколах. Захворювання у
ОСОБА_2 розвивалось з дитинства.

Згідно з архівним витягом з протоколу
засідання педагогічної ради вчителів
1-5 класів Ізяславської шкоди № 1 від 20
травня 1964 року № 8, ученицю 2 А класу
ОСОБА_2 залишили на повторний курс і
рекомендували на медико-педагогічну
комісію, оскільки остання дуже
повільно сприймала програмовий
матеріал, повільно читала, при
списуванні допускала помилки, не могла
розв'язувати задачі і приклади.

За змістом пенсійного посвідчення
НОМЕР_1, ОСОБА_2 є інвалідом II групи
довічно внаслідок загального
захворювання.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 показала, що знає ОСОБА_2 з 5-ти
років. Остання з дитинства розумово
відстала, а тому навчалася у інтернаті
в м. Базалія. На даний час ОСОБА_2 теж
відстає у розвитку, не може чітко дати
пояснення, не вміє рахувати гроші тощо.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона
товаришує із родиною ОСОБА_2. ОСОБА_2
мала відхилення у розвитку з дитинства.
На даний час вона теж має розлади у
поведінці, не може спілкуватися з
людьми, розгублюється, не вміє приймати
рішення, не може орієнтуватися у
простих життєвих ситуаціях, виконує
лише просту роботу по господарству.

Згідно з роз'ясненями, що містяться у п.
16 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», правила статті 225 ЦК
України поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак, у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Відповідно до акту
судово-психіатричного експерта № 561
від 27 жовтня 2014 року, під час укладення
спірних кредитних договорів ОСОБА_2
виявляла легку розумову відсталість
(олігофренія в ступені вираженої
дебільності по МКХ-9) з поведінковими
розладами. За своїм психічним станом і
станом здоров'я остання під час
укладання цих договорів не могла
правильно розуміти значення своїх дій,
керувати ними та передбачати їх
наслідки.

За приписами ч. 1 ст. 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, а частиною другою цієї статті
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст.
60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність чи відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема звуко
- і відеозаписів і висновків експертів.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України
встановлено, що для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть участь у
справі.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК
України судом було роз'яснено
відповідачам шляхом надсилання листа
право на заявлення клопотання про
призначення повторної та/або
додаткової судово-психіатричної
експертизи.

Однак, у судове засідання
представники відповідачів не
з'явилися, висновки експертизи не
оспорили, клопотання про призначення
додаткової чи повторної експертизи не
заявили.

Хоча висновок експертизи є лише
одним із доказів у справі і йому слід
давати оцінку в сукупності з іншими
доказами, будь-які зовнішні обставини
мають лише побічне значення для
встановлення того, чи була здатною
особа в конкретний момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними.

Така правова позиція викладена
у постанові Верховного Суду України
від 29 лютого 2012 року № 6-9 цс 12, яка
відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є
обов`язковою для всіх судів України.

Оскільки належними та допустимими
доказами вказаний висновок експертизи
відповідачами не спростований, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_2 на час
укладання оспорюваних договорів не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, а тому вимоги
опікуна останньої ОСОБА_1, який у
відповідності до ст. 255 ЦК України має
право звернутися до суду з таким
позовом, підлягають до задоволення.

Слід також зазначити, що ст. 216 ЦК
України встановлено, що недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов`язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов`язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

Суд приймає до уваги, що відповідно до
ст. 215 ЦК України існує розмежування
видів недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом, та оспорювані -
якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 215, 216 ЦК
України, вимога про застосування
наслідків недійсності оспорюваного
правочину може бути заявлена як однією
зі сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

За змістом ст. 216 ЦК України, суд може
застосувати з власної ініціативи лише
наслідки недійсності нікчемного
правочину.

За положеннями ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, з огляду на те, що вимогу
про застосування передбачених ст. 216 ЦК
України наслідків недійсності
оспорюваного правочину сторонами не
заявлено, враховуючи при цьому
положення вищевказаних норм
матеріального та процесуального права,
суд приходить до висновку про
відсутність підстав для застосування
реституції з ініціативи суду.

Слід також вказати, що сторони вправі
звернутися з позовом до суду з такою
вимогою згідно з ст. 15 ЦК України.

Як убачається з роз'яснень, викладених
у п.п. 13, 35 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах»,
якщо в позовній заяві об'єднано дві або
більше самостійних вимог немайнового
характеру, пов'язані між собою, судовий
збір сплачується окремо з кожної із
таких вимог. При пред'явленні позову до
кількох відповідачів одним або
кількома позивачами, звільненими від
сплати судового збору, він стягується в
дохід держави за рішенням суду окремо з
кожного відповідача пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, з відповідачів на користь
держави слід стягнути судовий збір по
243 грн. 60 коп. з кожного.

Також відповідачі повинні сплатити для
ОСОБА_1 916 грн. 91 коп. витрат на
проведення судово-психіатричної
експертизи, про що свідчить подана ним
квитанція про оплату експертизи.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, 203, 215, 216, 225, 255 ЦК України, ст.ст.
10, 11, 57-62, 64, 88, 143, 145, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Ренесанс Капітал», Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
визнання кредитних договорів
недійсними задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №
, який укладений 14 жовтня 2013 року
між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним
товариством «ОТП Банк».

Визнати недійсним кредитний договір №
GP - 5081538, який укладений 16 вересня 2013
року між ОСОБА_2 та Публічним
акціонерним товариством «Банк
Ренесанс Капітал».

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Банк
Ренесанс Капітал» та Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» на
користь держави по 243 грн. 60 коп.
судового збору.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Банк
Ренесанс Капітал» та Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» на
користь ОСОБА_1 по 458 грн. 46 коп. витрат
на проведення судово-психіатричної
експертизи

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана до апеляційного
суду Хмельницької області через
Ізяславський районний суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: підпис
В. І. Столковський

Згідно з оригіналом: суддя

Секретар: