Провадження № 2/127/7096/14
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

13 листопада 2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Прокопчук А.В.,

при
секретарі Поливаній Ю.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітної дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітної дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
15.06.2003 року позивач зареєструвала з
відповідачем шлюб у Відділі РАГС
Вінницької міської ради Вінницької
області, про що зроблено актовий запис
№ 935.

Спільне життя з відповідачем не
склалося та рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці від 11.06.2012
року шлюб між сторонами був розірваний.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання
шлюбу проживає з позивачем.

Позивач зазначає, що останнім часом
відповідач не бере участі в утриманні
дитини, а тому вона змушена була
звернутися до суду з позовом про
стягнення аліментів. На думку ОСОБА_1,
відповідач в змозі надавати їй
матеріальну допомогу на утримання
дитини, оскільки має постійну роботу,
де отримує стабільний заробіток
достатнього рівня, а також він
займається приватною підприємницькою
діяльністю та має додатковий дохід
достатнього рівня. Крім того,
додатковим доходом відповідача є
орендна плата від здачі в оренду під
офіси та магазин, належних йому
нежитлових приміщень. Оскільки житлом
відповідач забезпечений, інших
утриманців у нього немає, тому позивач
просить стягнути з відповідача
аліменти на утримання дитини в розмірі
1/4 частини від фіксованих видів його
доходу та в твердій грошовій сумі 2000
грн., щомісячно з додаткових джерел
доходу відповідача.

В судовому засіданні позивач
позов підтримала, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.
Просила позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився з невідомих причин, хоча про
дату, час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином. Також до
суду ним була подана заява, в якій
зазначено, що з дати розлучення ним
було сплачено аліменти на утримання
дитини та матеріальної допомоги в сумі
71965 грн.; все його майно та рахунки СПД в
банках арештовані; має банківські
кредити із простроченою
заборгованістю та вже декілька років
не займається підприємницькою
діяльність, тому просить встановити
суму аліментів на утримання дитини на
рівні мінімального розміру аліментів
на одну дитину в Україні в 2014 році та
врахувати кошти в сумі 71965,00 грн
отримані позивачем в якості аліментів
в майбутні платежі, які призначити не
раніше 01.03.2018 року(а.с14). За таких
обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК
України суд ухвалив заочне рішення у
його відсутність на підставі наявних в
справі доказів, оскільки позивач не
заперечила проти такого порядку
вирішення спору.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що згідно
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 11.06.2012 року шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 3).

З свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2, виданого 30.12.2003 року міським
відділом РАГС управління юстиції
Вінницької області, судом встановлено,
що сторони по справі є батьками ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

З довідки ОСББ "Миколаївська-8" №
1506 від 07.10.2014 року судом встановлено, що
син зареєстрований та проживає разом з
позивачем за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5).

Відповідно до положень ст. ст. 1-3
Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх
діях щодо дітей першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Зокрема, передбачено, що дитині
забезпечується такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживаються всі
відповідні законодавчі і
адміністративні заходи.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України
батьки зобов'язані утримувати дітей до
їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх дітей до
досягнення ними повноліття.

Виходячи з положень вищевказаної
статті, утримання дитини є рівною мірою
обов'язком як матері, так і батька. А
тому, суд вважає, що з відповідача на
користь позивача слід стягнути
аліменти на утримання сина.

Визначаючи розмір аліментів, які
слід стягнути з відповідача на
утримання дитини, суд виходить з
положень ст.ст. 181, 182 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України
за рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина
та інші обставини, що мають істотне
значення.

З наявних в матеріалах справи
квитанцій від 13.08.2012 року, 21.08.2012 року,
розписок від 10.09.2012 року, 22.04.2013 року,
18.09.2014 року та заявок на відправлення
переказу від 15.09.2014 року, від 18.09.2014 року
встановлено, що ОСОБА_2 перераховував
позивачу кошти на загальну суму 71965,00
грн. (а.с. 15-21). Дані кошти були сплачені
в якості аліментів, на придбання сину
речей (кросівок, футболки), допомоги
родичам та в рахунок розподілу майна
придбаного в шлюбі.

Згідно ч.1 ст. 189 СК України батьки мають
право укласти договір про сплату
аліментів на дитину, у якому визначити
розмір та строки виплати. Умови
договору не можуть порушувати права
дитини, які встановлені цим кодексом.
Договір укладається у письмовій формі
і нотаріально посвідчується.

Таким чином, вимога відповідача про
зарахування коштів в сумі 71965,00 грн.
отриманих позивачем в якості аліментів
в майбутні платежі, не підлягає
задоволенню, оскільки ним не було
надано нотаріально посвідченого
договору про сплату аліментів, як це
визначено в ст. 189 СК України.

Також, судом встановлено, що за
виконавчим листом №2а/0270/5123/11, виданого
16.01.2012 року Вінницьким окружним
адміністративним судом з ОСОБА_2 на
користь держави стягнуто борг в сумі
5484,39 грн., що підтверджується
постановою про відкриття виконавчого
провадження від 30.01.2012 року (а.с. 26).

З податкової вимоги від 19.09.2014 року №
4998-25, судом вбачається, що з ОСОБА_2
станом на 18.09.2014 року сума податкового
боргу платника податків за узгодженими
зобов'язаннями становить 7607,86 грн.
(а.с.39).

Суд, критично ставиться до пояснень
позивача відносно того, що ОСОБА_2
займається приватною підприємницькою
діяльністю, оскільки як вбачається з
повідомлення державного реєстратора
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 30.10.2014 року, до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
30.10.2014 року було внесено запис про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(а.с.50).

За змістом ч. 1 ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі. Оскільки, судом
встановлено, що відповідач має
стабільний, регулярний дохід, а позивач
просить стягнути аліменти в розмірі 1/4
частини від всіх видів заробітку
(доходу) відповідача, тому норми даної
статті не можуть бути застосовані.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів",
аліменти на дитину присуджуються в
частці від заробітку (доходу) її
матері, батька (ст. 183 СК України) або в
твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України)
і виплачуються щомісячно. Вирішуючи
питання щодо розміру аліментів, суд
повинен ураховувати стан здоров'я,
матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність в
останнього інших неповнолітніх дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, повнолітніх дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення. А,
позивач просить стягнути і 1/4 частини
від всіх видів заробітку (доходу)
відповідача, і 2000 грн., що суперечить п.
17 вищезазначеної постанови, де чітко
визначено, що аліменти можуть
присуджуватися в частці або в твердій
грошовій сумі. Одночасне поєднання
двох способів виплати аліментів, не
передбачено законодавством.
Виходячи із наведеного, суд
вважає, що відповідач може і повинен
надавати матеріальну допомогу дитині.

Проте, надумку суду, вимога позивача
про стягнення аліментів, також з
додаткових доходів відповідача в
розмірі 2000 грн. не підлягає
задоволенню, оскільки додатковий дохід
входить в суму 1/4 частини від всіх видів
заробітку (доходу), які просить позивач.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом враховується, що дитина
проживає разом із позивачем ОСОБА_1,
відповідач ОСОБА_2 працює директором на
ТОВ "Профсервіс", інших утриманців не
має та враховуючи у сукупності
матеріальний стан відповідача: що він
має заборгованість по кредитному
договору, податковій вимозі та
виконавчому листу №2а/0270/5123/11.

Виходячи із вищевикладеного,
засад розумності і справедливості, а
також забезпечення інтересів
неповнолітнього сина ОСОБА_3, суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання сина в розмірі 1/4
частини від всіх видів заробітку
(доходів), щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, до досягнення сином
повноліття.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з
відповідача в дохід держави підлягає
стягненню 243,60 грн. судового збору та на
користь позивача 250 грн. витрат на
правову допомогу, які документально
підтверджені (а.с. 6).

У відповідності до ст. 367 ЦПК України
суд допускає рішення в частині
стягнення аліментів до негайного
виконання у межах суми платежу за один
місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.
51 Конституції України, ст.ст. 1-3
Конвенції ООН "Про права дитини", п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", ст.ст. 180, 181, 182, 184,
189, 191 СК України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215,
224-226, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітної
дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м. Вінниці, працюючого
директором на ТОВ "Профсервіс",
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4
частини від всіх видів заробітку
(доходів) відповідача, щомісячно, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, до його
повноліття, починаючи з 08.10.2014 року.

Решту позовних вимог залишити без
задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 250
грн. витрат на правову допомогу та в
дохід держави 243 грн. 60 коп. судового
збору.

Рішення в частині стягнення аліментів
в межах суми платежу за один місяць
допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути
оскаржене до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: