АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7907/2014
Головуючий 1 інст. -
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою представника
комунального підприємства
«Жилкомсервіс» - Чайка Івана Івановича
на ухвалу Дзержинського районного суду
м. Харкова від 22 вересня 2014 року по
справі за заявою комунального
підприємства «Жилкомсервіс» про
видачу судового наказу про стягнення з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, -

ВСТАНОВИВ:

18.09.2014 року комунальне підприємство
«Жилкомсервіс» (далі по тексту - КП
«Жилкомсервіс») звернулось до суду з
заявою в якій просило видати судовий
наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_4
та ОСОБА_5 заборгованості з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій в сумі 3 286 грн. 60 коп.

В обґрунтування заяви заявник
зазначив, що боржники мешкають в
квартирі АДРЕСА_1 та є споживачами
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, що надаються
КП «Жилкомсервіс». Між заявником та
боржником встановились фактичні
договірні відносини з приводу надання
житлово-комунальних послуг, про що
свідчить відкритий особистий рахунок
№ НОМЕР_1 однак боржники не виконують
обов'язки покладені на них чинним
законодавством у зв'язку з чим мають
заборгованість, яка станом на 01.06.2014
року становить 3286 грн. 60 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 22 вересня 2014 року
відмовлено у прийнятті заяви КП
«Жилкомсервіс» про видачу судового
наказу.

В апеляційній скарзі представник КП
«Жилкомсервіс» - Чайка І.І. просить
ухвалу скасувати та постановити нову,
якою направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Вважає ухвалу суду необґрунтованою та
такою, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідності
висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що суд безпідставно
послався на сплив строку позовної
давності, передбачного ст.257 ЦК України,
та без відповідної заяви боржника щодо
застосування строку позовної давності,
дійшов передчасного висновку про
наявність спору про право.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника КП «Жилкомсервіс», який
підтримав апеляційну скаргу і просив
її задовольнити, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги за
таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, суддя першої
інстанції керувався тим, що із заяви та
поданих документів вбачається спір про
право, так як КП «Єилкомсервіс» суд
стягнути з боржників на свою користь
заборгованість за жилово-комунальні
послуги за період, що виходить за межі
загальних строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується з ухвалою
суду першої інстанції, оскільки вона
ухвалена у відповідності з вимогами
закону. Так, п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України
передбачено, що суддя відмовляє у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу у разі, якщо із заяви і поданих
документів вбачається спір про право.

Висновок суду про те, що в поданих
заявником документах вбачається спір
про право ґрунтується на тому, що в
наданих заявником розрахунку
заборгованості (а.с.14) вказано, що
загальна сума боргу 3425,84грн.
складається з зазначених в
узагальненій формі щорічних
нарахувань суми боргу за 2007, 2008, 2009, 2010,
2011, 2012, 2013 роки, перше півріччя 2014 року, а
також заборгованості у сумі 1332,42грн.
станом на 01.04.2007р. без зазначення
початку періоду, за який він виник.

З вказаного «розрахунку» вбачається,
що у будь-якому разі вказані суми
заборгованості виникли за період, який
знаходиться поза межами передбаченого
за загальним правилом трирічного
строку, в межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
(ст.257 ЦК України).

На цю обставину зазначено і в
роз'ясненнях, які містяться в п.9
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №14 від 23.12.2011 року, де зазначено,
що наявність спору про право (пункт 2
частини третьої статті 100 ЦПК), яке є
підставою для відмови у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника; документів, що
підтверджують порушення суб'єктивного
права або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором); із доданих документів
вбачається пропуск позовної давності.
Така вимога може бути вирішена лише у
позовному провадженні (частина третя
статті 267 Цивільного кодексу України).

Зазначені в «розрахунку
заборгованості»(а.с.14) дані про
часткову оплату наймачами послуг, а
також заборгованість поза межами
трирічного строку позовної давності
судом правильно розцінено, як ознаки
наявності спору про право.

Колегія суддів відхиляє доводи
апелянта в тій частині, що висновок про
наявність спору є передчасним у зв'язку
з відсутністю в матеріалах справи
заяви боржника про застосування
наслідків сплину позовної давності
(ст.267 ЦК України), оскільки передбачені
ст.102 ЦПК України особливості вирішення
заяви про видачу судового наказу, на
відміну від позовного провадження, не
передбачають участь боржників у
вирішенні долі заяви про видачу
судового наказу та можливості подати
ними заяву про застосування наслідків
сплину позовної давності.

Зазначене свідчить про необхідність
дотримання заявником вимог ст.ст. 96, 100
ЦПК України з метою уникнення
ускладнень, передбачених ч.6 ст.98 ЦПК
України, а також з метою виключення в
поданій заяві та додатках до неї даних,
що свідчать про наявність спору про
право.

В поданій до суду 18.09.2014 року заяві КП
«Жилкомсервіс» про видачу судового
наказу про стягнення боргу з ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 присутні усі зазначені вище
ознаки, а наявність в них ознак спору
про право свідчить про законність і
обґрунтованість прийнятої судом 22.09.2014
року ухвали про відмову у прийнятті
заяви.

Колегія суддів відхиляє також і
посилання представника КП
«Жилкомсервіс» на безпідставне
незастосування судом передбаченого ч.5
ст.100 ЦПК України положення про видачу
судового наказу в частині безспірних
вимог, оскільки в заяві від 18.09.2014 року
відсутнє належне обґрунтування суми
боргу з посиланням на його складові та
розмежуванням на періоди, за яких борг
виник, що само по собі унеможливлює
застосування судом вказаного ч.5 ст.100
ЦПК України вирішення безспірної
частини вимог. Крім того, вказані
заявником вимоги взаємопов'язані і
окремий їх розгляд неможливий.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312,
ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
комунального підприємства
«Жилкомсервіс» - Чайка Івана Івановича
відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.
Харкова від 22 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: