У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 25 грудня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання збільшення плати за
користування кредитом безпідставною,
визнання іпотечного договору
припиненим та визнання факту переплати
за договором іпотеки, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 20 березня 2014 року
та рішення апеляційного суду Київської
області від 28 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, у якому просило в
рахунок погашення боргу за кредитним
договором в розмірі 71 274,79 грн звернути
стягнення на предмет іпотеки -квартиру
АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета
іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладанням від імені відповідачів
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою, з отриманням
витягу з реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів у всіх
установах, та здійсненням всіх інших
повноважень, необхідних для продажу
предмета іпотеки, виселити
відповідачів та інших осіб із квартири
АДРЕСА_1 зі зняттям із реєстраційного
обліку

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22
листопада 2007 року між банком і ОСОБА_4
було укладено кредитний договір, за
яким остання отримала кошти в сумі 40 000
грн терміном на 10 років та сплатою
15 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 21
листопада 2007 року між банком, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено
договір іпотеки, згідно з яким останні
передали в іпотеку належне їм майно -
квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником своїх зобов'язань
станом на 14 квітня 2013 року утворилася
заборгованість в розмірі
71 274,79 грн, з яких 31 588,87 грн - залишок
кредиту, 28 21,76 грн - відсотки, 4 484,63 грн -
пеня, 6479,53 грн - штраф.

Посилаючись на ч.2 ст.1050 ЦК України,
ст.ст.33,39 Закону України «Про іпотеку»
та умови кредитного договору, банк
просив задовольнити позов.

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 подав
зустрічну позовну заяву, у якій з
урахуванням уточнень просив визнати
неправомірним підвищення банком
процентних ставок за кредитним
договором від 19 листопада 2007
року, визнати частково недійсним
іпотечний договір від 21 листопада 2007
року у частині прав і обов'язків для
нього.

Вимоги мотивував тим, що банк всупереч
умовам договору в односторонньому
порядку, не повідомивши його, як
майнового поручителя, збільшив
відсоткову ставку з 15 % до 30 %, що
призвело до збільшення обсягу його
відповідальності, а тому згідно ст.559 ЦК
України майнова порука його, ОСОБА_5 і
ОСОБА_4 припинилася.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 березня 2014 року у задоволенні
обох позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 28 серпня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким
задоволенні первинного та зустрічного
позовах відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_4
просять скасувати рішення судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про задоволення їх зустрічного
позову, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову у задоволенні первинного та
зустрічного позовах, суд апеляційної
інстанції виходив із відсутності у
банка права на дострокове повернення
кредиту із заявлених ним підстав,
зокрема наявності у позичальника
простроченої заборгованості з огляду
на те, що ОСОБА_4 виконує свої
зобов'язання та не має простроченої
заборгованості з урахуванням
незмінності розміру щомісячного
платежу, визначеного кредитним
договором.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Доводи скарги про невідповідність
проголошеної і роздрукованої
резолютивної частини судового рішення
спростовуються прослуханим диском.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суд
апеляційної інстанції з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову в задоволенні обох позовів.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене та
керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_4
відхилити, рішення апеляційного суду
Київської області від 28
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова