Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
- Шимківа С.С.

суддів:
- Бондаренко Н.В., Малько О.С.,

секретар судового засідання
- Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Національного університету водного
господарства та природокористування
на рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 02 жовтня 2014
року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до Національного університету
водного господарства та
природокористування про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 02 жовтня
2014 року позов ОСОБА_3 до Національного
університету водного господарства та
природокористування про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу задоволено
частково.

Визнано строковий трудовий
договір, укладений між ОСОБА_3 та
Національним університетом водного
господарства та природокористування 21
листопода 2013 року недійсним, а
звільнення ОСОБА_3 у зв'язку із
закінченням строкового трудового
договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України -
незаконним.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді
завідувача навчальною лабораторією
кафедри трудових ресурсів і
підприємництва Національного
університету водного господарства та
природокористування на умовах
безстрокового трудового договору з 21
листопада 2013 року.

Стягнуто з Національного
університету водного господарства та
природокористування на користь ОСОБА_3
різницю у заробітній платі між посадою
завідувача навчальною лабораторією
кафедри трудових ресурсів і
підприємництва Національного
університету водного господарства та
природокористування і посадою
провідного інженера із застосуванням
комп'ютерів відділу технічних засобів
навчання та навчальних комп'ютерних
технологій Національного університету
водного господарства та
природокористування з 21

________________________________________________________________________
_

Справа № 569/10190/14-ц

Головуючий у суді І інстанції - Сидорук
Є.І.

Провадження № 22-ц/787/2257/2014

Суддя-доповідач - Шимків С.С.

листопада 2013 року по 12 травня 2014 року
та середній заробіток за час
вимушеного прогулу на посаді
завідувача навчальною лабораторією
кафедри трудових ресурсів і
підприємництва Національного
університету водного господарства та
природокористування.

Стягнуто з Національного
університету водного господарства та
природокористування на користь
Державного Бюджету України судовий
збір у сумі 243,60 грн..

У поданій на це рішення
апеляційній скарзі Національний
університет водного господарства та
природокористування вказує, що
строковий трудовий договір між НУВГП
та ОСОБА_3 був укладений відповідно до
наказу від 25.11.2013 року К № 512, на
підставі заяви позивача від 21.11.2013 року.
Таким чином, позивача було переведено з
посади завідувача навчальної
лабораторії кафедри трудових ресурсів
і підприємництва на посаду провідного
інженера із застосуванням комп'ютерів
відділу ТЗН та НКТ за його ініціативи у
межах однієї установи - НУВГП із
дотриманням вимоги, встановленої ч. 2
ст. 23 КЗпП України, а саме інтересів
ОСОБА_3 як працівника університету.

Зазначає, що судом неправильно
застосовано ст. 57 ЦПК України, оскільки
не було взято до уваги заяву ОСОБА_3 від
21.11.2013 року, яка за своєю формою та
змістом є фактом підтвердження не лише
наданої згоди ОСОБА_3 на переведення, а
й встановленням його ініціативи як
працівника, яка проявилася у
задоволенні його особистих інтересів.

Додає, що, вважаючи своє переведення
незаконним, ОСОБА_3 мав пред'явити
позовні вимоги в тримісячний термін з
дня, коли дізнався або міг дізнатися
про порушення свого права, а отже
перебіг строку позовної давності
ОСОБА_3 розпочався 21 листопада 2013 року.

Також вказує, що немає підстав для
визнання наказу К № 512 від 25 листопада
2013 року недійсним у частині визначення
строку трудових відносин між ОСОБА_3 та
НУВГП, оскільки встановлення строку
трудових відносин було здійснено
виключно за його бажанням та
ініціативою, що підтверджується заявою
позивача від 21.11.2013 року.

Просять суд скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення
учасників процесу, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно
наказу К № 453 від 07 грудня 2010 року
ОСОБА_3 був прийнятий на посаду
завідувача навчальної лабораторії
кафедри трудових ресурсів і
підприємництва Національного
університету водного господарства та
природокористування на умовах
безстрокового трудового договору.

Згідно Наказу К № 512 від 25 листопада 2013
року його переведено на посаду
провідного інженера із застосування
комп'ютерів відділу технічних засобів
навчання та навчальних комп'ютерних
технологій з 21 листопада 2013 року по 10
травня 2014 року на умовах строкового
трудового договору на підставі його
заяви від 21 листопада 2013 року.

Наказом К № 198 від 08 травня 2014 року
ОСОБА_3 звільнено з посади провідного
інженера із застосування комп'ютерів
відділу технічних засобів навчання та
навчальних комп'ютерних технологій у
зв'язку із закінченням строку
трудового договору.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині
поновлення його на роботі на посаді
завідувача навчальної лабораторії
кафедри трудових ресурсів і
підприємництва, суд першої інстанції
виходив з того, що укладення строкового
трудового договору між ОСОБА_3 та НУВГП
не відповідало вимогам чинного
законодавства, оскільки ініціатором
його укладення виступив НУВГП, а
позивач мав бажання й добру волю
працювати на умовах безстрокового
трудового договору.

Такий висновок суду першої інстанції
не відповідає обставинам справи та
нормам матеріального і процесуального
права.

З матеріалів справи вбачається, що
укладення строкового трудового
договору між НУВГП та ОСОБА_3 відбулося
на підставі заяви останнього про
переведення його на роботу на посаду
провідного інженера із застосуванням
комп'ютерів відділу ТЗН та НКТ з 21.11.2013
р. по 10.05.2014 р. (а.с.14).

Наказ про переведення ОСОБА_3 не
оскаржував.

Доказів про те, що даний строковий
трудовий договір був укладений ОСОБА_3
під примусом суду не надано.

Разом з тим, колегія суддів
апеляційного суду вбачає підстави для
часткового задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 стосовно поновлення його на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України зазначено, що
якщо після закінчення строку трудового
договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові
відносини фактично тривають і жодна із
сторін не вимагає їх припинення, дія
цього договору вважається продовженою
на невизначений строк.

Під трудовими правовідносинами, які
фактично тривають, слід розуміти
фактичне виконання працівником його
трудової функції, відповідно до умов
трудового договору, з одного боку та
виконання роботодавцем своїх
зобов'язань, щодо надання працівнику
робочого місця, оплати праці, тощо, з
іншого боку.

З пояснень позивача та матеріалів
справи вбачається, що трудові
відносини між ним та НУВГП тривали і
надалі після закінчення 10 травня 2014
року строкового трудового договору,
оскільки, відповідно до довідки про
заробітну плату від 15.07.2014 р. № 146, яка
видана бухгалтерією НУВГП (а.с. 21), йому
нараховано заробітну плату за 31
календарний день травня 2014 року, тобто
за повний травень місяць, а не по дату
закінчення строку дії трудового
договору.

Тобто ОСОБА_3 фактично продовжував
працювати після закінчення строку дії
трудового договору у зв'язку з чим йому
було нараховано заробітну плату за
повний травень місяць 2014 року.
Протилежного відповідачем не доведено
і судом не встановлено.

Вихід працівника на роботу наступного
дня після закінчення строкового
трудового договору, допуск його до
роботи є юридичним фактом, у силу якого
строковий трудовий договір набуває
характеру безстрокового, укладеного на
невизначений термін.

Відтак, працівник може бути поновлений
на роботі на посаду, з якої він був
звільнений.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України,
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Стаття 27 Закону України "Про оплату
праці" від 24.03.1995 року № 108/95-ВР
встановлює, що порядок обчислення
середньої заробітної плати
працівника у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. "з" ст. 1 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. (далі
- Порядок), цей Порядок застосовується
при обчисленні середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Згідно п. 2 ч. 2 Порядку, середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.
Працівникам, які пропрацювали на
підприємстві, в установі, організації
менше двох календарних місяців,
середня заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за фактично
відпрацьований час.

Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - на число календарних
днів за цей період.

Відповідно до довідки № 524 від 23.09.2014
року, середньомісячна заробітна плата
позивача становить 1551 грн. (а.с. 21, 37).

Число робочих днів вимушеного прогулу
ОСОБА_3 становить 114 робочих днів.

Середньоденний заробіток ОСОБА_3
дорівнює 70 грн. 50 коп., який було
визначено шляхом ділення заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочі дні ( 3 102
грн.) на число відпрацьованих робочих
днів (44 роб. дні).

Таким чином, середній заробіток за час
вимушеного прогулу у позивача складає 8
037 (вісім тисяч тридцять сім) грн., який
було вирахувано шляхом множення
середньоденного заробітку (70 грн. 50
коп.) на число робочих днів вимушеного
прогулу (114 роб. днів).

Ураховуючи те, що судом неповно
з'ясовано фактичні обставини справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом неправильно
застосовано норми матеріального права,
постановлене ним рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову
ОСОБА_3.

На підставі ст.ст. 231, 235 КЗпП України,
керуючись ст. 303, ст. 309, ст. 313-314, ст. 316-317,
367 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Національного
університету водного господарства та
природокористування задовольнити
частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 02 жовтня 2014
року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до Національного
університету водного господарства та
природокористування про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу задовольнити
частково.

Поновити ОСОБА_3 на посаді провідного
інженера із застосування комп'ютерів
відділу технічних засобів навчання та
навчальних комп'ютерних технологій
Національного університету водного
господарства та природокористування з
12 травня 2014 року.

Стягнути з Національного університету
водного господарства та
природокористування на користь ОСОБА_3
8 037 (вісім тисяч тридцять сім) грн.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, визначеного без утримання
податку та інших обов'язкових платежів
та в дохід держави 80 грн. 37 коп. судового
збору.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

На підставі ст. 367 ЦПК України рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_3 на
роботі та стягнення заробітної плати
за один місяць у розмірі 1551 грн.
допустити до негайного виконання.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
набрання ним чинності.

Головуючий-суддя
Шимків С.С.

Судді:
Бондаренко Н.В.

Малько О.С.