Справа № 0909/5043/2012
Провадження № 22-ц/779/2651/2014
Головуючий у 1 інстанції Максимюк Р. Ю.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Беркій О.Ю.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3,

представника ПАТ КБ
"ПриватБанк" Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до
ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Коломийського
міськрайонного суду від 11 жовтня 2012
року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк")
звернулося в суд з вказаним позовом,
посилаючись на те, що 27 березня 2007 року
між ним та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №CVE0AK01140038, за умовами
якого відповідач отримав кредит в
розмірі 11527,26 доларів США на термін до
26 березня 2012 року. В забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_5 було укладено договір поруки.
Відповідачі зобов'язання за кредитним
договором належним чином не
виконували, що призвело до виникнення
заборгованості станом на 20 вересня
2012 року в розмірі 14552,13 доларів США, яка
складається з: 6249,71 доларів США
заборгованості за кредитом; 5086,09
доларів США заборгованості по
процентах за користування кредитом;
403,50 долари США заборгованості по
комісії за користування кредитом; 2812,83
доларів США пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.
Позивач просив стягнути на свою
користь з відповідачів в солідарному
порядку вказану заборгованість в
розмірі 14552,13 доларів США, що за курсом
НБУ станом на 20.09.2012 року становить
116271,52 грн.

Заочним рішенням Коломийського
міськрайонного суду від 11 жовтня 2012
року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в
солідарному порядку на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість в розмірі 116271 грн. 52 коп.
та судові витрати у розмірі 1162 грн. 72
коп.

Ухвалою суду від 10 листопада 2014 року
заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення залишено без задоволення.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
воно є незаконним та необґрунтованим,
ухвалене без з'ясування обставин
справи та достовірних доказів, які
мають значення для правильного
вирішення справи. Зокрема, апелянт
зазначає, що суд взяв до уваги
розрахунок заборгованості, наданий
позивачем, який базується на його
власних припущеннях та не
підтверджений первинними документами
у відповідності до статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні". В
порушення ч.2 вказаного Закону наданий
розрахунок не оформлений належним
чином, в ньому не зазначено прізвища
посадової особи, яка має право складати
такий розрахунок, печатки банку, назву
підприємства, від імені якого складено
документ, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції.
На думку апелянта, наданий позивачем
розрахунок не відповідає нормативним
вимогам до оформлення документів,
закріплених в ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до
оформлення документів", затверджених
наказом Держспоживстандарту України
№55 від 17.04.2003 року, які відповідно до ч.3
ст.5 Декрету КМУ "Про стандартизацію та
сертифікацію" від 10.05.1993 року
підлягають безумовному виконанню.
Стверджує, що з даного розрахунку
неможливо встановити, яким чином
утворилась заборгованість за
договором кредиту, заборгованість щодо
нарахування відсотків та інших
незрозумілих нарахувань. У розрахунку
жодним чином не відображено суму,
отриману від реалізації предмету
застави - автомобіля, який реалізовано
за 3544,78 доларів США, що підтверджується
відповіддю банку. Крім того, апелянт
вважає, що не відповідає дійсності
висновок суду про належне повідомлення
відповідачів про розгляд справи, що
позбавило його можливості подати
докази та заперечення, чим порушено
право на належний захист його
інтересів. З цих підстав просив
постановити ухвалу, якою скасувати
заочне рішення суду.

Відповідач ОСОБА_5 подала заяву, в якій
зазначила, що підтримує вимоги
апеляційної скарги ОСОБА_2 та просить
розглядати справу без її участі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримали з наведених у ній мотивів та
просили її задовольнити.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк"
Рокетська С.В. заперечила проти
задоволення апеляційної скарги,
просила її відхилити, оскільки рішення
суду є законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення осіб,
що беруть участь у справі, обговоривши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
відповідає.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та вбачається із
матеріалів справи, що 27 березня 2007 року
між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №CVE0AK01140038,
за умовами якого відповідач отримав
кредит в розмірі 11527,26 доларів
США на термін до 26 березня 2012 року
(а.с.10-12).

В забезпечення виконання зобов'язання
за зазначеним кредитним договором
27 березня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено
договір поруки, згідно якого ОСОБА_5
зобов'язалась відповідати разом з
ОСОБА_2 перед кредитором за невиконання
зобов'язань як солідарний боржник
(а.с.14).

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідачі свої зобов'язання, що
випливають із кредитного договору та
договору поруки належним чином не
виконували, що призвело до виникнення
заборгованості, розмір якої згідно
розрахунку, наданого позивачем, станом
на 20 вересня 2012 року становив 14552,13
доларів США, в тому числі: 6249,71 доларів
США заборгованості за кредитом; 5086,09
доларів США заборгованості по
процентах за користування кредитом;
403,50 долари США заборгованість по
комісії за користування кредитом; 2812,83
доларів США пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.
Сума заборгованості в розмірі 14552,13
доларів США за курсом 7,99 відповідно до
службового розпорядження НБУ від 20.09.2012
року становить 116271,52 грн. (а.с.4-6).
Вказаний розрахунок заборгованості
відповідачем спростовано не було.

Правильно встановивши вищезазначені
обставини та застосувавши норми
матеріального права, які підлягали
застосуванню до правовідносин, що
виникли між сторонами, суд дійшов
обгрунтованого висновку про
задоволення позову щодо стягнення з
відповідачів в солідарному порядку на
користь позивача заборгованості за
кредитним договором.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що наданий позивачем
розрахунок заборгованості базується
на припущеннях, не підтверджений
первинними документами у
відповідності до статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", не
оформлений належним чином, у цьому
розрахунку жодним чином не відображено
суму, отриману від реалізації предмету
застави - автомобіля, який реалізовано
за 3544,78 доларів США, а тому суд першої
інстанції помилково вважав, що
вказаний розрахунок є доказом наявної
у відповідача заборгованості. Проте
такі доводи апелянта є надуманими, вони
повністю спростовуються наданими
представником позивача в судовому
засіданні копіями меморіальних
валютних ордерів, із яких видно, що
14.12.2011 року - день реалізації предмета
застави (автомобіля), на рахунок ОСОБА_2
було перераховано кошти від реалізації
в сумі 3544,78 доларів США, які зараховано
на погашення заборгованості
відповідача по кредитному договору, в
тому числі штрафів і пені. Як видно із
самого розрахунку, ці зарахування у
ньому відображено. Розрахунок
заборгованості підписаний
представником позивача і дані, що в
ньому зазначено, відповідачем не
спростовано.

Що стосується посилання апелянта на
порушення судом норм процесуального
права, а саме, недодержання вимог щодо
належного повідомлення відповідачів
про розгляд справи, чим апелянта
позбавлено можливості своєчасно
надати докази та заперечення, що
призвело до порушення права апелянта
на належний захист своїх інтересів, то
такі доводи не заслуговують на увагу.
Так, відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, тільки тоді, коли це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи. Враховуючи, що в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_2 була
надана можливість подати всі необхідні
докази та заперечення проти позовних
вимог та проти рішення суду, що
останнім і було зроблено, і в той же час
колегія суддів дійшла висновку, що
доводи апелянта є безпідставними, а
судом ухвалено законне та обґрунтоване
рішення, то допущені судом порушення
норм процесуального права не призвели
до неправильного вирішення справи,
тому не можуть бути підставою для
скасування правильного по суті рішення
суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апелянта не
спростовують правильних висновків
суду.

Рішення судом ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, тому підстав для його скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Коломийського
міськрайонного суду від 11 жовтня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

О.Ю. Беркій