Єдиний унікальний номер 725/5961/14-ц
Номер провадження 2/725/1383/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014 року.Першотравневий
районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич
О.В.

при секретарі Бакун Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Чернівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Комунального
підприємства «Чернівецький
академічний обласний український
музично-драматичний театр імені
О.Кобилянської», третя особа на стороні
відповідача Чернівецька обласна рада
про визнання правочину недійсним,-

ВИРІШИВ:

В жовтні 2014 року позивачі звернулись до
Першотравневого районного суду
м.Чернівці з вказаним вище позовом до
відповідача про визнання недійсним
правочину.

У позові посилались на те, що 16 лютого
1993 року між Комунальним підприємством
«Чернівецький обласний
українсько-драматичний театр імені
О.Кобилянської» та Асоціацією по
будівництву об'єктів житла та
соціальної сфери укладено договір
купівлі-продажу №9, відповідно до умов
якого відповідач придбав трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 67,3
кв.м., у тому числі житловою - 37,8 кв.м.,
вартістю 1550000 крб.

Наказом №15 о/с від 14.06.1993 року ОСОБА_1
зараховано по договору на посаду
головного художника театру на два роки
з 01.06.1993 року. Тоді ж, ОСОБА_2 наказом №16
о/с від 21.06.1993 року призначена на посаду
художника по моделюванню сценічних
костюмів терміном на два роки,
починаючи з 01.06.1993 року.

З метою вирішення житлових проблем та
забезпечення сім'ї квартирою, рішенням
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 01.06.1993 року №283/10
Чернівецькому обласному українському
музично-драматичному театру
ім.О.Кобилянської (далі по тексту
театру) дозволено використовувати під
гуртожиток для проживання сімей
квартиру АДРЕСА_1.

13.07.1993 року театром, за погодженням із
головою профкому, їм видано ордер №2
для вселення в квартиру АДРЕСА_1.

На підставі вказаного ордеру був
відкритий особовий рахунок та 05.04.1994
року їх сім'я вселилася та
зареєструвалася у зазначеній квартирі.

Рішенням Чернівецької міської ради
№295/8 від 18.04.2000 року квартиру АДРЕСА_1
прийнято в комунальну власність та
передано на баланс ЖРЕПу №13. При цьому
у додатку до вказаного рішення було
зазначено, що квартира підлягає
приватизації.

Починаючи з 1994 року, їх сім'я
безперервно проживає у спірній
квартирі, яка є їх єдиним місцем
проживання.

Однак рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 08.05.2013 року
було частково задоволено позовні
вимоги театру та визнано недійсним
договір найму квартири АДРЕСА_1 від
31.07.2003 року, укладений між ПП
«Житлосервіс» та ОСОБА_1

Вважають, що договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 16.02.1993 року №9,
укладений між Комунальним
підприємством «Чернівецький обласний
українсько-драматичний театр імені
О.Кобилянської» та Асоціацією по
будівництву об'єктів житла та
соціальної сфери є недійсним, виходячи
з наступного:

Так, в листопаді 2013 року їх знайома
ОСОБА_6, яка працювала в театрі на
посаді головного бухгалтера протягом
01.10.1993 року по 16.10.1996 року, повідомила їм
про те, що як їй відомо з бухгалтерської
документації, театр не придбавав
квартиру АДРЕСА_1 та не перераховував
коштів за її придбання.

Таким чином, ними було встановлено, що
на виконання оспрюваного правочину
існують два варіанти платіжного
доручення №26 від 16.02.1993 року, в одному з
яких зазначається, що оплата за
квартиру здійснюється на підставі
договору №5 від 10.02.1993 року, а в іншому
вказано, що оплата проведена просто за
квартиру без посилання на конкретний
договір, його дату на номер.

Оскільки із договору купівлі-продажу
від 16.02.1993 року вбачається, що він
оформлений під №9, у той час як в одному
із платіжних доручень зроблено
посилання на договір №5, а також
вказано іншу дату договору - 10.02.1993 року,
все це, на їх думку, свідчить про те, що у
платіжне доручення №26 від 16.02.1993 року,
яке оформлено на виконання договору №5
від 10.02.1993 року, були внесені зміни.
Зокрема, вважають, що у розділі
«призначення платежу» теза «за
квартиру, згідно договору №5 від 10.02.1993
року», змінена на «за квартиру».

Таким чином, вважають, що відбувся
монтаж документа, який робився для
того, щоб створити, так би мовити,
«штучний доказ» на підтвердження
безготівкового перерахунку грошових
коштів за придбання квартири.

Стверджують, що насправді
перерахування коштів за придбання
квартири не відбувалося, а надане
платіжне доручення №26 є фіктивним,
підробленим документом.

Виходячи зі змісту ст.128 ЦК УРСР, згідно
з умовами якої право власності на майно
у набувача виникає з моменту передачі
речі, враховуючи те, що кошти фактично
не були перераховані, просили визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири №9 від 16.02.1993 року.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_7, який діяв також в інтересах
позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, в судовому
засіданні позов підтримали та
підтвердили обставини, викладені у
ньому. Просили його задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_11 та
Мельник В.І. позов не визнали,
посилаючись на його безпідставність.
Пояснили, що неодноразово рішеннями
судів встановлено, що театр на законних
підставах придбав квартиру АДРЕСА_1.
Окрім цього, позивачі на сьогоднішній
день не працюють в театрі, а отже, й не
можуть претендувати на вказану
квартиру. Вважають, що оспорюваний
правочин жодним чином не порушує права
позивачів. Просили у задоволенні
позову відмовити.

Представник третьої особи
Чернівецької обласної ради до суду не
з'явився, однак надав письмові
пояснення на позовну заяву, з яких
вбачається, що позовні вимоги він не
визнає та вважає їх безпідставними. У
задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, покази свідків,
дослідивши та проаналізувавши
письмові докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку про те, що у
задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у трудових
відносинах з КП «Чернівецький
академічний обласний український
музично-драматичний театр ім.
О.Кобилянської».

Рішенням виконавчого комітету
Чернівецької міської ради народних
депутатів від 01.06.1993 року №283/10
відповідачу дозволено використовувати
квартиру АДРЕСА_1 під гуртожиток для
проживання сімей та 13.06.1993 року
позивачу ОСОБА_1 та членам його сім'ї у
складі 3-х осіб видано ордер на зайняття
вказаної квартири.

Згідно довідки КЖРЕП №13 від 25.11.2002 року
позивачі були зареєстровані у вказаній
квартирі, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
05.04.1994 року та ОСОБА_3 з 21.12.2001 року.

Вказані обставини встановлені
рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 15.04.2014 року, яке
набрало законної сили, а також не
заперечувалися в судовому засіданні
сторонами, а тому на підставі ст.61 ЦПК
України не потребують доказування.

Крім того, судом встановлено, що 16
лютого 1993 року між КП «Чернівецький
академічний обласний український
музично-драматичний театр імені
О.Кобилянської» та Асоціацією по
будівництву об'єктів житла та
соціальної сфери було укладено договір
купівлі-продажу №9, на підставі якого
театр придбав у власність квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з трьох
кімнат, вартістю 1550000 крб. (а.с.32-33)

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав, відповідачем зареєстровано право
власності на спірну квартиру (а.с.34).

Окрім того, відповідно до додатку №2 до
рішення Чернівецької обласної ради
№45-2/98 2-ї сесії 13 скликання від 09.07.1998
року, залишеного чинним рішенням
Чернівецької обласної ради 7 сесії 23
скликання №37-7/99 від 06.05.1999 року спірна
квартира віднесена до об'єктів
спільної власності територіальних
громад Чернівецької області та
перебуває у господарському віданні
театру (а.с.58-59).

Відповідно до п.4. Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
Кодексу, Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Крім того, в пункті 9 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
Кодексу України від 16 січня 2003 року
зазначено, що до договорів, які були
укладені до 1 січня 2004 року і
продовжують діяти після набрання
чинності Цивільним кодексом України,
застосовуються правила цього Кодексу
щодо підстав, порядку і наслідків зміни
або розірвання договорів окремих видів
незалежно від дати їх укладення.

Наведене також узгоджується зі змістом
п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсним», згідно
якого відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватись судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.

Як вбачається із матеріалів справи
оспорюваний договір купівлі-продажу
між театром та Асоціацією по
будівництву об'єктів житла та
соціальної сфери укладено до 01 січня
2004 року і зобов'язання за ним повністю
виконані, а тому до спірних
правовідносин необхідно застосовувати
норми Цивільного кодексу УРСР.

Згідно ст. 48 ЦК УРСР 1963 року недійсною є
та угода, що не відповідає вимогам
закону, в тому числі ущемлює особисті
або майнові права неповнолітніх дітей.
По недійсній угоді кожна з сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом.

Згідно п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" №3 від
28 квітня 1978 року, що діяла на момент
укладення оспорюваного договору, за
правилами ст.48 ЦК угода визнається
недійсною при невідповідності її не
тільки законові, а й іншим актам,
виданим органами державної влади і
управління в межах наданої їм
компетенції. Стаття 48 ЦК
застосовується при порушенні
встановленого порядку вчинення
громадянами і організаціями дій,
спрямованих на встановлення, зміну чи
припинення цивільних прав і обов'язків,
при ущемленні угодою особистих або
майнових прав неповнолітніх дітей, а
також в інших випадках їх
невідповідності вимогам чинного
законодавства, якщо для них не
встановлені особливі правила визнання
угод недійсними (статті 45-47, 49-58 ЦК).
Правила зазначеної статті
застосовуються також до наслідків
визнання недійсною угоди при
недодержанні форми, в якій угода під
страхом недійсності має бути укладена.
У разі визнання угоди недійсною за ст.48
ЦК суд повинен у рішенні послатися і на
нормативний акт, вимогам якого угода
не відповідає.

Статтею 128 ЦК УРСР визначено момент
набуття права власності, згідно якої
право власності (право оперативного
управління) у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором.

Так, судом встановлено, що відповідно
до змісту оспорюваного договору
Асоціація по будівництву об'єктів
житла та соціальної сфери передала у
власність театру квартиру АДРЕСА_1, а
театр, у свою чергу, зобов'язався
перерахувати за вказану квартиру
грошові кошти в розмірі 1550000 крб.

В подальшому, право власності на
згадану вище квартиру було
зареєстроване відповідачем у
встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року
договір вважається укладеним, коли між
сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди по всіх
істотних умовах. Істотними є ті умови
договору, які визнані такими за законом
або необхідні для договорів даного
виду, а також всі ті умови, щодо яких за
заявою однієї зі сторін повинно бути
досягнуто згоди.

Окрім того, відповідно до положень ст.228
ЦК УРСР 1963 року продаж майна
провадиться за цінами, що
встановлюються за погодженням сторін,
якщо інше не передбачено законодавчими
актами.

Зокрема, згідно умов договору
купівлі-продажу, сторони дійшли згоди
щодо вартості квартири

Таким чином, сторони досягли згоди з
усіх істотних умов договору та вказані
умови відповідають вимогам ст.128 ЦК
УРСР 1963 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачами на підтвердження своїх
доводів щодо неперерахування грошових
коштів театром на виконання
оспорюваного договору купівлі-продажу
надано дві копії платіжного доручення
№26 від 16.02.1993 року, відповідно до яких
театром було перераховано на рахунок
Асоціації по будівництву об'єктів
житла грошові кошти в розмірі 1705000 крб.
та відповідно до першого варіанту
платіжного доручення ціль платежу була
плата за квартиру згідно договору №5
від 10.02.1993 року, а згідно другого
варіанту просто вказано за квартиру
(а.с.30-31).

Втім, на думку суду, вказані платіжні
доручення не можуть бути доказом на
підтвердження здійснення оплати за
договором купівлі-продажу №9 від 16
лютого 1993 року, який оспорюється
позивачами. При цьому суд виходить з
того, що у зазначених платіжних
дорученнях чітко зазначено про те, що
платіж здійснювався для виконання
договору №5.

Крім того, як пояснив в судовому
засіданні представник відповідача
ОСОБА_11, який був допитаний у якості
свідка, а також свідок ОСОБА_10 -
колишній директор театру, театром
придбавалась не одна квартира у
власність, а тому цілком ймовірно, що
платіжне доручення №26 від 16.02.1993 року
виписувалось на виконання зовсім
іншого договору.

Отже, враховуючи наведені вище
обставини справи та письмові докази у
їх сукупності, виходячи із вимог
закону, суд приходить до висновку про
безпідставність позовних вимог. Більше
того, на думку суду, обставини, на які
посилаються позивачі у своєму позові
не входять до предмету доказування за
ст.ст.48,128 ЦК УРСР.

Керуючись ст.ст. 48,128,153,224,228 ЦК УРСР 1963
року, ст.ст. 344,321, п.п. 4,9 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК України, ст.ст.
ст.ст. 3,4, 10, 11, 57,58, 60,61, 64, 79, 88,212, 218, 294, 349
ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Комунального підприємства
«Чернівецький академічний обласний
український музично-драматичний театр
імені О.Кобилянської», третя особа на
стороні відповідача Чернівецька
обласна рада про визнання правочину
недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернівецької області через
Першотравневий районний суд м.Чернівці
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
О. В. Вольська-Тонієвич