УХВАЛА

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Державної
казначейської служби України про
визнання бездіяльності незаконною,
відшкодування майнової та моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 17 березня
2014 року та рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 11 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те що внаслідок бездіяльності
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області
(далі - УМВС України в Миколаївській
області), яка виразилась у відсутності
контролю за розслідуванням
Центральним районним відділом
Миколаївського міського управління
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Миколаївській області
(далі - Центральним РВ ММУ УМВС України
в Миколаївській області) кримінальної
справи, порушеної за фактом злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України
відносно невстановлених осіб, де його
визнано потерпілим, йому завдано
матеріальну та моральну шкоду.

З урахуванням уточнень та доповнень до
позовних вимог, позивач просив визнати
бездіяльність УМВС України в
Миколаївській області та Центрального
РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області щодо
неприйняття належних заходів по
встановленню осіб, які вчинили на нього
розбійний напад, незаконною та на
підставі ст. 1177 ЦК України стягнути з
них на його користь матеріальну шкоду у
розмірі 7 125 грн, компенсацію в рахунок
відшкодування моральної шкоди з
урахуванням індексу інфляції в розмірі
47806 грн. 42 коп. Позивач просив стягнути з
Державної казначейської служби
України на його користь компенсацію в
рахунок відшкодування моральної шкоди
в розмірі 20 тис. грн.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 14 березня 2014
року провадження у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України у
Миколаївській області, Центрального
районного відділу Миколаївського
міського управління Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Миколаївській області про визнання
дій (бездіяльності) неправомірними,
відшкодування шкоди закрито.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від
17 березня 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_3 500 грн на
відшкодування моральної шкоди. У
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 11 червня 2014
року рішення районного суду скасовано
та ухвалено нове рішення. У задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідно до ст. 1177 ЦК України
Державна казначейська служба України
повинна відшкодувати позивачу
моральну шкоду, завдану йому тривалим
досудовим розслідуванням по справі, у
якій він є потерпілим, та
невстановленням особи, винної у
вчиненні проти нього злочину.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
моральна шкода була завдана позивачу
бездіяльністю працівників
Центрального РВ ММУ УМВС України у
Миколаївській області, а тому шкода має
відшкодуватись на підставі ст. ст. 1167,
1172, 1176 ЦК України цією юридичною особою,
яка не є стороною у справі, а не
державою в особі Державної
казначейської служби України.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 20 вересня 2007
року біля 20 год. 15 хв. невстановлені на
цей час особи, знаходячись в районі
будинку № 8 по вул.
Адміральській у м. Миколаєві, із
застосуванням фізичного насильства,
небезпечного для життя та здоров'я
потерпілого ОСОБА_3, заволоділи
належним йому майном, спричинивши йому
майнову шкоду у розмірі 6 800 грн.

За цим фактом Центральним РВ ММУ УМВС
України у Миколаївській області
порушено кримінальну справу.

З 27 вересня 2007 року до теперішнього
часу справа не розслідувана та особи,
що вчинили напад на позивача, не
встановлені.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної особи
внаслідок злочину, відшкодовується
державою, якщо не встановлено особу,
яка вчинила злочин, або якщо вона є
неплатоспроможною. Умови та порядок
відшкодування майнової шкоди, завданої
майну фізичної особи, яка потерпіла від
злочину, встановлюються законом.

Вказана норма законодавства була
предметом і підставою (обґрунтуванням)
позову, також на підставі цієї статті
була вирішено справу у суді першої
інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу,в
межах заявлених ним вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Однак апеляційний суд вважав, що
оскільки моральну шкоду позивачу
завдано бездіяльністю працівників
Центрального РВ ММУ УМВС України у
Миколаївській області, то
відшкодуватись шкода має на підставі
ст. ст. 1167, 1176, 1172 ЦК України та
застосував до спірних правовідносин
положення вказаних статей, чим вийшов
за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд у
порушення ст. ст. 11, 212-214, 303, 316
ЦПК України зазначене не врахував, не
перевірив законність і
обґрунтованість рішення районного
суду в межах позовних вимог та мотивів
суду.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційна скарга ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 11 червня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А.
Черненко