Справа №642/6059/14ц
Провадження №2-642/1422/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2014 року Ленінський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді
-                              Шрамк
о Л.Л.,

з участю секретаря -
Бондаренко О.О.,

представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
ОСОБА_2,

представника 3-ї особи -
ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, 3-я особа - ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія»,

про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

в
с т а н о в и в:

Позивачка звернулася в суд з позовом до
суду, просить стягнути з відповідачки
на її користь 18 148 грн. 98 коп. у
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої пошкодженням належного їй
автомобіля «Nissan Micra», реєстр. номер
НОМЕР_1, яка не відшкодована
страховиком - ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ
«УПСК»), вартість проведення
торгівельною біржею «Радар»
дослідження спеціаліста -
автотоварознавця №55/2014 від 15 березня
2014 року у розмірі 250 грн., суму втрати
товарної вартості автомобіля у розмірі
5 259 грн. 80 коп., у відшкодування
моральної шкоди - 5 000 грн, а також суму
сплаченого судового збору.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка
зазначила, що 6 березня 2014 року з вини
відповідачки - водія автомобіля марки
«Chevrolet» сталася дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок якої було
пошкоджено належний їй - позивачці -
автомобіль. Цивільно-правова
відповідальність відповідачки була
застрахована у ПрАТ «УПСК», яка
виплатила їй - позивачці - страхове
відшкодування у розмірі 16 935грн. 42 коп.
Однак для відновлення її автомобіля
необхідно 35 084 грн. 40 коп., отже залишок
невідшкодованою страховиком суми
становить 18 148, 98 грн. Крім того, втрата
товарної вартості автомобіля згідно з
звітом дослідження спеціаліста -
автотоварознавця №55/2014 від 15 березня
2014 року становить 5 259 грн. 80 коп., та
вартість цього дослідження становить
250 грн.

У зв’язку з пошкодженням автомобіля їй
завдана моральна шкода, оскільки вона
до повного ремонту автомобіля втратила
можливість ним користуватися, була
вимушена пересуватись громадським
транспортом, що потягло нераціональне
витрачання часу, у неї появились
негативні психосоматичні та
психоемоційні зміни - порушення сну,
швидка втомлюваність, пригніченість,
нервозність, відчуття власної трудової
неповноцінності, тривога з приводу
майбутнього.

У судовому засіданні
представники позивачки ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 позов підтримали.

Представник відповідачки ОСОБА_5-
ОСОБА_2 визнавав позов частково, лише у
розмірі франшизи у сумі 1000 грн., в решта
частині позов не визнав, зазначив, що
будь-які докази на підтвердження
позовних вимог відсутні. Висновок
спеціаліста-автотоварознавця, на
підставі якого виплачено страхове
відшкодування позивачці, не
спростовано. Вимоги щодо компенсації
вартості втрати товарної вартості
необґрунтовані, оскільки втрата
вартості не є реальними збитками та не
доводиться позивачем. Вимоги щодо
моральної шкоди не доведені, оскільки
пошкодження автомобіля було незначним
та шкода відшкодована страховиком. В
останньому судовому засіданні
представник відповідача проти позову
заперечував у повному обсязі,
посилаючись на відсутність доказів.

Представник 3-ї особи - ПрАТ «УПСК»
ОСОБА_3 проти позову заперечувала,
зазначила, що страхове відшкодування
виплачено позиваці у розмірі,
визначеним страховим актом на підставі
дослідження спеціаліста, ніяких
заперечень у неї не було. Ліміт
страхової суми значно вище виплаченого
відшкодування та у разі наявності
отриманих у встановленому порядку
даних про більший розмір
відновлювального ремонту автомобіля,
ця сума б була позивачі виплачена,
однак дослідження нічим не
спростовано. Втрата товарної вартості
відшкодуванню взагалі не підлягає,
оскільки це не є реальними збитками.

Суд, заслухавши
представників позивачки ОСОБА_6,
ОСОБА_1, представника відповідачки
ОСОБА_2, представника 3-ї особи ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступні факти та відповідні
правовідносини.

Як вбачається з свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу САТ
292921, автомобіль «Nissan Micra», реєстр. номер
НОМЕР_1, належить на праві власності
ОСОБА_7.

Судом встановлено, що 6 березня 2014 року
о 15 год. 50 хвил. поблизу будинку №19 по
пров. Рогатинському у м.Харкові
внаслідок порушення водієм ОСОБА_5 п.12.1
Правил дорожнього руху України сталося
зіткнення належного їй автомобіля
марки «Chevrolet», реєстр. номер НОМЕР_2, з
автомобілем «Nissan Micra», під керуванням
водія ОСОБА_4, реєстр. номер НОМЕР_1,
внаслідок чого пошкоджено автомобіль
останньої.

Зазначені обставини підтверджуються
постановою Ленінського районного суду
м. Харкова від 16 травня 2014 року, якою
ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні
вказаного адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП.

Відповідно до договору № АС/1716620 від
17.07.2013 року обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів цивільно-правова
відповідальність відповідачки ОСОБА_2
застрахована в ПрАТ «УПСК».

14 березня 2014 року позивачка звернулась
з заявою до страховика - ПрАТ «УПСК» про
виплату їй на відновлення автомобіля 35
084, 40 грн. .на рахунок ТОВ «ОСОБА_2 на
Гагаріна».

Відповідно до умов договору №04/09-2 Н від
04.09.2013 року купівлі-продажу автомобіля,
укладеного позивачкою з ТОВ
«Технік-центр», за умови обов’язкового
та своєчасного періодичного
обслуговування автомобіля у
офіційного дилера «Ніссан»
гарантійний строк становить 36 місяців
та недоліки товару усуває продавець.

Згідно платіжного доручення №73016 від
16.06.2014 року ХСЦ ПрАТ «УПСК» перерахував
на рахунок ТОВ «ОСОБА_2 на Гагаріна»
(дилера «Ніссан»)- страхове
відшкодування у розмірі 16 935 грн. 42 коп.
згідно зі страховим актом № ОЦ/086/14/15
від 12.06.2014 року, про що отримувач
платежу повідомив позивачу листом №11
від 16.06.2014 року.

Вказана виплата здійснена ПрАТ «УПСК»
на підставі калькуляції (експертного
висновку) № 11454-1035 від 21.03.2014 року, яким
визначена суми відшкодування у розмірі
16 935 грн. 42 коп. з урахуванням франшизи,
яка становить 1 000 грн.

Суд, оцінивши надані
сторонами докази у їх сукупності,
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню на
підставі наступного.

Згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов’язкова для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено постанову суду,
з питань чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином, наявність вини
відповідачки у пошкодженні автомобіля
позивачки встановлена постановою суду,
та не підлягає доказуванню при
розгляді даної справи.

Відповідно до ст.
1187 ЦК України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ст. 1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах.

Згідно зі ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними діями особистим
немайновим правам або майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1194 ЦК України
визначено, що особа, яка застрахувала
свою цивільну відповідальність, у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов’язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням). Відповідно до ст. 988 ЦК
України страховик зобов'язаний
протягом двох робочих днів, як тільки
стане відомо про настання страхового
випадку, вжити заходів щодо оформлення
всіх необхідних документів для
своєчасного здійснення страхової
виплати страхувальникові; у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором.

Страхова виплата за договором
майнового страхування здійснюється
страховиком у межах страхової суми.

Відповідно до ч.2 ст. 999 ЦК України до
відносин, що випливають із
обов'язкового страхування,
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів на території
України регулюється Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» N 1961-IV від 01.07.2004 року зі
змінами (надалі - Закон).

Як зазначено у статті 22.1 цього Закону у
разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров’ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Як зазначено у статті 36.1 Закону
страховик приймає вмотивоване рішення
про здійснення страхового
відшкодування або про відмову у
здійсненні страхового відшкодування.

Відповідно до статті 36.2 Закону
страховик протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має
право на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду, але
не пізніш як через 90 днів з дня
отримання заяви про страхове
відшкодування зобов'язаний: у разі
визнання ним вимог заявника
обґрунтованими - прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
та виплатити його, а у разі
невизнання майнових вимог заявника
або з підстав, визначених статтями 32
та/або 37 цього Закону, - прийняти
вмотивоване рішення про відмову у
здійсненні страхового відшкодування.

Протягом трьох робочих днів з дня
прийняття відповідного рішення
страховик зобов'язаний направити
заявнику письмове повідомлення про
прийняте рішення.

Відповідно до п.36.7. статті 36 цього
Закону рішення страховика про
здійснення або відмову у здійсненні
страхового відшкодування може бути
оскаржено страхувальником чи особою,
яка має право на відшкодування, у
судовому порядку.

Згідно з ст.12 Закону страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, яка становить за
договором страхування 1 000 грн.

Аналізуючи зміст вищенаведених
правових норм, суд приходить до
висновку, що страховиком було у
встановленому законом порядку
проведено автотоварознавче
дослідження пошкодженого автомобіля,
складено калькуляцію відповідно до
положень Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092,
визначено суму збитків та страхового
відшкодування, розмір якого до того ж
не перевищував ліміту страхової суми,
та виплата здійснена на підставі
страхового акту.

Позивачка не оскаржила у судовому
порядку рішення страховика про
виплату їй страхового відшкодування у
розмірі 16 935 грн. 42 коп., як це
передбачено п.36.7. статті 36 Закону, та не
довела належними і допустимими
доказами недостатності отриманої
страхової виплати для повного
відшкодування завданої їй
матеріальної шкоди, окрім суми
франшизи.

З новими вимогами до страховика вона
не зверталась. Позивачка не посилалася
на порушення оцінювачем страховика
чинного законодавства, яке регулює
порядок визначення вартості
відновлювального ремонту, зокрема,
положень вищезазначеної Методики.

Всупереч вимогам ч.1 ст. 60 ЦПК України
щодо обов’язку довести обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог заперечень, позивачка
таких доказів не надала, не спростувала
належними та допустимими доказами
оцінку страховика, викладену в
калькуляції, щодо вартості
відновлювального ремонту.

Судом неодноразово за клопотанням
представника позивача оголошувалась
перерва у судовому засіданні для
надання доказів на підтвердження
позовних вимог, однак клопотання про
призначення експертизи, оформленого в
порядку, передбаченому
цивільно-процесуальним
законодавством, представники
позивачки не надали.

Крім того, позивачка посилається в
обґрунтування позовних вимог на
рахунок № С4047556 від 12.03.2014 року ТОВ
«ОСОБА_2 на Гагаріна» на оплату
вартості ремонтних робіт і запчастин з
ПДВ - 35 084, 40 грн., а також на звіт № 55/2014
від 15 березня 2014 року
автотоварознавчого дослідження,
проведеного на підставі заяви
позивачки спеціалістом ТБ «Радар»,
відповідно до якого втрата товарної
вартості автомобіля НОМЕР_3 в
результаті його пошкодження станом на
березень 2014 року складає 5 259 грн. 80 коп.
Відповідно до квитанції №55 від 15.03.2014
року позивачка оплатила вартість цього
дослідження у розмірі 250 грн.

У останньому судовому засіданні
представник позивача надала суду також
акт виконаних робіт від 28.07.2014 р. - 20.08.2014
року, складений ТОВ «ОСОБА_2 на
Гагаріна», на підставі
наряду-замовлення № Н34047556 від 11.03.2014 р. ,
відповідно до якого вартість
ремонтних робіт і запчастин становить
з ПДВ 16 935,42 грн. Вказана сума
перерахована страховиком ПрАТ «УПСК»
виконавцю робіт, що визнається обома
сторонами.

Замовнику робіт - позивачці
ОСОБА_4 ТОВ «ОСОБА_2 на Гагаріна»
наданий рахунок №С 4050736 від 17.10.2014 р. на
оплату готівкою вартості робіт на суму
16 051 грн. 13 коп.

Звіривши види робіт, які
зазначені у вказаному рахунку від
17.10.2014 року з видами робіт, вказаних у
акті виконаних робіт від 28.07.2014 р. -
20.08.2014 року, суд приходить до висновку,
що у рахунку повторно вказані ті ж самі
види робіт, які вже виконані та
оплачені страховиком.

Отже, фактично позивачка
повторно пред’являє вимоги, вже до
страхувальника, про оплату їй тих же
самих видів робіт.

При розгляді вимог
позивачки щодо стягнення розміру
втрати товарної вартості автомобіля
суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог пункту
32.7 статті 32 Закону, статті 22, абзацу
третього пункту 3 частини першої статті
988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу
України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2
зазначеної Методики власник
пошкодженого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
транспортного засобу має право на
відшкодування в повному обсязі
завданої йому майнової шкоди. При
цьому, якщо цивільна відповідальність
заподіювача шкоди була застрахована,
але розміру страхового відшкодування
не вистачає для повного відшкодування
завданої майнової шкоди, у тому числі й
у разі встановлення законодавчих
обмежень щодо відшкодування шкоди
страховиком, то в такому разі майнова
шкода у вигляді втрати товарної
вартості транспортного засобу повинна
бути відшкодована особою, яка завдала
шкоду, в загальному порядку.

Про зазначене свідчить і
Правова позиція Верховного Суду
України, висловлена в постанові
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 4 червня 2014
року № 6-49цс14.

Однак наявність втрати
товарної вартості автомобіля та її
розмір позивач зобов’язаний довести
належними та допустимими доказами, як
це передбачено вимогами ст.ст. 11, 58-60 ЦПК
України.

Суд не може прийняти до
уваги наданий позивачкою звіт
дослідження спеціаліста-товарознавця
ТБ «Радар» від 15 березня 2014 року,
оскільки втрата товарної вартості
автомобіля у розмірі 5 259 грн. 80 коп.,
визначена спеціалістом на підставі
калькуляції ТОВ «ОСОБА_2 на Гагаріна»,
виходячи з зазначеній в калькуляції
вартості відновлювального ремонту
автомобіля - 35 084 грн. 40 коп. яка, як
зазначено вище, не підтверджена
належними доказами.

Отже, належних доказів
втрати товарної вартості автомобіля
суду також не надано, тому відсутні
підстави для задоволення позову і в
частині стягнення втрати товарної
вартості автомобіля у вказаній сумі, а
також понесених витрат на оплату
дослідження у розмірі 250 грн..

Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін, кожна сторона
зобов’язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За таких обставин
відповідачка повинна нести
відповідальність за заподіяну
позивачу шкоду у невідшкодованій
страховою компанією частині, тому
позовні вимоги позивачки про стягнення
з неї матеріальної шкоди - суми
франшизи у розмірі 1 000 грн., яке не
відшкодовується страховою компанією,
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

В решта частині
позову про стягнення матеріальної
шкоди суд відмовляє.

Відповідно до ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, зокрема, полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв’язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров’я, у душевних страждання, яких
фізична особа зазнала у зв’язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до вимог ст.
1167 ЦК України моральна шкода, завдана
особі, зокрема, неправомірними діями,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди
підлягають частковому задоволенню. Суд
вважає доведеним, що внаслідок
протиправних дій відповідачки
позивачка зазнала душевних страждань у
зв’язку з пошкодженням її автомобіля,
що є підставою для відшкодування
моральної шкоди. Суд приходить до
висновку, що позивачці заподіяна
моральна шкода в сумі 500 грн. Доказів
заподіяння моральної шкоди на більшу
суму суду не надано.

Таким чином, з відповідачки
необхідно стягнути з відповідачки у
відшкодування матеріальної шкоди суму
франшизи 1 000 грн., моральної шкоди - 500
грн., та відповідно до ст. 88 ЦПК України
витрати по оплаті судового збору у сумі
355 грн. 40 коп., а всього стягнути 1 855 грн.
40 коп.

В інший частині позовних
вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 23,
979, 990, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 Цивільного
кодексу України, Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» N 1961-IV від 01.07.2004 року зі
змінами, ст.ст. 10,11, 59 -61, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної
шкоди 1 000 грн., моральної шкоди 500 грн., а
також у відшкодування понесених витрат
на оплату судового збору - 355 грн. 40 коп.,
а всього стягнути 1 855 грн. 40 коп.

В інший частині позовних
вимог відмовити.

Апеляційна скарга на
рішення суду може бути подана до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, через Ленінський
районний суд м. Харкова. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -

Л.Л. Шрамко