АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/5087/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 626/3205/13-ц
Доповідач - Костенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової
А.І., Гальянової І.Г.

при секретарі Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Голови
правління КС «Опора» ОСОБА_2 на рішення
Красноградського районного суду
Харківської області від 29 червня 2014
року у цивільній справі за позовом
Кредитної спілки «Опора» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення боргу та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до Кредитної
спілки «Опора», третя особа: ОСОБА_3 про
визнання договору поруки припиненим ,-

в с т а н о в и л а

У листопаді 2013 року кредитна спілка
«Опора» звернулася до суду з
зазначеним та в подальшому уточненим
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 Посилалася на
те, що 07 листопада 2008 року між нею та
ОСОБА_3, яка є членом спілки, укладено
кредитний договір № 101-1408, за яким вона
отримала кредит в сумі 2500,00 грн. та
договір поруки № 101-1408 між спілкою та
ОСОБА_4, згідно якого поручитель взяла
на себе зобов'язання солідарно
відповідати перед спілкою за боржника,
а саме повернути кредит, плату, яка
нараховується в разі невчасної плати
за користування кредитом, додаткові
відсотки, відшкодувати збитки. ОСОБА_3
свої зобов'язання перед спілкою не
виконала, у зв'язку з чим станом на
28.03.2014 виникла заборгованість за
кредитом в розмірі 5936,78 грн., зокрема
заборгованість за тілом кредиту
становила 1523,79 грн., за відсотками - 4412,99
грн., яку кредитна спілка просила
стягнути солідарно з відповідачів та
судові витрати в сумі 229,4 грн.

Не погоджуючись із вказаним позовом, в
лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом до кредитної спілки
«Опора» про припинення договору
поруки. Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що 07 листопада 2008 року між
кредитною спілкою та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № 101-1408, за яким
надано 2500 грн. на 12 місяців та
визначено строк повного погашення
кредиту до 07 листопада 2009 року.
Відповідно до договору поруки від 07
листопада 2008 року, поручитель приймає
на себе обов'язок як солідарний боржник
нести відповідальність внаслідок
невиконання умов кредитного договору
ОСОБА_3 від 07 листопада 2008 року. Отже,
оскільки строк договору встановлений
до 07 листопада 2009 року, тому з цієї дати
протягом шести місяців кредитна спілка
«Опора» повинна була пред'явити вимогу
до поручителя про стягнення
заборгованості. Враховуючи наведене та
відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України
просила суд визнати договір поруки від
07 листопада 2008 року припиненим.

Ухвалою від 20 березня 2014 року вказані
позовні заяви об'єднані в одне
провадження. В судовому засіданні
представники кредитної спілки «Опора»
наполягали на позовних вимогах.
Просили стягнути солідарно з ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 на користь спілки
заборгованість по кредиту в сумі 5936,78
грн., судові витрати в сумі 229,4 грн., в
задоволенні зустрічного позову -
відмовити.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися,
про причини неявки суду не повідомила.
Про час та місце розгляду справи
повідомлялася засобами поштового
відправлення та через Красноградський
ЖРЕП, але зворотні повідомлення
повернулися на адресу
Красноградського районного суду
Харківської області не врученими.

Представник відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_5, проти задоволення первісного
позову заперечував та послався на
пропущення строку позовної давності.
Зустрічний про визнання договору
поруки припиненим підтримав.

Рішенням Красноградського районного
суду Харківської області від 29 травня
2014 року в задоволенні первісного
позову відмовлено, зустрічний позов
задоволений, визнано припиненою поруку
ОСОБА_6, оформлену договором поруки від
07.11.2008, укладеним між Кредитною спілкою
"Опора" та ОСОБА_4, в забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитним договором №101-1408 від 07.11.2008.

Позивач у справі не погодився з таким
рішенням суду першої інстанції та
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
зазначає, що оскаржуване рішення є
незаконним, ухваленим з порушенням
норм матеріального права та підлягає
скасуванню. Просив змінити рішення,
скасувавши його в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення боргу
з ОСОБА_3 В іншій частині рішення не
оскаржувалось.

В судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_3 повторно не явилась.

За змістом ст.74 ЦПК України судові
виклики здійснюються судовими
повістками про виклик.Судова повістка
разом із розпискою, а у випадках,
встановлених цим Кодексом, разом з
копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
адреси, судова повістка
надсилається:фізичним особам, які не
мають статусу підприємців, - за адресою
їх місця проживання чи місця
перебування, зареєстрованою у
встановленому законом порядку.У разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за такою адресою, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином.

Судові повістки неодноразово
надсилались ОСОБА_3 за адресою її
реєстрації, однак були повернуті з
відміткою про неможливість вречення.

Таким чином, колегія суддів вважає
ОСОБА_3 такою, що повідомлена про час та
місце розгляд справи та викликана в
судове засідання відповідно до чинного
законодавства.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення присутніх
осіб, дослідивши матеріали справи,
вважає апеляційну скаргу такою, що
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, суд з посиланням на
положення ст.ст. 257, 259, 261 ЦК України,
дійшов висновку про сплив строку
позовної давності.

Проте з таким висновком погодитись не
можна.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, 07 листопада 2008 року між
ОСОБА_3 та кредитною спілкою «Опора»
укладено кредитний договір № 101-1408,
згідно якого кредитна спілка надала
ОСОБА_3 кредит у формі кредитної лінії
на суму 2500,0 грн. із сплатою
процентів по фіксованій ставці 6%
щомісячно на фактичну суму, яка
знаходиться в користуванні, що
розраховуються поденно від наданої
суми кредиту, але не менше 150 грн. за
місяць із строком повернення кредиту
до 07 листопада 2009 року. Із пункту 3
вбачається, що сплата відсотків за
користування кредитом є першочерговою
і вноситься позичальником щомісяця за
фактичні дні користування ним. В разі
прострочення плати відсотків на строк
більш трьох днів, позичальник
зобов'язаний до повного погашення
заборгованості по сплаті відсотків
сплачувати спілці відсотки нараховані
за подвоєною ставкою, що
розраховуються поденно від суми
наданого кредиту та заборгованості зі
сплати відсотків. У разі порушення
ОСОБА_3 зобов'язань щодо сплати
відсотків, спілка має право достроково
вимагати повернення кредиту та сплати
відсотків.

Пунктом 7 передбачено, що договір діє до
повного припинення зобов'язань сторін
за цим договором. У разі інфляційних
процесів в Україні ОСОБА_3 надала свою
згоду щодо зміни процентної ставки, про
що спілка повинна повідомити за сім
днів до зміни.

Зважаючи на той факт, що договором
передбачено строк виконання
зобов'язань за договором 07 листопада 2009
року, районний суд дійшов висновку про
те, що і строк позовної давності
починає перебіг саме від цієї дати.

Судова колегія вважає, що такий
висновок не відповідає обставинам
справи та суперечить вимогам закону,
виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_3 на виконання умов кредитного
договору від 07 листопада 2008 року
здійснювались платежі, починаючи з
грудня 2008 року. Останній платіж в сумі
150 гривень було здійснено нею в березні
2013 року.

У відповідності до ст.264 ЦПК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчать про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Таким чином, колегія суддів вважає
необґрунтованим посилання районного
суду на пропуск строку позовної
давності, як на підставу відмови у
позові, так як строк позовної давності
перервався діями ОСОБА_3 та має
обчислюватись з квітня 2013 року, а
відтак, позивачем не пропущений.

Розглядаючи питання щодо стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за кредитним
договором від 07 листопада 2008 року,
судова колегія виходить із такого.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина
перша статті 626 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
сторони встановили як строк дії
договору - до повного погашення
позичальником заборгованості за
кредитом та процентами за користування
ними (пункт 7.1 кредитного договору), так
і кінцевий строк повернення кредиту -
до 07 листопада 2009 року (пункт 2.1).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у статті
1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу (частина друга
статті 1050 ЦК України).

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору - до
моменту виконання сторонами в повному
обсязі взятих на себе зобов'язань, так і
строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів,
останній з яких у визначеній сумі
підлягав виконанню у строк до 07
листопада 2009 року.

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливості виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахування встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, виходячи з встановленого
договором строку його дії 07 листопада
2009, позивач за межами цього строку мав
би керуватися загальними правилами
щодо санкцій при несвоєчасному
виконанні грошових зобов'язань.

Такі позовні вимоги КС «Опора» не
заявлялись та районним судом не
розглядались.

Як роз'яснено п.п.17, 18 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. За
змістом статті 552, частини другої
статті 625 ЦК інфляційне нарахування на
суму боргу за порушення боржником
грошового зобов'язання, вираженого в
національній валюті, та три проценти
річних від простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
суд має виходити з того, що ці кошти
нараховуються незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за невиконання або
неналежне виконання зобов'язання.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК
України суд першої інстанції розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог, а апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Виходячи з викладеного, судова колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови позивачу в
задоволенні позову щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_3 підлягає скасуванню, як таке,
що ухвалено судом з порушенням норм
процесуального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
наявним у справі доказам, з ухваленням
в цій частині нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог в
розмірі 1523, 79 гривень, що становить
загальну заборгованість за тілом
кредиту з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 313, 314, 316, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія,-

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Голови правління КС
«Опора» ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Красноградського
районного суду Харківської області від
29 травня 2014 року, скасувавши
його в частині відмови у задоволенні
позову про стягнення боргу з ОСОБА_3.

Позовні вимоги Кредитної спілки
«Опора» в цій частині задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, ІНН
НОМЕР_1, на користь Кредитної спілки
«Опора», що розташована в с.
Зачепилівка вулиця Радянська, 53, код по
ЕГРПОУ 26354926, 1523 (одна тисяча п'ятсот
двадцять три) гривні 79 копійок, а також
судового збору 229 (двісті двадцять
дев'ять) гривень 40 копійок.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -