Провадження 2/554/3223/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2014 року суддя Октябрського
районного суду м.Полтави Тімошенко Н.В.,
розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Територіальної громади в
особі Полтавської міської ради про
визнання права власності,

встановила:

30.07.2014 року позивач звернувся до суду із
позовною заявою до Територіальної
громади в особі Полтавської міської
ради про визнання права власності.

У судове засідання позивач не з'явився,
направивши до суду заяву про слухання
справи у його відсутність, позовні
вимоги підтримав, наполягав на
задоволенні позову.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, будучи належним чином
повідомленим про час і місце слухання
справи, не повідомив про причини своєї
неявки.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень ЦПК
розгляд справи здійснюється судом за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
наданих сторонами доказів.

Згідно статті 16 Цивільного кодеку
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані
сторонами належні та допустимі докази
в їх сукупності, встановивши фактичні
обставини справи, проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини між сторонами, суддя
приходить до висновку про задоволення
позову з наступних підстав.

Суддею встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла мати позивача, ОСОБА_2,
після смерті якої відкрилася спадщина,
що складається з квартири АДРЕСА_1

Право власності на вказану квартиру
набуто ОСОБА_2 згідно до договору
купівлі-продажу від 10 червня 2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 та внесеного до
Державного реєстру правочинів,
реєстраційний № 1364145.

10 червня 2006 року ОСОБА_2 було складено
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про що
було внесено реєстраційний запис до
Спадкового реєстру № 39959887, згідно до
якого на випадок своєї смерті
призначила спадкоємцем всього
належного їй майна ОСОБА_1.

Позивач є єдиним спадкоємцем померлої.

Право на обов'язкову долю у спадку
ніхто не має.

Батько позивача, ОСОБА_4, помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У липні 2014 року позивач звернувся до
Четвертої полтавської державної
нотаріальної контори, маючи намір
отримати свідоцтво про право на
спадщину, але йому було відмовлено,
оскільки позивач з померлою були
зареєстровані за різними адресами,
хоча й проживали разом, а також те, що
позивач повинен був звернутися до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини протягом шести
місяців з дня смерті матері.

Оскільки я в зазначений термін не
звернувся з заявою про прийняття
спадщини, то нотаріальною конторою
мені було запропоновано звернутися до
суду.

У відповідності до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

У відповідності до цивільного
законодавства України однією із умов
виникнення прав та обов'язків
учасників цивільних правовідносин
являється рішення суду.

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України він не
заявив про відмову від неї.

З початку 2013 року позивач постійно
проживав разом з матір'ю і не заявляв
про відмову від спадщини.

Починаючи з 2010 року мати позивача дуже
хворіла, а з початку 2012 року по день
смерті потребувала постійного
стороннього догляду, який він їй
надавав.

Факт постійного проживання позивача
разом з померлою підтверджується
довідкою Комунального закладу « Центр
первинної медико-санітарної допомоги
№ 2 м. Полтави», згідно до якої мама
хворіла на церебральний атеросклероз,
ІКС, цукровий діабет та інш.,
потребувала стороннього догляду та
допомоги; актом, складеним сусідами,
які підтвердили той факт, що мати мала
проблеми зі здоров'ям, а позивач
постійно проживав з нею, доглядав за
нею.

Виходячи з вищевикладеного, суддя
задовольняє позов повністю.

Керуючись ст. ст. 8, 51, 124, 129 Конституції
України, ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст. ст.
392, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 2-11, 58-61, 88, 159,
208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суддя

вирішила:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади
в особі Полтавської міської ради про
визнання права власності,
-задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через районний суд шляхом подання
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

СуддяН. В. Тімошенко