Справа № 152/1927/14-ц
10 листопада 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області
головуючого судді -
секретаря судового засідання - Бабиної
позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
28.10.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1
зазначила, що перебуває в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
з 21.07.2005 року. Від даного шлюбу вона та
відповідач мають неповнолітнього сина
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_1 просить шлюб розірвати,
посилаючись на те, що спільне життя в
шлюбі з відповідачем не склалося через
різні погляди на сімейне життя,
утримання сім'ї, ведення господарства,
утримання та виховання сина. Однією
сім'єю вона та відповідач не
проживають приблизно з липня 2008 року.
Вважає, що подальше спільне життя та
збереження шлюбу неможливе.
Крім того, позивачка просить відновити
її дошлюбне прізвище «ОСОБА_1».
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала позовні вимоги, посилаючись
на ті самі обставини. Суду пояснила, що
має стійке волевиявлення, спрямоване
на розірвання шлюбу, так як перебування
в шлюбі суперечить її інтересам. Однією
сім'єю з відповідачем вона не проживає
приблизно шість років. Розлад в її з
відповідачем сім'ї носить тривалий
характер. До того ж, відповідач створив
іншу сім'ю, тому примирення між нею та
відповідачем неможливе.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, але 10.11.2014 року надіслав до
суду телеграму, з якої вбачається, що
він позов визнає, щодо розірвання шлюбу
не заперечує, просить розгляд справи
проводити у його відсутності (а.с.12).
Вирішуючи спір, суд встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони
перебувають в зареєстрованому шлюбі з
21.07.2005 року, що підтверджується
повторним свідоцтвом про шлюб серії
Від даного шлюбу позивачка та
відповідач мають неповнолітню дитину
- сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).
Сторони не бажають миритися, позивачка
має стійке волевиявлення, спрямоване
на припинення сімейних відносин і
розірвання шлюбу. Причиною розладу в
сім'ї стали різні характери та погляди
на сімейне життя, утримання сім'ї,
ведення господарства, утримання та
виховання сина, внаслідок чого
виникають сварки та непорозуміння.
Подальше спільне життя подружжя та
збереження шлюбу неможливе і
суперечить інтересам позивачки,
оскільки сторони не проживають однією
сім'єю з липня 2008 року.
Встановленим судом фактам
відповідають сімейні правовідносини,
які регулюються Конституцією України
та Сімейним кодексом України,
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод, яка, відповідно
до вимог ч.1 ст.9 Конституції України,
ратифікована Законом від 17.07.1997 року
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною
національного законодавства України.
Згідно із ст.51 Конституції України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки і
чоловіка. Кожен із подружжя має рівні
права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод встановлено, що кожен із
подружжя у відносинах між собою і в
їхніх відносинах зі своїми дітьми
користується рівними правами та
обов'язками цивільного характеру, що
виникають зі вступу в шлюб, перебування
в шлюбі та щодо його розірвання.
Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України,
шлюб припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного із
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110
Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини та інші обставини життя
подружжя. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст.113 СК України, особа,
яка змінила своє прізвище у зв'язку із
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу іменуватися цим
прізвищем або відновити своє дошлюбне
Оскільки у суду склалася достатня
переконаність у тому, що подальше
спільне життя подружжя неможливе, що
позивачка та відповідач наполягають на
розлученні, позивачка має стійке
волевиявлення до розірвання шлюбу, а
також, що збереження шлюбу та подальше
спільне проживання подружжя
суперечить інтересам позивачки, то суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223
ЦПК України, на підставі ст.ст. 105, 110, 112,
113 СК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований відділом ДРАЦС
реєстраційної служби Іллічівського
міського управління юстиції в Одеській
області 21.07.2005 року, актовий запис за
№249.
Після розірвання шлюбу відновити
дошлюбне прізвище позивачки - «ОСОБА_1».
Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя