Номер провадження: 22-ц/785/5314/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Орловій С.І.

у відкритому судовому засіданні у
присутності сторін: представника
відповідача ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3,
його представника, яка одночасно
представляє інтереси ОСОБА_4,

розглянула апеляційні скарги: ОСОБА_2,
який діє в своїх інтересах і інтересах
малолітньої дитини, ОСОБА_5, ОСОБА_6

на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 28.03.2014р.

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, який діє
в своїх інтересах і інтересах
малолітнього ОСОБА_5, треті особи:
орган опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації ОМР,
Суворовський РВ ГУ ДМС в Одеській
області

про визнання відсутності у
відповідачів права користування жилим
приміщенням, усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
виселення відповідачів без надання
іншого житла, зобов'язання передати
нерухоме майно в натурі, стягнення
судових витрат,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернувся з
вказаним позовом в серпні 2013р.

В обґрунтуванні позовних вимог
посилалися на те, що вони є
співвласниками квартири АДРЕСА_1,
кожному належить на праві власності по
? частині.

Право власності набули на підставі
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 29.09.2004р., яке є чинним.
Право власності кожного позивача на
відповідну частку зареєстровано у
передбаченому законом порядку.

Позивачі посилалися на те, що з
березня 2013р. позбавлені можливості
вільно користуватися своєю власністю,
відповідачами замінені замки на
вхідній двері.

Відповідачі по справі є колишніми
членами сім'ї позивача, власника ?
частини спірної квартири, ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_6 - колишня дружина
позивача, ОСОБА_7 - донька, ОСОБА_2 - син,
ОСОБА_5 - онук, ОСОБА_8 - невістка.

Позивачі посилалися на те, що
відповідачі зареєстровані за адресою
спірної квартири, відповідач ОСОБА_8
зберігає за собою реєстрацію в
Тарутинському районі Одеської області,
але теж проживає в спірній квартирі.

Позивачі вважають, що реєстрація
відповідачів за спірною адресою не дає
їм права користування квартирою,
оскільки вони не надавали згоди на
проживання відповідачів, уточнив позов
просили:

визнати відсутність у відповідачів:
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
малолітнього ОСОБА_5 права
користування квартирою АДРЕСА_1;

зобов'язати відповідачів не
перешкоджати власникам у здійсненні
права власності на спірну квартиру;

усунути позивачам, власникам спірного
житла, перешкоди щодо розпорядження і
користування власністю шляхом
виселення із спірной квартири без
надання іншого житла ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, малолітнього ОСОБА_5 і
осіб, які проживають з ними;

зобов'язати відповідачів передати
нерухоме майно в натурі;

стягнути судові витрати на користь
позивачів.

Відповідачі позов не визнали.

В матеріалах справи є письмове
заперечення на заявлений позов.

Відповідачі не оспорюють право
власності позивачів на спірну
квартиру, спростовують доводи
позивачів про те, що вони їм
перешкоджають в користуванні
власністю. Посилаються на те, що ОСОБА_6
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, як дружина позивача ОСОБА_4 з
1986р. зареєстрована і проживає в
спірній квартирі. В спірній квартирі з
часу свого народження зареєстровані і
постійно проживають їх сумісні діти,
ОСОБА_7, 1995р.н., ОСОБА_2, 1987р.н. В 2008р.
відповідач ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_8,
народилася дитина, малолітній ОСОБА_5,
2012р. н., який з часу свого народження
також зареєстрований в спірній
квартирі.

В 1999р. батьки, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 шлюб
розірвали, батько ОСОБА_4 створив нову
сім'ю, а колишня дружина разом з дітьми
залишилася проживати в спірній
квартирі з дідусем ОСОБА_11, власником
спірної квартири, який помер в 2003р. і
бабусею ОСОБА_12, яка померла в 2006р.

На підставі рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 29.09.2004р.
позивачі, при житті їх матері, яка
пережила свого чоловіка, визнали за
собою право власності на спірну
квартиру по ? частині за кожним.

Незважаючи на зміну власників всі
колишні члени сім'ї позивача ОСОБА_4
постійно проживають в спірній
квартирі, доглядали бабусю, ОСОБА_12 до
часу її смерті, яка наступила в 2006р.,
іншого житла для проживання не мають,
просили в позові відмовити(а.с.53-55).

Рішенням місцевого суду від 28.03.2014р.
позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено
частково.

Суд зобов'язав ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах і
інтересах малолітнього ОСОБА_5, 2012р.н.
не перешкоджати позивачам у
здійснені права власності на спірну
квартиру.

Суд виселив ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_5 із
квартири АДРЕСА_1.

В частині позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання відсутності у
відповідачів права користування
спірною квартирою, зобов'язання
передати нерухоме майно в натурі -
відмовлено.

Стягнуто з відповідачів на користь
позивачів судовий збір в сумі
229,40грн.(а.с.152-153).

З апеляційними скаргами на рішення
місцевого суду від 28.03.2014р. звернулися
відповідач ОСОБА_2, який діє також в
інтересах малолітнього ОСОБА_5, 2012р.н.,
відповідач ОСОБА_6.

Інтереси вказаних відповідачів за
доводами апеляційних скарг
співпадають, просять скасувати рішення
місцевого суду в частині їх виселення
із спірної квартири, постановити нове
рішення про відмову у виселенні,
посилаються на порушення місцевим
судом вимог матеріального і
процесуального права в цій частині
вимог.

Висновок суду 1 інстанції в частині
решти вимог позивачів не оскаржують.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 рішення суду 1
інстанції в частині відмови їм в
позові не оскаржують.

В апеляційному суді представник
відповідача ОСОБА_2 доводи апеляційної
скарги підтримала.

Позивач ОСОБА_3, його представник, яка
представляє інтереси другого позивача
ОСОБА_4 надали свої заперечення,
вважають рішення законним.

Інші учасники судового процесу про
день і час розгляду справи повідомлені,
що підтверджується зворотними
повідомленнями, які приєднані до
справи.

Апелянти, відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_2
надали через канцелярію суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності.

У відповідності з вимогами ст. 305ч2 ЦПК
України неявка сторони яка сповіщена
про день і час розгляду справи не
перешкоджає її розглядові.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю - доповідача, доводи
скарг, заперечення на них протилежної
сторони, колегія дійшла висновку
апеляційні скарги задовольнити
частково з наступних підстав.

З урахуванням доводів апеляційних
скарг відповідачі ОСОБА_2, який діє
також в інтересах малолітнього сина
ОСОБА_5, і ОСОБА_6 оскаржують законність
рішення місцевого суду лише в частині
виселення із спірної квартири всіх
членів їх сім'ї, ОСОБА_6 ( колишньої
дружини власника ОСОБА_4), ОСОБА_7,
ОСОБА_2( діти власника), ОСОБА_8 (невістка
власника), ОСОБА_5, 2012р.н.( онук
власника).

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду 1
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді 1
інстанції.

З урахування вимог
процесуального закону і доводів
апеляційних скарг апеляційний суд
перевіряє законність рішення
місцевого суду лише в частині їх
виселення із спірної квартири.

Задовольнивши вимоги про виселення
відповідачів, суд 1 інстанції виходив з
того, що припинення права власності
громадянина на житловий будинок
(квартиру), припиняє право
користування жилим приміщенням в
будинку( квартирі) і членам його сім'ї.

За висновком суду ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_2, малолітній ОСОБА_5, 2012р.н.
втратили право користування спірною
квартирою у зв'язку з припиненням
права власності на квартиру
колишнього його власника, членами
сім'ї якого вони були. За змістом
рішення колишнім власником квартири
був батько позивачів, ОСОБА_11, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Спадкоємці померлого, позивачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_11 та
відповідачами однією сім'єю не
проживали, спільне господарство не
вели, тому у них не виникло прав і
обов'язків членів сім'ї.

Колегія з висновком місцевого суду в
цій частині позову не погоджується.

В обґрунтування своїх вимог про
виселення відповідачів позивачі
посилалися на ст. ст. 64, 156, 162 ЖК України,
норми СК України, ст.ст. 319 ЦК України і
стверджували, що відповідачі
користуються квартирою безпідставно,
оскільки у них відсутні сімейні зв'язки
з власниками житла, згоду на їх
проживання надавав попередній власник.

Перевіряючи доводи позивачів, з
урахуванням підстав позову про їх
виселення, колегія встановила
наступне.

Спірною є трьохкімнатна квартира
АДРЕСА_1. Основним наймачем вказаного
житла, в подальшому його власником
був батько позивачів - ОСОБА_11, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1

При житті власника спірного житла в
квартирі проживала дружина власника
ОСОБА_12, в квартиру вселилися і були
зареєстровані і постійно проживають:
відповідач ОСОБА_6 ( невістка, дружина
сина ОСОБА_4), з дня народження онуки:
ОСОБА_7, ОСОБА_2. Після розірвання шлюбу
між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 в 1999р. всі члени
сім'ї залишилися проживати в спірній
квартирі (а.с.85).

Позивачі при зверненні до суду
стверджували, що вони ніколи не
проживали однією сім'єю з попереднім
власником, своїм батьком, тому для них
не виникло обов'язків по відношенню до
тих, хто проживав з попереднім
власником.

Вказані доводи позивачів
спростовуються рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 29.09.2004р. по
справі за позовом позивачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_12.( їх мати), ЖБК про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності на спадкове
майно.

При житті своєї матері, дружини
померлого спадкодавця, позивачі подали
позов про визнання за ними права
власності на спадкове майно, спірну
квартиру і стверджували, що проживали
однією сім'єю із батьком, прийняли
спадщину ( копія вказаного рішення
знаходиться в матеріалах справи, а.с.8).

На час звернення до суду з позовом про
визнання за ними права на спадкове
майно, позивачі, ОСОБА_3, ОСОБА_4 чітко
розуміли, що в спірній квартирі
зареєстровані і проживають: їх мати,
ОСОБА_12, колишня сім'я ОСОБА_4, його
колишня дружина, діти.

На підставі рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 29.09.2004р. за
позивачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнано
право власності за кожним на ? частку,
яке зареєстровано у передбаченому
законом порядку. Вказане
підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 11.12.2004р. (а.с. 9-10).

З грудня 2004р. позивачі є співвласниками
спірної квартири і матеріали справи не
містять доказів тому, що вони як
власники оспорювали факт проживання і
реєстрації відповідачів. До
теперішнього часу спірна квартира є
єдиним постійним місцем проживання і
реєстрації відповідачів.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7
незважаючи на припинення сімейних
відносин в 1999р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_6
зберегли до теперішнього часу статус
колишнього члена сім'ї власника ОСОБА_4,
якому в спірній квартирі належить ?
ідеальна частка.

Статтею 156 ЖК України врегульовані
права і обов'язки членів сім'ї власника
жилого будинку ( квартири). Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням ( ч.4
ст. 156).

Дав оцінку доказам, що зібрані по
справі, прийнявши до уваги вимог ст. 156
ЖК України, колегія дійшла висновку, що
відсутні підстави для виселення
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, його
малолітньої дитини ОСОБА_5 із спірної
квартири.

Враховуючи, що суд 1 інстанції не дав
належну оцінку доказам, що зібрані по
справі, порушив вимоги матеріального
права, рішення місцевого суду в частині
виселення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, його
малолітньої дитини ОСОБА_5 підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові про виселення
вказаних осіб із спірної квартири.

В ході розгляду справи позивачі, в
обґрунтування доводів про те, що вони
не давали згоди на проживання
відповідачів в спірній квартирі,
посилалися на листи, які вони
направляли відповідачам з пропозицією
укласти договір найму спірного
житла(а.с.15,64,65,108,109). Дав оцінку
вказаним листам, колегія дійшла
висновку, що між сторонами, власниками
житла і відповідачами виникли спірні
відносини з питань оплати за житло. Між
тим, плата за користування жилим
приміщенням і комунальними послугами
в квартирі, що належить на праві
власності позивачам, не була предметом
даного спору. Крім того, колегія
звертає увагу, що листи, на які
посилались позивачі, мають дату
2013-2014р.р. Зміст листів, які направлялися
відповідачам за спірною адресою, дає
підставу для висновку, що позивачі не
заперечували проти проживання
відповідачів в спірній квартирі, але
при цьому вимагали укладання договору
оренди і відповідно оплати за житло
(а.с.109).

З висновком місцевого суду про
виселення із спірної квартири
відповідача ОСОБА_8 колегія
погоджується.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_8 є
дружиною відповідача ОСОБА_2, шлюб між
ними зареєстровано 24.10.2008р., після
реєстрації шлюбу вселилася в спірну
квартиру(а.с.58).

Вказаний відповідач зберігає за собою
реєстрацію в Одеській області. За даним
відділу адресно-довідкової роботи ГУ
ДМС України в Одеській області ОСОБА_8
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2(
а.с.127). В ході розгляду справи не
представлено доказів тому, що
позивачі, співвласники спірного житла,
давали згоду на її вселення. З
урахуванням зазначеного рішення
місцевого суду в частині виселення
відповідача ОСОБА_8 із спірної квартири
залишається без змін.

Суд 1 інстанції задовольнив вимоги
позивачів щодо зобов'язання
відповідачів усунути перешкоди в
користуванні власністю. Відмовив у
позовних вимогах позивачів про
зобов'язання відповідачів передати їм
нерухоме майно, про визнання відсутнім
у відповідачів права користування
жилим приміщенням.

Сторони по справі рішення суду в цій
частині не оскаржують, тому в цій
частині вимог законність рішення не
перевірялося, воно залишається без
змін.

При подачі позову позивачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 сплатили судовий збір
229,40грн.(а.с.1,31), просили стягнути з
відповідачів суму судового збору.

Позовні вимоги позивачів задоволені
частково, тому у відповідності з
вимогами ст. 88 ЦПК України сума
судового збору 229,40грн. стягується з
відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2,
ОСОБА_8 по 57,35грн. з кожного.

Керуючись ст. ст.
303,307ч1п2,309ч1п.п.3,4,316,317,319 ЦПК України,
судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє в
своїх інтересах і інтересах
малолітньої дитини, ОСОБА_5, 2012р.н.,
ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 28.03.2014р. в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, який
діє в своїх інтересах і інтересах
малолітнього ОСОБА_5 про виселення
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, який діє в своїх
інтересах і інтересах малолітнього
ОСОБА_5 про виселення без надання
іншого житла із квартири АДРЕСА_1
відмовити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 28.03.2014р. в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про виселення із
квартири АДРЕСА_1, про зобов'язання
відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_2, який діє також в інтересах
малолітнього ОСОБА_5, не перешкоджати
власникам у здійсненні права власності
на спірну квартиру, про відмову в
позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання
відповідачів передати їм нерухоме
майно, про визнання відсутнім у
відповідачів права користування
квартирою АДРЕСА_1 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 судовий збір по 57,35грн. з кожного
на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Рішення набирає чинності негайно після
його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: Плавич Н.Д.

Ващенко Л.Г.

Колесніков Г.Я.