АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8188/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 415/ 795/14 ц
Категорія: договірні
Доповідач : Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в
особі представника ОСОБА_4, на рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 25 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Русский Стандарт» про захист
порушення прав споживача, визнання
недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА :

20 лютого 2014 року позивач звернувся у
суд з позовом, в якому з посиланням на
вимоги ст. 207 , 215, 216, 616, 617, 654 ЦК
Українист.ст.11, 18, 22 Закону України «Про
захист прав споживачів» просив визнати
недійсним договір про наданні йому в
кредит грошових коштів в розмірі 10 000,00
грн. від 13 червня 2011 року із
застосуванням приписів ст. 216 ЦК
України, стягнути з відповідача на його
користь витрати на правову допомогу в
сумі 1500,00 грн.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що в
червні 2011 року він, будучи клієнтом ПАТ
«Банк «Русский Стандарт» отримав від
відповідача письмову пропозицію щодо
надання йому кредитних коштів в сумі 10
000грн. , в якому зазначалось, що
установою банку для позивача було
безкоштовно випущено міжнародну
кредитну картку «Русский Стандарт» з
доступним лімітом кредитних коштів на
суму 10 000грн. із запропонованим
тарифним планом: розмір відсотків, що
нараховуються по кредиту, річних-45%,
абонентська плата за користування
(щомісячно) - 10 грн., комісія за участь в
програмі страхування клієнтів - 0,8%.
Відповідачем був відкритий рахунок для
розміщення коштів № НОМЕР_1, надана
картка , як платіжний інструмент №
НОМЕР_2, наданий договору про картку
номер - НОМЕР_3, визначена валюта
кредитування-гривня, визначена дата
укладання договору 13 червня 2011 року.
Позивач погодився з наданою
пропозицією, оскільки раніше вже мав
кредитні відносини із установою цього
банку щодо можливості отримання
кредитних коштів та довіряв фінансовій
установі. Отримавши інформацію щодо
порядку отримання та погашення
кредитних коштів, відповідно до
листа-пропозиції. позивач скористався
кредитними коштами та починаючи з
серпня 2011 року почав ними
користуватися і з вересня 2011 року по
вересень 2013 року на підставі тих же
відомостей у пропозиції за
виставленими відповідачем рахунками,
здійснював погашення існуючої
заборгованості за кредитними
зобов»язаннями і за указаний вище
період часу сплачував щомісячно в
рахунок погашення заборгованості за
кредитом загальну суму більше ніж 13
329грн. З серпня 2013 року відповідачу
почали приходити повідомлення щодо
погашення боргу перед банківською
установою. Запити на адресу
відповідача про надання копії договору
кредиту, копії Правил користування
кредитною карткою та кредитна
інформація про реальну заборгованість
за кредитним договором . які були
направлені відповідачу 29.11.2013 року
залишились відповідачем без відповіді.
Позивачач також зазначає на те, що ним
було виявлено, що відповідачем
невідомо куди зараховувалися деякі
грошові кошти сплачені позивачем, а
також знімалися кошти, які не були
обумовлені договором (комісія за
надання смс послуг, страхування, плата
за направлення рахунків). Із виписки з
рахунку № НОМЕР_1 за період з 28.01.2010 року
по 28.11.2013 року йому стало відомо, що
відповідачем проводились нарахування
фінансових зобов»язань та зарахування
сплачених ним коштів, за розумінням
відповідача без погодження з ним цих
дій з , без договірних засад
обумовлених угодою. Позивач також
зазначає. що маючи намір укласти
договір кредиту, він був оманливо
ознайомлений з його змістом, так як
відповідач навмисне приховав від нього
суттєві положення нарахування
процентів за кредитними договором, що в
свою чергу призвело до заборгованості
по сплаті кредитних коштів.

Як на підставу визнання вказаного
договору недійним позивач зазначає на
укладання вказаного договору з боку
відповідача, особою, яка не мала
необхідного об»єму дієздатності, на
порушення порядку укладання договору,
визначених в кредитному договорі
умовах, які суперечать моральним
засадам, оскільки такі умови були
відомі тільки відповідачу, що внесло
суттєвий дисбаланс до прав та
обов»язків сторін, а йому при укладанні
договору не були відомі його права та
обов»язки в частині щодо зобов»язань
по сплаті штрафних санкцій, він не був
повідомлений про орієнтовну сукупну
вартість кредиту.

Представник позивача ОСОБА_4 у
судовому засіданні суду першої
інстанції вказані позовні вимоги
позивача підтримав та просив їх
задовольнити. Також пояснив, що
позивач раніше користувався послугами
Банку «Русский Стандарт» та кредит
який він получив від банка ним був
погашений. Потім він отримав від
відповідача кредитну кратку на 10 000грн.
без умов надання цієї картки.
Скориставшись карткою, отримав кошти
та виконував умови , відповідно
інформації в листі - повідомленні.
Споживач не знаючи умов договору
платив банку грошові кошти, але його
кошти направлялись на інші потреби:
стягнення послуг на смс, оплату товару
та послуг, вимоги щодо страхування, що
привело до заборгованості по кредиту.
Сума сплачена банку позивачем склала 13
329грн., що перевищило встановлений
ліміт за кредитною карткою . В листах,
які він отримував , сума заборгованість
збільшувалась кожного разу. В
юридичній фірмі, куди він звертався
пояснити утворення заборгованості не
змогли. Після отримання документів
позивач знайшов умови договору, які з
ним особисто не погоджувались: комісія
за надання смс послуг -10 грн., за видачу
готівки- 147 грн., плата за рахункові
послуги, 04.11.12013 року, списано за
страховий захист з 14.09. по 13.10.2011 рік.
Тобто про ці умови договору позивач не
знав і вони з ним не погоджувалися.
Вважає це порушенням прав позивача як
споживача послуг, тому просить визнати
договір недійсним.

Представник відповідача Погребний С.В.
у судовому засіданні суду першої
інстанції, яке відбулось 06.05.2014 року
заперечував проти задоволення позову,
подав до суду письмові заперечення .
Свої заперечення обгрнутовував тим, що
позивач, після надіслання йому картки,
проявив бажання прийняти умови картки,
підписав, що був ознайомлений з
тарифами, погодився з ними, виявив
бажання приймати участь в програмі
страхування. Звернувшись на гарячу
лінію . отримав інформацію про розмір
тарифів, сервіз щодо смс повідомлень.
Крім того тарифи розміщуються на сайті
банку, де він мав можливість з ними
ознайомитись.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 25 вересня 2014
року в задоволенні позовних вимог
позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати вказане
рішення суду як незаконне та ухвалити
нове рішення, яким повністю
задовольнити позовні вимоги позивача,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
наявним у справі доказам. Наводить ті ж
доводи, що і в суді першої інстанції.

Позивач та його представник в судове
засідання суду апеляційної інстанції
не з»явились, представник позивача
повідомлений про час та місце розгляду
справи за допомогою СМС повідомлення,
яке ним отримано, що у відповідності до
ч.5 ст. 76 ЦПК України, свідчить про
належне повідомлення про час та місце
розгляду справи і позивача. Про причини
неявки в судове засідання суд не
повідомили.

За таких обставин судова колегія на
підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України, вважає за
необхідне розглянути справу за
відсутності позивача та його
представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку,що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
вказаних позовних вимог, суд першої
інстанції , посилаючись на вимоги ст.ст.
203, 215, 207, 639 ЦК України, ч.І п.4.5 ст. 21
Закону України «Про захист прав
споживачів» , виходив з відсутності
підстав для визнання вказаного
договору про карту недійсним.

При цьому як свідчать матеріали справи,
укладаючи кредитний договір з
відповідачем 09.02.2011 року на суму 5025,00
грн. строком його повернення 09.02.2012 року
та отримавши вказаний кредит готівкою,
позивач надав відповідачу заяву, про
видачу платіжної картки (а.с.32-34).

Вказана заява також свідчить про те, що
отриманий кредит позивач
зобов»язувався погашати через
термінал Банку.

Як свідчить підписана позивачем
вказана вище заява, при укладенні
зазначеного вище кредитного договору,
він також дав згоду та видачу йому
кредитної картки із страховим її
захистом ( п. 3 заяви) та випуск на його
ім »я такої платіжної картки, відкриття
карткового рахунку, з лімітом у 10 000 грн.
( п.3.1., 3.2.,3.3. заяви).

В п.6.2. вказаної заяви зазначено, що
строк для його відповіді про згоду на
укладання Договору про Картку
встановлюється у 18 місяців з дати цієї
заяви.

В п. 8 вказаної заяви позивачем
зазначено, що приймаючи пропозицію
Банку (оферту) на укладання такого
Договору він розуміє та погоджується з
тим, що складовою та невід»ємною
частиною Договору про Картку будуть
являтись Умови по карткам та Тарифи по
Карткам, з якими він ознайомлений,
повністю згоден, їх зміст розуміє, та
пожолень, які зобов»язувався
дотримуватись. Банк має право відкрити
йому Рахунок Картки та передати йому
картку протягом строку, встановленого
п. 6.2. цієї заяви, але не пізніше трьох
місяців з моменту укладання Кредитного
договору і за умови належного
виконання взятих ним зобов»язань за
Кредитним договором.

В п.14 підписаної позивачем вказаної
заяви зазначено, що своїм підписом він
підтверджує, що розуміє і погоджується
з тим, що складовою та невід»ємною
частиною Договору про Картку будуть
являтись Умови по карткам, з якими він
ознайомлений, повністю згоден, їх зміст
розуміє та зобов»язується неухильно
дотримуватись та регулярно звертатись
до Банку шляхом відвідування веб-сайту
Банку в мережі Інтернету за адресою
www.bsr.ua., де розміщуються умови по
карткам, а також за отриманням
відомостей про зміну та доповнення що
мали місце в Умовах по картках.

Матеріали справи також свідчать про те,
що саме на підставі вказаної заяви
позивача 13 червня 2011 року Банк надіслав
позивачу передбачений заявою договір
про Картку № НОМЕР_3 , з відкриттям
рахунку для розміщення коштів №
НОМЕР_1 та картку, як платіжний
інструмент № НОМЕР_2 , що установою
банку для позивача було безкоштовно
випущено міжнародну кредитну картку
«Русский Стандарт» з доступним лімітом
кредитних коштів на суму 10 000грн. із
запропонованим тарифним планом: розмір
відсотків, що нараховуються по кредиту,
річних - 45%, абонентська плата за
користування ( щомісячно) - 10 грн.,
комісія за участь в програмі
страхування клієнтів - 0.8%. Позивач
скористався такою пропозицією,
активізувавши зазначену картку та
користуючись картковим рахунком ( а.с.9).

Згідно до вимог ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямованих на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов»язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є
вільними в укладанні договору, виборі
контрагенту та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Підписання позивачем зазначеної
вище заяви, активізування ним картки
та користування картковим рахунком ,
свідчать про укладення сторонами
Договору про картку на визначених ними
Умовах про надання та обслуговування
платіжних карток та Тарифами Банку,
умовах, які є невід»ємною частиною
вказаного договору та з якими позивач
ознайомився , був повністю з ними
згоден та зобов»язувався їх виконувати
.

Доказів, які б свідчили про
введення відповідачем позивача в оману
при укладанні вказаного договору,
порушень відповідачем Закону України
«Про захист прав споживачів» позивач ,
в порушення ст.60 ЦПК України, суду не
надав.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов до обгрунтованого
висновку про відмову позивачу в
задоволенні зазначених позовних вимог.

Доводи, викладені позивачем
в апеляційній скарзі вказаних
висновків суду не спростовують, були
предметом їх розгляду судом першої
інстанції, яким суд дав належну оцінку
та не дають підстав для скасування чи
зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова
колегія приходить до висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі
представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Лисичанського міського
суду Луганської області від 25 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :