АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7996/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кобеляцька-Шаховал І. О. Доповідач -
Ткаченко І.Ю. Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

07 жовтня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на ? частину
спільного майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Нікопольськогого
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 липня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2014 року позивач звернулась до
суду з позовом до відповідача про
визнання за нею права власності на 1/2
частину спільного сумісного майна
подружжя, який було змінено, і в
обґрунтування уточнених позовних
вимог позивач посилалася на те, що,
перебуваючи з відповідачем у шлюбі з 24
серпня 2002 року по 29.10.2011 року, на
підставі договору купівлі-продажу ВМК
№ 562978 р. № 1011 від 30.09.2009 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Нікопольського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, ними було придбано
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. На даний
час між ними виник спір стосовно
розміру долі у спільно-нажитому майні,
а також у праві користування спільно
нажитим майном, в зв'язку з чим вона
вимушена звернутись до суду з даним
позовом.

Рішенням Нікопольськогого
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 липня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на ? частину спільного майна
подружжя - задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
як на майно, спільно нажите подружжям.
Також вирішено питання щодо судових
витрат (а.с. 34-35).

В апеляційній скарзі апелянт,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове,
яким врахувати, що апелянту належить
60/100 частини спірної квартири, а
позивачці 40/100 частин (а.с.39-40, 48-49).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони, перебуваючи у шлюбі з 24 серпня
2002 року по 29.10.2011 року, на підставі
договору купівлі-продажу ВМК № 562978 р. №
1011 від 30.09.2009 року, посвідчений
приватним нотаріусом Нікопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
(а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, посилався на ст. 60 СК
України, відповідно до якої майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Згідно ст.
61 СК України, об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Стаття 69
СК України гарантує дружині і чоловіку
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

При цьому суд виходив з того, що
вищевказана квартира є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя і
кожен з подружжя має право саме на 1/2
частину спірної квартири.

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки апелянт
не скористався наданими йому правами,
не обґрунтував свої позовні вимоги та
не надав суду доказів на їх
підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а відповідно до ч.3
ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана надати суду докази на
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Таким чином, доводи апелянта, приведені
в апеляційній скарзі фактично
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду 1 інстанції,
що спірна квартира є спільною сумісною
власністю подружжя, яким у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, а відповідно до ст. 212
ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Нікопольськогого
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: