У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Прогрес»
про визнання недійсним договору оренди
землі, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 28 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Прогрес»
(далі - СТОВ «Прогрес») про визнання
недійсним договору оренди землі.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що 07 листопада 2005 року
між ним та Колективним
виробничо-комерційним підприємством
«Сапсан» (далі - КВКП «Сапсан»),
правонаступником якого є СТОВ
«Прогрес», укладено договір оренди
землі.

У травні 2013 року позивачу стало відомо,
що у зазначеному договорі без його
відома та згоди зроблено викреслення у
п. 2.3 та дописка у п. 4.1. Однак наміру
укласти договір оренди землі на інших
умовах ніж ті, що були первинно
зазначені у договорі, позивач не мав,
під час укладання договору відповідач
ввів його в оману щодо прав та
обов'язків сторін договору, і якби
позивач знав, що договір буде змінений
в односторонньому порядку без його
згоди, то він вказаний договір не
укладав, тому просив визнати договір
оренди землі недійсним як укладений
внаслідок обману.

Рішенням Радехівського районного суду
Львівської області від 06 лютого 2014 року
позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі
від 07 листопада 2005 року, укладений між
ОСОБА_6 та КВКП «Сапсан». Вирішено
питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 28 квітня 2014 року рішення
Радехівського районного суду
Львівської області від 06 лютого 2014 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано частково недійсним договір
оренди землі від 07 листопада 2005 року,
укладений між ОСОБА_6 та КВКП «Сапсан»,
у частині внесення виправлень і змін у
пункти 2.3, 4.1 вказаного договору та
визнано укладеними вказані пункти
договору у наступній редакції:

2.3. Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становить 10 504 грн;

4.1. Орендна плата нараховується
Орендарем та оплачується Орендодавцю в
розмірі не меншому 10 (десяти) % від ціни
вирощеного врожаю, але не нижче 250 грн
за 1 га. У випадку неврожайних років
орендна плата нараховується в розмірі
не меншому ніж 250 грн за 1 га.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_7 порушує питання про скасування
рішення суду апеляційної інстанції із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 07 листопада 2005
року між ОСОБА_6 та КВКП «Сапсан»,
правонаступником якого є СТОВ
«Прогрес», укладено договір оренди
землі, згідно з умовами якого
орендодавець надав, а орендар прийняв у
строкове платне користування земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення, яка знаходиться на
території сільської ради с. Стремільче
Радехівського району Львівської
області.

16 грудня 2005 року договір
зареєстрований у Радехівському
відділі регіональної філії центру
державного земельного кадастру.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, встановивши, що після
підписання сторонами вказаного
договору 07 листопада 2005 року до його
реєстрації у встановленому законом
порядку 16 грудня 2005 року, орендарем без
укладання додаткової угоди до договору
оренди в односторонньому порядку, без
згоди орендаря, внесено виправлення і
зміни: у пункт 2.3 договору щодо
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки з 10 504 грн на 14 475 грн 63 коп.;
пункт 4.1 цього договору доповнено
словами і цифрами «умовних за весь пай
457 грн 50 коп.», факт внесення зазначених
змін та дописувань у текст договору
оренди визнано також і представником
відповідача у судовому засіданні;
виходив з того, що внесені в
односторонньому порядку до договору
оренди виправлення і зміни мають
істотне значення, не погоджені з
орендодавцем, не відповідають його
внутрішній волі та порушують права
останнього.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги частково, суд апеляційної
інстанції встановивши, що укладаючи
оспорюваний договір оренди від 07
листопада 2005 року, волевиявлення
позивача на його укладання було
вільним і відповідало її внутрішній
волі, вона була ознайомлена з умовами
цього правочину і бажала реального
настання обумовлених ним правових
наслідків, виходив з того, що зміна
істотних умов договору в
односторонньому порядку не допустима
та порушує права орендодавця на
отримання належної йому орендної
плати, недійсність окремої частини
правочину не має наслідком недійсності
інших його частин і правочину в цілому,
тому вважав, що судом першої інстанції
неправильно застосовано ст. 230 ЦК
України та помилково визнано договір
оренди недійсним в цілому.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, у межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, враховуючи норми ст. ст. 27, 31
ЦПК України, позивач самостійно
визначає предмет й підстави позову та
на власний розсуд розпоряджається
своїми правами щодо предмета позову.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_6 заявляла позов про визнання
недійсним договору оренди землі від 07
листопада 2005 року як такого, що
укладений внаслідок обману, та
пов'язувала обман з внесенням
орендарем виправлення і зміни у пункти
2.3 та 4.1 договору в односторонньому
порядку без її згоди.

За змістом ст. 230 ЦК України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229
цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ст. 236 ЦК України
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Як суд першої інстанції, так і суд
апеляційної інстанції в порушення
ст. ст. 230, 236 ЦК України пов'язали
недійсність оспорюваного договору з
обставинами, які мали місце не на час
його укладання, а після, тобто після
підписання сторонами договору оренди
землі від 07 листопада 2005 року до його
реєстрації у встановленому законом
порядку 16 грудня 2005 року, без укладання
додаткової угоди до вказаного
договору, в односторонньому порядку,
без згоди орендаря, внесено
виправлення і зміни.

За вказаних обставин ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Радехівського районного суду
Львівської області від 06 лютого 2014 року
та рішення апеляційного суду
Львівської області 28 квітня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов В.І.
Мартинюк Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук