Провадження 2/201/2677/2014
21 листопада 2014 року Жовтневий
районний суд
головуючого судді - Браги А.В.,
при секретарі - Громницькій М.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -
08 серпня 2014 року позивачі звернулися до
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська з вищезазначеним
позовом, в якому просили суд стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1
матеріальну та моральну шкоду у
розмірі 142310,00 гривень; стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_2 моральну
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачі посилалися на те, що ОСОБА_1 є
власником автомобіля Toyota Land Cruiser Prado,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
що підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу № 465950
від 01 липня 2004 року. 21 травня 2014 року
чоловік позивача, ОСОБА_2, керуючи
автомобілем, що належить ОСОБА_1 на
праві приватної власності, на вул.
Рогальова у м. Дніпропетровську
потрапив у дорожньо-транспортну
пригоду. Зазначене зіткнення сталося з
вини ОСОБА_3, яка керуючи автомобілем
«Міцубісі ASX», номерний знак НОМЕР_2,
виїжджаючи з тротуару на проїжджу
частину вул. Рогальова в м.
Дніпропетровську, не надавши дорогу,
скоїла зіткнення з транспортним
засобом «Тойота Прадо» під керуванням
ОСОБА_2, який рухався по проїжджій
частині. Дорожньо-транспортна пригода
сталася з вини відповідача, що
підтверджується постановою Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
08 липня 2014 року по справі №201/7002/14-п про
адміністративне правопорушення у
відношенні ОСОБА_3, згідно якого
відповідача було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП за порушення п. 10.2 Правил
Дорожнього руху, що спричинила
пошкодження транспортного засобу
позивача ОСОБА_1 Дана постанова
оскаржувалася відповідачем, проте 04
серпня 2014 року Апеляційним судом
Дніпропетровської області була
залишена без змін та набрала законної
сили. Так, в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
автомобілю Toyota Land Cruiser Prado, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, були
нанесені значні технічні пошкодження,
що підтверджується протоколом про
адміністративне правопорушення від 21
травня 2014 року. Нанесений матеріальний
збиток був оцінений, та, відповідно до
Висновку експертного дослідження
автотоварознавця по визначенню
вартості матеріального збитку КТЗ від
Про дату, місце проведення експертної
оцінки, а також найменування суб'єкта
оціночної діяльності, відповідач була
заздалегідь та належним чином
повідомлена, що підтверджується
квитанціями про направлення телеграм.
Відповідач була присутня при
проведенні оцінки. Окрім того, ОСОБА_1
зазначає, що вона, як власниця
пошкодженого автомобіля звернулась до
ТОВ «Алмаз Мотор ЛТД», відповідно до
вартість пошкоджених запчастин та
Окрім матеріальної шкоди позивачам
було завдано значної моральної шкоди,
яку останні оцінюють в розмірі 6000,00
гривень кожному у зв'язку з наступним. В
2002 році позивач ОСОБА_2, будучи
пасажиром легкового автомобіля
потрапив у дорожньо-транспортну
пригоду з тяжкими наслідками.
Внаслідок даного ДТП водій автомобіля,
в якому їхав позивач, помер, а він
особисто зазнав тяжких політравм,
численних переломів правої руки та
ноги, ребер, забоїв голови та інших
ушкоджень. Внаслідок цих травм
позивачу знадобилися численні
операції та лікування, що тривало майже
півроку. У зв'язку з чим останній зазнав
сильного стресу та, через панічний
страх перед транспортними засобами,
який розвинувся внаслідок аварії, два
роки не міг керувати транспортними
засобами. Через ці трагічні події,
потрапивши в ДТП, що сталося з вини
відповідача, позивач зазнав значного
морального потрясіння, внаслідок чого,
стан його здоров'я значно погіршився,
з'явилися головний біль, недомагання,
безсоння, занепокоєння та
дратівливість. ОСОБА_1 в позовній заяві
зазначає, що у зв'язку з настанням
дорожньо-транспортної пригоди їй було
завдано значної моральної шкоди, яка
полягає у психічному потрясінні та
пережитому стресі. Дізнавшись про те,
що сталась ДТП, я дуже переживала з
приводу стану здоров'я свого чоловіка,
який керував автомобілем в момент
аварії, а також через шкоду, завдану її
майну. Через нанесені пошкодження
автомобіль потребує відновлювального
ремонту, тому з моменту вчинення ДТП з
вини відповідача позивачі фактично
позбавлені права користуватися
власним автомобілем.
Позивачі в судове засідання не
з'явилися, проте надали до суду
клопотання, в якому просили розглянути
справу без їх участі, позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
їх задовольнити, посилаючи на
обставини, викладені в позовній заяві
та обґрунтовуючи їх доказами наявними
в матеріалах справи. Проти заочного
розгляду справи не заперечували.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином відповідно до вимог ст.
74 - 76 ЦПК України, про причини своєї
неявки суду не повідомив, заяви про
розгляд справи за його відсутності не
надав, з клопотанням про відкладення
розряду справи до суду не звернувся, а
також не скористався правом надання
заперечень проти позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст.
224 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У зв'язку з чим суд, з метою недопущення
порушення строків розгляду справи,
передбачених ст. 157 ЦПК України, з
урахуванням згоди позивача, вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та вирішити справу у порядку
заочного розгляду на підставі наявних
у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії ВНС № 465950
від 01 липня 2004 року, виданого МРЕВ-1 ДАІ
УМВС у Дніпропетровській області,
автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, належить
на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 4).

21 травня 2014 року, о 14 годині 40 хвилин,
ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом
«Міцубісі ASX», д/н НОМЕР_2, виїжджаючи з
тротуару на проїжджу частину вул.
Рогальова в м. Дніпропетровську, не
надавши дорогу, скоїла зіткнення з
транспортним засобом «Тойота Прадо»,
д/н НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2,
який рухався у зустрічному напрямку.
Своїми діями ОСОБА_3 порушила п. 10.2
Правил дорожнього руху України,
спричинивши матеріальний збиток та
механічні пошкодження зазначеним
транспортним засобам.

08 липня 2014 року постановою Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
ОСОБА_3 було визнано винною у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти
на останню адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в дохід держави в сумі
340,00 гривень (а.с. 5).

У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України,
зазначена постанова щодо встановлення
винуватості ОСОБА_3 у скоєнні ДТП є
обов'язковими для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до Висновку експертного
дослідження автотоварознавця по
визначенню вартості матеріального
збитку КТЗ № 1975 від 04 червня 2014 року,
складеного експертом -
автотоварознавцем ОСОБА_5, свідоцтво
Центральної експертно-кваліфікаційної
комісії Міністерства юстиції України
№ 1382 від 30 жовтня 2009 року, вартість
матеріального збитку, нанесеного
власнику автомобіля Toyota Land Cruiser Prado,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
пошкодженого у наслідок ДТП становить
34686,27 гривень, вартість відновленого
ремонту - 59309,44 гривень (а.с. 6 - 15).

Згідно квитанції до прибуткового
касового ордеру від 26 травня 2014 року
вартість проведеного експертного
дослідження складала 700,00 гривень (а.с.
16).

Відповідно до рахунку № АМ10813 від 26
травня 2014 року, складеного ТОВ фірма
«Алмаз Мотор, Лтд», вартість
пошкоджених запчастин та ремонтних
робіт складає 82310,00 гривень (а.с. 17).

Правовідносини, які виникли між
сторонами у справі, врегульовані
нормами ЦК України, постановами
пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» та «Продеякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки».

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України,
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел
підвищеної небезпеки було завдано
шкоди іншим особам, особи, які спільно
завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування. До
збитків належать і витрати, яких особа
зазнала зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки). Збитки відшкодовуються в
повному обсязі, якщо інше не
встановлено законом або договором.

Вирішуючи позовні вимоги щодо
відшкодування матеріальних збитків
суд вважає за необхідне задовольнити
данні вимоги частково, з огляду на
наступне.

На обґрунтування заявленої суми
матеріального відшкодування
позивачами було надано суду рахунок №
АМ 10813 від 26 травня 2014 року, складеного
ТОВ фірма «Алмаз Мотор, Лтд», згідно
якого вартість пошкоджених запчастин
та ремонтних робіт складає 82310,00
гривень, які позивач і просить суд
стягнути з відповідача.

Однак, суд не може погодитись з
наведеною в обумовленому рахунку сумою
матеріальних збитків, з огляду на те, що
стороною позивачів не було надано суду
жодних доказів на підтвердження оплати
виставленого рахунку, що могло б
слугувати доказом понесених позивачем
матеріальних збитків.

З огляду на що, суд вважає за можливе
стягнути з відповідача на користь
позивача суму матеріального збитку,
понесеного ОСОБА_1, що визначена
експертним висновком, наявним в
матеріалах справи.

Вирішуючи позовні вимоги щодо
стягнення моральної шкоди, суд дійшов
наступного висновку.

Положеннями ст. 23 ЦК України визначено,
що особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода може
полягати, зокрема, у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна, а також може
відшкодовується грішми. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, якщо вина є підставою
для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній особі неправомірними
діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
передбачених законом.

При вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, суд
приймає до уваги ті обставини, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
підлягають обов'язковому з'ясуванню:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору .

Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995 року, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
тощо. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової та моральної шкоди.

З огляду на вищевикладені обставини,
які знайшли своє підтвердження в ході
розгляду справи, приймаючи до уваги
глибину моральних страждань позивачів
та її обґрунтованість, виходячи із
засад розумності, виваженості та
співмірності суд вважає за можливе
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 500,00 гривень та на користь ОСОБА_2
5000,00 гривень моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог слід
відмовити, як заявлені надлишково та не
відповідають глибині та тривалості
немайнових, моральних збитків.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм діючого
законодавства, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК
України та враховуючи результат
вирішення справи, з урахуванням того,
що позивачі звільнені від сплати
судового збору, суд вважає за необхідне
судові витрати по справі у вигляді
судового збору у розмірі 2144,80 гривень
стягнути з відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 109, 169, 197, 208, 209, 212-215, 223 -
233 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду, завдану внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди у
розмірі 34686,27 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду у розмірі 500,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог, -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 сплачений позивача судових збір
у розмірі 2144,80 гривень.

Заочне рішення суду набирає законної
сили в порядку, передбаченому ст.ст.223,
232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: А.В.
Брага