Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої злочином, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Виноградівського районного суду від 13
серпня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

03.07.2014 ОСОБА_1 звернулася до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_2,
мотивуючи наступним. Вироком
Виноградівського районного суду від
11.04.2014 відповідача засуджено за
вчинення злочинів, передбачених ст. 286
ч. 2, ст. 135 ч. 1 КК України із
застосуванням ст.ст. 70, 75 КК України до 5
років позбавлення волі зі звільненням
від відбування покарання. Відповідач
був засуджений за те, що будучи у стані
алкогольного сп'яніння керував
автомобілем, вчинив
дорожньо-транспортну пригоду,
внаслідок якої позивачу були
спричинені тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості, а
малолітній син позивача ОСОБА_3 загинув
на місці пригоди. Відповідач втік з
місця пригоди, залишивши потерпілих у
безпорадному стані. Скориставшись тим,
що позивач не вміє читати, писати, не
володіє українською мовою в повній
мірі та не розуміє змісту документів,
які підписував, відповідач увів в оману
позивача. Заява відповідача, що він
відшкодував позивачу витрати на
операцію і позивач начебто не має до
відповідача ніяких претензій цинічна.
Смертю дитини позивачу завдано
невимовних моральних страждань, які
позбавляють сенсу життя. Посилаючись
на ці обставини, позивач просив
стягнути з відповідача 100000,00 грн в
якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Виноградівського
міськрайонного суду від 13.08.2014 позов
задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 100000,00 грн у
відшкодування завданої моральної
шкоди у зв'язку із загибеллю сина, а
також стягнуто 3654,00 грн судового збору
на користь держави.

В апеляційній скарзі відповідач
порушує питання про зміну рішення суду
в частині визначення розміру
відшкодування моральної шкоди зі
зменшенням суми, шо належить до
стягнення, до 30000,00 грн. На думку
апелянта, позов та рішення суду в
частині визначення суми відшкодування
необґрунтоване, не враховує раніше
виплаченого відшкодування та важкого
майнового становища відповідача.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши
справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК
України за відсутності сторін,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з його
обґрунтованості. Рішення суду по суті
спору відповідає вимогам закону,
обставинам справи та ґрунтується на
досліджених у судовому засіданні
доказах, яким дано правильну оцінку.

Вироком Виноградівського районного
суду від 11.04.2014 ОСОБА_2 засуджено за
вчинення злочину, передбаченого ст. 286
ч. 2 КК України, до 4-х років позбавлення
волі з позбавленням права керування
транспортними засобами строком на 3
роки, та злочину, передбаченого ст. 135 ч.
1 КК України, до 1-го року 6-ти місяців
позбавлення волі; в порядку ст. 70 КК
України остаточно до відбуття
призначено покарання у вигляді 5-ти
років позбавлення волі з позбавленням
права керування транспортними
засобами строком на 3 роки; на підставі
ст.ст. 75, 76 КК України засудженого
звільнено від відбування основного
покарання з іспитовим строком, якщо він
протягом 3-х років не вчинить нового
злочину та з покладенням на нього
певних обов'язків; засудженого
звільнено з-під варти в залі суду (а.с.
3-7). Як встановлено вироком, ОСОБА_2
08.01.2014 близько 12 години, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, керуючи
технічно справним автомобілем марки
ВАЗ-2101, д/н «НОМЕР_1», рухаючись по вул.
Ардовецькій в м. Виноградові не
забезпечив безпеку дорожнього руху,
грубо порушив ПДР, не впорався з
керуванням автомобілем, виїхав на
праве узбіччя по ходу свого руху та
скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка на
руках тримала свого малолітнього сина
ОСОБА_3 та рухалася узбіччям у
попутному напрямку. Внаслідок ДТП
потерпіла ОСОБА_1 отримала тілесні
ушкодження середнього ступеня
тяжкості, а її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
помер на місці пригоди від одержаних
травм. Вчинивши ДТП та спричинивши
тілесні ушкодження потерпілим, ОСОБА_2
не намагався вжити заходів щодо
надання потерпілим медичної допомоги,
транспортування їх до медичного
закладу, зник з місця ДТП і
переховувався за місцем свого
проживання до моменту затримання
працівниками міліції цього ж дня.

Суд правильно встановив обставини
справи, взяв до уваги, що в рахунок
відшкодування майнової та моральної
шкоди відповідач сплатив позивачу 28000,00
грн, що стверджується розписками
ОСОБА_1 від 10.04.2014 на суму 25000,00 грн і від
18.04.2014 на суму 3000,00 грн (а.с. 26, 28).
Водночас суд обґрунтовано відхилив як
доказ розписку від 22.05.2014 на суму 3000,00
грн, оскільки така не підписана ОСОБА_1
(а.с. 27) та не взяв до уваги твердження
відповідача про оплату витрат на
лікування потерпілої в розмірі близько
15000,00 грн (а.с. 23), оскільки такі за
відсутності підстав для звільнення від
доказування не підтверджуються
належними і допустимими доказами,
якими в даному випадку можуть бути
відповідні документи (ст.ст. 57-59, ст. 61 ч.
1, ст. 64 ЦПК України).

Відтак, суд вірно виходив з того, що
підставою для пред'явлення позову є
передусім факт заподіяння злочином,
внаслідок якого загинув малолітній
син, моральної шкоди матері, яка
втратила дитину. Мати зазнала
непоправної шкоди, моральних
страждань, такий тяжкий наслідок
протиправних дій є незворотним,
внаслідок негативних чинників життя
позивача поза його волею змінилося.
Моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на це,
будь-яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь-який її розмір
може мати суто умовний вираз. Суд
правильно застосував до спірних
правовідносин положення ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.
3, ст. 23 ч. 1, ч. 2 п. 2, ч. 3, ст. 1167 ч. 2 п. 1, ст.
1168, ст. 1187 ч.ч. 1, 2, 5 ЦК України, якими вони
регулюються та передбачають обов'язок
винного, який внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки та вчинення
злочину завдав загибеллю дитини
моральної шкоди її матері,
відшкодувати таку шкоду в повному
обсязі.

Суд врахував обставини, що мають
істотне значення, зокрема, те, що
відповідач відшкодовував моральну і
матеріальну шкоду не розмежовуючи
відшкодування за видами шкоди та за
відповідними розмірами відшкодування,
саме як шкоду, що була завдана власне
позивачу ушкодженням його здоров'я,
порушенням відповідних прав. Рішення
суду не суперечить вимогам закону щодо
розумності та справедливості
відшкодування. Доводи відповідача
законності рішення суду по суті спору
не спростовують, а посилання на те, що
потерпіла у розписках вказувала, що не
має і не матиме до нього претензій, не
заслуговують на увагу, оскільки
відповідно до ст. 55 Конституції
України, ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК
України кожному гарантується право на
звернення до суду за захистом своїх
прав, відмова від права на звернення до
суду за захистом є недійсною, тож сама
по собі наявність чи відсутність заяв
про відмову в майбутньому від
претензій та від звернення у зв'язку з
цим до суду не має правового значення.
Водночас, за правилами цивільного
судочинства таке звернення
розглядається виходячи із засад
змагальності сторін та
диспозитивності (ст.ст. 10, 11 ЦПК
України).

Рішення суду по суті спору на підставі
ст. 308 ЦПК України слід залишити без
змін. Поряд із цим, вирішуючи питання
про судові витрати суд припустився
помилки, оскільки визначив судовий
збір, що належить до стягнення з
відповідача в дохід держави, у розмірі
3654,00 грн (5% від ціни позову) і застосував
положення підпункту 6 пункту 1 частини 2
статті 4 Закону України «Про судовий
збір». Між тим, це положення Закону
застосовується у випадку пред'явлення
вимоги про відшкодування моральної
шкоди у позовах про захист честі та
гідності фізичної особи, ділової
репутації фізичної або юридичної особи
одночасно, тоді як вимога про
відшкодування моральної шкоди, що
пред'явлена в даній справі, оплачується
судовим збором за ставкою,
встановленою для позовної заяви
немайнового характеру (пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4
Закону). Тому з урахуванням звільнення
позивача від сплати судового збору за
подання позову (ст. 5 ч. 1 п. 2 Закону)
судовий збір, що належить до стягнення
з відповідача на користь держави, слід
визначити в розмірі 243,60 грн (1218,00 грн х
0,2 = 243,60 грн). Колегія суддів виходить з
того, що різниця у розмірі судового
збору є істотною для відповідача, а
рішення суду в цій частині в порядку ст.
8 ч. 8, ст. 88 ч. 3, ст. 214 ч. 1 п. 6, ст. 215 ч. 1 п. 4,
ст. 303 ч. 3, ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України може
бути змінене.

Керуючись ст. 303 ч. 3, ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 3, ст.
308, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково, рішення Виноградівського
районного суду від 13 серпня 2014 р. в
частині визначення судових витрат
змінити, визначити судовий збір, що
підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь
держави, в розмірі 243,60 грн, в решті
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді