Справа № 466/2085/14
Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/5595/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання: Матяш С.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова від 8 липня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
третя особа - Управління державної
автомобільної інспекції ГУМВС України
у Львівській області про скасування
реєстрації, визнання автомобіля
спільною сумісною власністю,
повернення майна,-

в
с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов
задоволено. Скасовано реєстрацію
права власності автомобіля марки
„Опель Віваро" 2008 р.в, кузов НОМЕР_2,
номерний знак НОМЕР_1 за ОСОБА_4.
Визнано автомобіль марки „ Опель
Віваро" 2008 р.в, кузов НОМЕР_2, номерний
знак НОМЕР_1 спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3
автомобіль марки „ Опель Віваро" 2008 р.в,
кузов НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 в
користь ОСОБА_3 судові витрати у
розмірі 365 грн. 40 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_2. Просить оскаржуване рішення
скасувати, ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що судом неповно з`ясовано та
недоведено обставини справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, порушено норми матеріального
або процесуального права. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим,
що суд не взяв до уваги та не з`ясував
факт набуття ним права власності на
спірний автомобіль як фізичної особи
підприємця за кошти, які не є
спільними. З моменту одруження
позивачка не працювала, а тому не мала
доходу. Зароблені кошти заощаджував
для купівлі автомобіля, позичені у
батька відповідачки кошти - 3000 доларів
США витратили для інших господарчих
потреб. Майно приватного підприємця -
автомобіль, не є об`єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Заслухавши сторони, представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення такої. Судом
встановлено, що сторони по справі
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Не заперечують,
що фактичні шлюбні відносини між ними
припинились приблизно в квітні 2013 року.

Встановлено, що 26.05.2012 року сторонами
по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був
придбаний автомобіль «Опель Віваро» 2008
р.в. кузов НОМЕР_2, номерний знак
НОМЕР_1, який згідно інформації УДАІ
ГУМВСУ у Львівській області був
зареєстрований за ОСОБА_2, свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 від 26.05.2012 року (а.с.6).

Відповідачем ОСОБА_2 спірний
автомобіль був відчужений, а саме 23.10.2013
року він був знятий з реалізації та
перереєстрований на іншого власника, а
саме ОСОБА_4 (а.с.6,7.8,10).

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції зазначив про те,
що доказів, які б спростовували
презумпцію спільності майна ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 та доводили б існування
обставин, передбачених ст. 57 СК України,
яка визначає майно, що є особистою
приватною власністю дружини, чоловіка,
відповідачі не надали. Окрім цього,
жодної домовленості між сторонами про
розмір часток у спільній сумісній
власності не було, а тому зробив
висновок, що оскільки автомобіль Опель
Віваро 2008 р.в., номерний знак НОМЕР_1, був
придбаний позивачем ОСОБА_3 та
відповідачем ОСОБА_2 за час шлюбу, тому
є їх спільною сумісною власністю. Так
як спірний автомобіль не було продано
ОСОБА_4, а такий передано безоплатно в
погашення нібито існуючого боргу за
договором позики зазначив, що
відповідач не вправі був
розпоряджатись спільним майном, не
уклавши нотаріально посвідчений
договір, а тому зробив висновок, що
довідка-рахунок, на підставі якої
ОСОБА_4 набув на праві власності
спірний автомобіль, є нікчемним
правочином.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Так, у відповідності до ч.3 ст. 368 ЦК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст.60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч.3 ст.65 СК України,
для укладення одним з подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена. Аналогічна за змістом
норма міститься також в ч.2 ст.369 ЦК
України.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні (
ст.321 ЦК України).

Оскільки згоди на відчуження спірного
автомобіля-спільної сумісної
власності, позивач не давала, спірний
автомобіль неправомірно відчужений у
спосіб зняття з реєстрації з
перереєстрацією на іншу особу -
відповідача ОСОБА_4, тому
довідка-рахунок як документ, який
підтверджує придбання автомобіля, є
недійсним правочином та реєстрація
права власності на підставі цього
документа правомірно скасована, що
відповідає ч.4 ст.369 ЦК України, згідно з
якою правочин щодо розпорядження
спільним майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203
ЦК України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.216 ЦК України, у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов`язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Саме на ці норми у позовній заяві
посилалась позивач ОСОБА_3, однак
всупереч наведеному, суд першої
інстанції, вірно вирішивши спір щодо
вимоги про визнання автомобіля
спільною сумісною власністю та
скасування реєстрації права власності
за відповідачем ОСОБА_4, зобов`язав
останнього повернути спірний
автомобіль позивачці ОСОБА_3,
посилаючись на норми ст. 388 ЦК
України, на яку позивач у позовній
заяві не посилалась, та яка визначає
порядок витребування майна з чужого
незаконного володіння. Як видно з
позовної заяви, вимоги щодо поділу
спірного автомобіля як спільної
сумісної власності не заявлялись, а
тому повернення спірного автомобіля
одному з подружжю -позивачу, суперечить
рішенню про визнання автомобіля
спільною сумісною власністю та нормі
ст. 216 ЦК України, згідно з якою у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов`язана повернути другій стороні
усе, що вона одержала на виконання
цього правочину.

Оскільки поняття спільної сумісної
власності на майно означає, у випадку
сторін, рівність часток, тому спірний
автомобіль, визнаний сумісною
власністю подружжя, підлягає
реєстрації на праві власності на даний
автомобіль по ? за сторонами, що не
позбавляє таких ставити питання в
подальшому щодо його реального поділу.

Враховуючи наведене, рішення суду в
частині зобов`язання ОСОБА_4 повернути
ОСОБА_3 автомобіль марки „ Опель
Віваро" 2008 р.в, кузов НОМЕР_2, номерний
знак НОМЕР_1 , слід скасувати, та у цій
частині відмовити у задоволенні
позову.

В решті рішення, як ухвалене з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, залишити без
змін.

Керуючись ч.1 ст.307, ч.1 ст. 309, ст.ст.314, 319
ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 8 липня 2014 року
скасувати в частині задоволеної
вимоги про зобов`язання ОСОБА_4
повернути ОСОБА_3 автомобіль марки „
Опель Віваро" 2008 р.в, кузов НОМЕР_2,
номерний знак НОМЕР_1 , в цій частині
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні цієї частини вимог.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскарженим в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів подачею касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.