У Х В А Л А

іменем україни

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П.,
Карпенко С. О.,

Дербенцевої Т. П.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця», ОСОБА_5,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова Група «ТАС» про
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Страхова
Група «ТАС» на рішення Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 13 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з указаним позовом,
у якому зазначали, що 12 жовтня 2010 року
на залізничному переїзді в с. Городище
в районі м. Марганець внаслідок
зіткнення автобуса ВАЗ-А079.04 «Еталон»,
д.н.з. НОМЕР_1, що належить ПП
«ОСОБА_5», та електровоза ВЛ-8 №? 1583
сталася ДТП, внаслідок якої загинув
їхній син ОСОБА_6 та отримала
ушкодження здоров'я позивачка ОСОБА_4

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5 була застрахована в Приватному
акціонерному товаристві «Страхова
Група «ТАС» (далі - АТ «СГ «ТАС»).

Посилаючись на зазначені
обставини, просили стягнути солідарно
з Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» (далі - ДП
«Придніпровська залізниця») та ОСОБА_5
на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 200 тис.
грн на кожного моральної шкоди,
заподіяної смертю їх сина; стягнути з
АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 по 2 550 грн на кожного моральної
шкоди, заподіяної смертю їх сина;
стягнути солідарно з ДП
«Придніпровська залізниця» та
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 200 тис.
грн моральної шкоди, заподіяної її
каліцтвом; стягнути з АТ «СГ «ТАС» на
користь ОСОБА_4 2 550 грн
моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням її здоров'я.

Рішенням Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 13
січня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 червня
2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ДП
«Придніпровська залізниця» та ОСОБА_5
на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 100 тис.
грн кожному моральної шкоди,
заподіяної смертю їх сина.

Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» на користь
ОСОБА_3 2 550 грн моральної шкоди.

Стягнуто солідарно з ДП
«Придніпровська залізниця» та ОСОБА_5
на користь ОСОБА_4 100 тис. грн моральної
шкоди, заподіяної її каліцтвом.

Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» на користь
ОСОБА_4 2 550 грн моральної шкоди у зв'язку
з ушкодженням її здоров'я та 2 550 грн
моральної шкоди у зв'язку зі смертю її
сина.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі АТ «СГ
«ТАС», посилаючись на порушення судами
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, ухвалені у справі
судові рішення в частині стягнення на
користь ОСОБА_4 5 100 грн моральної шкоди
просить скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди в розмірі, який
перевищує 2 550 грн.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Частково задовольняючи позов та
стягуючи на користь позивачів
відшкодування моральної шкоди як зі
страхової компанії, так і з
відповідачів ДП «Придніпровська
залізниця» та ОСОБА_5, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив із
загальних правил, встановлених ст. 23 ЦК
України, ст. 23 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV
(далі - Закон) та доведеності
позовних вимог у визначених судом
межах.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що 12 жовтня 2010
року на залізничному переїзді в с.
Городище в районі м. Марганець
внаслідок зіткнення автобуса
ВАЗ-А 079-04 «Еталон», д.н.з. НОМЕР_1, що
належить ПП «ОСОБА_5», та електровоза
ВЛ-8 №? 1583, який належить ДП
«Придніпровська залізниця», сталася
ДТП, внаслідок якої загинув син
позивачів ОСОБА_6 та отримала
ушкодження здоров'я позивачка ОСОБА_4

Відповідно до ч. ч. 2 і 5 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Володілець джерела підвищеної
небезпеки несе відповідальність за
шкоду, яка є наслідком дії джерела
підвищеної небезпеки, незалежно від
наявності вини володільця джерела
підвищеної небезпеки у її заподіянні.
На володільця джерела підвищеної
небезпеки не може бути покладено
обов'язок з відшкодування такої шкоди
лише в разі, якщо буде встановлено, що
вона виникла внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст.
1167 ЦК України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної
або юридичної особи, яка її завдала:
якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Із матеріалів справи вбачається, що
між ОСОБА_5 та АТ «СГ «ТАС» 20 листопада
2009 року укладено договір про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів строком на 1 рік, відповідно до
умов якого страховик взяв на себе
обов'язок відшкодувати заподіяну під
час ДТП забезпеченим транспортним
засобом шкоду третім особам. При цьому
ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну життю і здоров'ю (на одного
потерпілого) становить 51 тис. грн, а за
шкоду, заподіяну майну (на одного
потерпілого), - 25 тис. грн (а. с. 154).

Статтею 22 Закону визначено, що при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до страхових сум
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 22.3 вказаної норми
передбачено, що потерпілому
відшкодовується також моральна шкода,
передбачена пунктами 1, 2 частини другої
статті 23 ЦК України. Така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК
України. При цьому страховик
відшкодовує не більше ніж 5 відсотків
ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9
цього Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди. Якщо судом встановлено
відшкодувати потерпілому моральну
шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини
другої статті 23 ЦК України, таке
відшкодування у розмірі, визначеному
судом, здійснює особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

У той же час, стягуючи на користь
ОСОБА_4 зі страхової компанії 5 100 грн
моральної шкоди, на порушення приписів
ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не
звернули уваги на те, що відповідно до
п. 22.3 Закону таке відшкодування зі
страхової компанії не повинно
перевищувати 5 % ліміту встановленого
цим законом.

З огляду на те, що ліміт страхового
відшкодування у зв'язку зі шкодою,
заподіяної здоров'ю потерпілого,
становить 51 тис. грн, то розмір
відшкодування моральної шкоди, що
підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 у
зв'язку з ушкодженням її здоров'я зі
страхової компанії не повинен
перевищувати 2 550 грн.

Стягуючи на користь ОСОБА_4 із АТ «СГ
«ТАС» 2 550 грн моральної шкоди у зв'язку
зі смертю сина, суд першої інстанції не
врахував, що закон не передбачає
підстав для такого стягнення.

Залишаючи без змін у цій частині
рішення суду першої інстанції, на
порушення приписів ст. 303 ЦПК України на
зазначене уваги не звернув і
апеляційний суд.

З огляду на таке, постановлена у
справі ухвала апеляційного суду в
частині вирішення спору про стягнення
з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_4
моральної шкоди у зв'язку зі смертю
сина не може вважатись законною і
обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню із
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині судові рішення
ніким не оскаржуються, тому судом
касаційної інстанції на предмет
законності та обґрунтованості не
перевіряються.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
Група «ТАС» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 червня
2014 року в частині вирішення спору про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства «Страхова Група «ТАС» на
користь ОСОБА_4 моральної шкоди у
зв'язку зі смертю сина скасувати,
справу в цій частині направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О. П. Касьян

Судді:
В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук