АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5451/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Третяк В.В. Доповідач - Свистунова
О.В. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш
К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Баглійського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 18 лютого 2013 року

по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль» у
жовтні 2012 року звернувся до
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська з вказаним позовом.
Сплативши судовий збір, згідно вимог
чинного законодавства.

Просив, стягнути з ОСОБА_2 на
користь позивача в рахунок
заборгованості за кредитним договором
№ 014/3134/74/800062 від 21.08.2008 року
заборгованість, яка станом на 06.04.2012
року склала 270 371, 36 гривень та судові
витрати.

Заочним рішенням Баглійського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 18 лютого 2013 року позовні вимоги
задоволені повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства «
Райффайзен Банк Аваль» заборгованість
за кредитним договором в сумі 270 371
гривню 36 копійок та судові витрати в
сумі 2703 гривні 71 копійку.

У апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати та
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, оскільки, судове рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в межах
заявлених вимог та на підставі тих
доказів, що надані були сторонами під
час розгляду справи по суті, у
достатньо повному обсязі з'ясував
права і обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що між Публічним
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_2
21.08.2008 року було укладено кредитний
договір № 014/3134/74/800062, згідно до умов
якого останній одержав кредит на
споживчі товари в сумі 33 495 доларів США
зі сплатою 13,85 % річних за користування
кредитними коштами, строком до 21.08.2028
року.

У забезпечення виконання всіх
зобов»язань за кредитним договором з
відповідачем 21.08.2008 року було укладено
іпотечний договір № 014/3134/82/800062/1,
предметом якого став житловий будинок
з господарськими будівлями та
спорудами шлакоблоковий, загальною
площею 6,3 кв.м, що складається з трьох
кімнат, сіней, кладової кухні, тамбуру,
літньої кухні шлакоблокової, вигрібної
ями, огорожі, тротуару і розташоване за
адресою: АДРЕСА_1.

В період дії кредитного договору
відповідач не виконував умови
кредитного договору, у зв»язку з чим і
виникла заборгованість.

Крім того, було встановлено, що
27.05.2011 року відповідачу був наданий
дозвіл на добровільну реалізацію
іпотечного майна, кошти від продажу, у
сумі 72 500 гривень були зараховані в
рахунок погашення заборгованості.

Однак, вподальшому, відповідачем
умови договору не виконувались, було
порушено порядок виплати
заборгованості, у зв»язку з чим, станом
на 06.04.2012 року заборгованість склала 270
371, 36 гривень, яку позивач і просив
стягнути з відповідача.

Відповідачем у обґрунтування
апеляційної скарги зазначено довод, що
судом першої інстанції при розгляді
справи не встановлено, яким чином
відбувалось зарахування кредитором
грошових коштів, що надійшли від
продажу іпотечного майна на погашення
кредитного боргу.

Представником позивача, на вимогу
колегії суддів було надано виписку по
розрахунку відповідача за здійсненими
операціями за період 01.11.2011 року по
30.11.2011 року та розрахунок
заборгованості за кредитним договором
станом на 06 квітня 2012 року. Згідно до
наданого розрахунку вбачається, що
курс НБУ валюти кредиту (дол.США) на
дату розрахунку складала 7,987500 грн. Як
убачається з розрахунку, фактичне
погашення заборгованості за кредитом
від реалізації майна та анулювання
нарахованої пені відбулись 29.11.2011 року:
кредиту у розмірі 5055,58 дол. США,
відсотків - 3 916, 22 дол. США, а всього на
суму 8 960,80 дол. США. Відбулось
анулювання пені. Апелянтом не доведено,
з якого саме розрахунку та з
урахуванням якого курсу НБУ він
прийшов до висновку про неправильність
зарахування банком коштів що надійшли
від продажу іпотечного майна. З
урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що доводи апелянта у цій
частині задоволенню не підлягають з
підстав їх недоведеності.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк зобов,язується надати грошові
кошти кредит позичальникові у розмірах
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов,язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Оскільки, відповідач не
дотримувався умов кредитного договору
і станом на 06.04. 2012 року заборгованість
за договором становить 270 371, 36 гривень,
і на сьогоднішній день не була
погашена, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
задоволення позову у повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у рішенніх суду, протирічать
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307,
308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баглійського районного
суду м. Дніпродзержинська від 18 лютого
2013 року - залишити без змін

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
О.В.Свистунова

Судді
В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез