АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8748/14
Справа №428/5229/14 - ц
Категорія: "про встановлення факту"
« 15» грудня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Харківської області в складі:
Головуючого судді: Бурлака І.В.,
суддів :
Карімової Л.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області на
рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 29 вересня
2014 року по справі за заявою ОСОБА_2,
заінтересована особа - Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зазначеною заявою про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. В
обґрунтування свого позову посилалася
на те, що з 30.07.1977 року по 15.05.2012 року
сторони знаходилися в зареєстрованому
шлюбі. Після розірвання шлюбу з восени
2012 року вони відновили шлюбні
відносини, стали проживати однією
сім'єю, були пов'язані спільним побутом,
мали взаємні права та обов'язки. ОСОБА_3
був учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та
отримував відповідну пенсію. Вона
знаходилася на його утриманні.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Вона
звернулася до Управління Пенсійного
фонду України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області з заявою щодо
призначення пенсії у зв'язку із втратою
годувальника. Проте їй було відмовлено
у зв'язку з розірванням шлюбу. Просила
встановити факт проживання з ОСОБА_3
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу з листопада 2012 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» та розпорядження голови
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ про визначення територіальної
підсудності справ від 02 вересня 2014 року
за № 2710/38-14 розгляд цієї скарги
підсудний апеляційному суду
Харківської області.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 29 вересня
2014 року заяву ОСОБА_2 - задоволено,
встановлено факт проживання ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 однією сім'єю чоловіка та жінки
без шлюбу з листопада 2012 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2, по день смерті ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
подав апеляційну скаргу, в якій просив
рішення - скасувати, в задоволенні
позову - відмовити, судові витрати
стягнути з заявника.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги вважає, що апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
необхідно задовольнити, рішення суду -
скасувати з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущений строк позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Задовольняючи заяву, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2
довела, що з восени 2012 року по день
смерті ОСОБА_3 вони проживали однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Пунктом 5 частини 1 статті 256 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає справи
про встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що з 30.07.1977 року по
15.05.2012 року сторони знаходилися в
зареєстрованому шлюбі. Після
розірвання шлюбу з 12.07.2012 року ОСОБА_2
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, а
ОСОБА_3 - АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3
помер. На утриманні у відповідача
позивач не знаходилася, разом з ним в
оспорюваний період не проживала.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Для
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу
потрібно враховувати у сукупності всіх
ознак, що притаманні наведеному
визначенню. Так, при встановленні факту
наявності у осіб спільного побуту
доцільно враховувати ознаки, визначені
у понятті домогосподарства,
закріпленому у ст. 1 Закону України «Про
Всеукраїнський перепис населення» від
19 жовтня 2000 року із змінами та
доповненнями, згідно якої
домогосподарство є сукупність осіб,
які спільно проживають в одному
житловому приміщенні або його частині,
забезпечують себе всім необхідним для
життя, ведуть спільне господарство,
повністю або частково об'єднують та
витрачають кошти. Взаємність прав та
обов'язків передбачає наявність як у
жінки, так і у чоловіка особистих
немайнових і майнових прав та
обов'язків, які можуть випливати,
зокрема, із нормативно - правових актів,
договорів, укладених між ними, звичаїв.
Для встановленні цього факту важливе
значення має з'ясування місця і часу
такого проживання. Підтвердженням
цього може бути їх реєстрація за таким
місцем проживання, пояснення свідків,
представників житлово-експлуатаційної
організації. Щодо часу проживання слід
зазначити, що за своєю природою
проживання однією сім'єю спрямоване на
довготривалі відносини.

Європейський Суд з прав людини при
розгляді справи Кичана зауважив, що
відносини де - факто, як і відносини, що
ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися
сімейним життям. У справі «Джонсон
проти Ірландії» встановлено, що
заявники прожили спільно близько 15
років. На цій підставі Європейський Суд
зробив висновок, що вони складають
сім'ю, а тому мають право на захист,
незважаючи на те, що їх зв'язок існує
поза шлюбом.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
пояснила, що встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу їй необхідно для
отримання пенсії після смерті ОСОБА_3,
оскільки розмір її пенсії складає 1055,83
грн., а розмір пенсії ОСОБА_3 - 9490,00 грн.

Проте доказів того, що вона та ОСОБА_3
проживали однією сім'єю чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу з листопада
2012 року по день його смерті до грудня 2013
року не надала. Матеріали справи також
не містять доказів щодо цього. До
пояснень свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 судова
колегія відноситься критично, оскільки
вказані свідки проживають за місцем
проживання померлого, а ОСОБА_2 з липня
2012 року зареєстрована за іншою адресою.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції на зазначене та вимоги
закону уваги не звернув та дійшов
помилкового висновку щодо задоволення
заяви позивача. Оскільки порушено
норми процесуального права, судова
колегія вважає за необхідне рішення
суду - скасувати з відмовою в
задоволенні позову ОСОБА_2, а
апеляційну скаргу - задовольнити.

Питання щодо стягнення судового збору
вирішено відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК
України та Закону України «Про судовий
збір» від 08.07.2011 року із змінами та
доповненнями та підлягає стягненню з
ОСОБА_2 на користь держави в розмірі 121,
80 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1
ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області -
задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 29 вересня
2014 року - скасувати і в задоволенні
позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий
Судді колегії