Справа № 750/2670/14 Провадження №
22-ц/795/2299/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Супрун О. П. Доповідач - Хромець Н. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець
Н.С.суддів:Бечка Є.М., Острянського
В.І.при секретарі:Мартиновій А.В. за
участю:позивача ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 10
жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року ОСОБА_7 заявив позов
про стягнення з ОСОБА_6: 30 455,10 грн. на
відшкодування шкоди, завданої
пошкодженням автомобіля внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 06 січня 2014 р. з вини
відповідача; 480 грн. на відшкодування
витрат на проведення оцінки
транспортного засобу; 930 грн. витрат на
транспортування автомобіля
евакуатором; 5000 грн. на відшкодування
витрат на правову допомогу; 15 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. Заявою
від 10 жовтня 2014 року позивач уточнив
позовні вимоги і просив на
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної пошкодженням автомобіля
стягнути з відповідача 21 219,28 грн. (а.с.
154-155), а інші вимоги залишив у тому ж
розмірі.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилався на те, що страхова
компанія, в якій застрахована цивільна
відповідальність відповідача,
виплатила страхове відшкодування в
межах ліміту 49 500 грн., а відповідач, з
вини якого сталася
дорожньо-транспортна пригода, має
відшкодувати решту заподіяної шкоди
відповідно до висновку судової
експертизи в сумі 21219,28 грн., а також
відшкодувати витрати на доставку
транспортного засобу евакуатором та на
правову допомогу. В обґрунтування
вимог про відшкодування моральної
шкоди, позивач посилався на те, що
неправомірні дії відповідача призвели
до нервово стресу, моральна шкода також
полягає порушенні його прав, як
власника автомобіля, змушених змінах у
його житті, заподіянні значних
страждань сім`ї, порушені його
звичайного життєвого укладу і
необхідності докладати додаткових
зусиль для ліквідації негативних
наслідків аварії і нормалізації свого
життя.

Рішенням Деснянського районного
суду м. Чернігова від 10 жовтня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_7 задоволені
частково, з відповідача на корись
позивача стягнуто 21 219,28 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди, 480
грн. витрат на транспортування
пошкодженого автомобіля евакуатором,
3000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, 2500 грн. на відшкодування витрат
на правову допомогу, 487,20 грн. витрат на
сплату судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення місцевого суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_7 про
відшкодування матеріальної шкоди,
стягнення витрат на правову допомогу
залишити без задоволення, а позовні
вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди задовольнити частково,
зменшивши розмір відшкодування до 500
грн., а в решті -залишити рішення суду
першої інстанції без змін. Відповідач
вважає рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній частині таким, що не
відповідає вимогам п.1 ст. 30 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», наполягає на тому, що
транспортний засіб позивача є фізично
знищеним, оскільки витрати на його
відновлювальний ремонт перевищують
вартість автомобіля до
дорожньо-транспортної пригоди, ремонт
вважається економічно
необґрунтованим. На думку відповідача,
у такому разі відповідальність на
нього може бути покладена лише в межах
різниці між вартістю транспортного
засобу до і після аварії за мінусом
відшкодування, виплаченого
страховиком, але оскільки залишкова
вартість автомобіля позивача після
аварії не визначалась, то вимоги про
відшкодування шкоди задоволені бути не
можуть. Відповідач також вважає
завищеним розмір відшкодування
моральної шкоди, посилається на
недоведеність вимог в цій частині і
невідповідність розміру відшкодування
засадам розумності та справедливості,
а також характеру і обсягу душевних
страждань позивача та їх тривалості. На
думку відповідача, не підлягають
стягненню з нього на користь позивача
витрати на правову допомогу, оскільки
адвокат ОСОБА_8 не був допущений до
участі у справі в якості особи, що надає
правову допомогу відповідно до ст. 56
ЦПК України. Крім того, відповідач
вказує, що адвокат лише брав участь у
судових зсіданнях, тривалість яких
склала 2 год. 11 хв. і за цей час
відшкодування витрат на правову
допомогу могло бути лише у розмірі 1063,72
грн.

Відповідач та його представник у
судове засідання не з'явились, від
представника відповідача надійшла
заява про розгляд справи без їх
присутності. Позивач скаргу не визнав,
вважав рішення суду першої інстанції
законним.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню щодо вимог про
відшкодування витрат на правову
допомогу. В іншій частині рішення суду
першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Задовольняючи вимоги позивача про
відшкодування майнової шкоди,
заподіяної пошкодженням автомобіля,
суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права,
а саме ст.ст. 1166, 1187 ЦК України та ст. 28
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги щодо
невірного тлумачення судом першої
інстанції ст. 30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, враховуючи
наступне. Відповідно до вказаної норми
Закону для визнання транспортного
засобу фізично знищеним необхідні
певні умови: 1) ремонт транспортного
засобу є технічно неможливим; 2) ремонт
є економічно необґрунтованим. Ремонт
вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
висновком про оцінку, у тому числі
виконаним експертом відповідно до
законодавства, витрати на
відновлювальний ремонт транспортного
засобу перевищують його вартість до
дорожньо-транспортної пригоди. З
висновку експерта за результатами
проведення автотоварознавчої
експертизи № 1677/1678/14-24 від 03 вересня 2014
року (а.с. 119-129) вбачається, що
відновлювальний ремонт автомобіля «Opel
Vectra 2.2 Elegance», який був пошкоджений 06
січня 2014 р. і належить позивачеві,
можливий, а вартість такого ремонту з
врахуванням фізичного зносу становить
79 261 грн. 52 коп. Враховуючи, що позивач не
вимагає відшкодування повної вартості
матеріального збитку ( шкоди )
визначеної висновком експерта рівною
ринковій вартості автомобіля до
дорожньо-транспортної пригоди, а
просить відшкодувати лише витрати на
відновлювальний ремонт, а також те, що
не визначалась залишкова вартість
пошкодженого автомобіля, застосування
ч.2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» є неможливим.
Такий висновок суду підтверджується
також положеннями п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 6 від
27 березня 1992 року (з наступними змінами)
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди».

Правильно вирішено судом спір і в
частині вимог про відшкодування
моральної шкоди. Посилання в
апеляційній скарзі на невідповідність
визначеного судом розміру
відшкодування моральної шкоди засадам
розумності і справедливості та на
недавня позивачем доказів в
обґрунтування своїх вимог висновків
суду не спростовують. Відповідно до п. 3
ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. По справі
доведено, що внаслідок неправомірних
дій відповідача (порушення Правил
дорожнього руху) було пошкоджене майно
позивача, внаслідок чого позивач
впродовж певного часу не мав
можливості використовувати його за
призначенням та вимушений був вживати
заходів для відновлення свого майна.
Виходячи саме із засад розумності і
справедливості суд визначив розмір
морального відшкодування у значно
меншій сумі, ніж вимагав позивач.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
не може перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому засіданні,
під час вчинення окремих процесуальних
дій поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді. Як слушно зазначається в
апеляційній скарзі, дані про
ознайомлення представника позивача з
матеріалами справи в суді відсутні.
Тривалість судових засідань становить
2 години 11 хвилин і за цей час підлягає
стягненню в повернення витрат на
правову допомогу 1063,72 грн. Визначити
витрати часу на вчинення
процесуальних дій поза судовим
засіданням ( складання позовної заяви )
неможливо, оскільки у наданій
адвокатом калькуляції (а.с. 36)
визначена лише загальна тривалість
часу на складання позовної заяви та
інші дії з підготовки до справи.
Визначивши до відшкодування витрат на
правову допомогу 2500 грн. суд першої
інстанції не обґрунтував свій висновок
розрахунком та посиланням на закон, а
тому рішення в цій частині е можна
визнати законним і обґрунтованим.

Підстав для відмови у
відшкодуванні витрат на правову
допомогу у повному обсязі, як того
вимагає відповідач, немає. Відповідно
до роз'яснень, викладених у п. 47
постанови 3 10 пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 жовтня 2014 року «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах» ,
при стягненні витрат на правову
допомогу слід враховувати, що особа,
яка таку допомогу надавала, має бути
адвокатом або іншим фахівцем у галузі
права незалежно від того, чи така особа
брала участь у справі на підставі
довіреності, чи відповідного договору.
У рішенні Конституційного Суду України
від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 висловлена
правова позиція щодо правової
допомоги, згідно з якою правова
допомога є багатоаспектною і включає,
крім інших її видів, також
представництво в судах. Вибір форми та
суб'єкта надання такої допомоги
залежить від волі особи, яка бажає її
отримати. Таким чином, доводи
відповідача щодо участі у справі
адвоката в якості представника не
можуть бути підставою для відмови у
відшкодування витрат на правову
допомогу.

Виходячи з наведеного вище,
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню лише в частині вирішення
питання про відшкодування позивачеві
витрат на правову допомогу шляхом
зменшення стягнутої суми до 1063,72 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ч.1 п. 3,
313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний
суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного
суду м. Чернігова від 10 жовтня 2014 року в
частині вирішення вимог про
відшкодування витрат на правову
допомогу змінити, стягнувши з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_7 1063 (одну тисячу
шістдесят три) грн. 72 коп. витрат на
правову допомогу.

В іншій частині рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 10 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: