Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення
неустойки за перевищення термінів
виконання робіт та зобов'язання
виконати роботи, за касаційною скаргою
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 03 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
зобов'язати фізичну особу-підприємця
ОСОБА_4 виконати у строк до 01 грудня 2013
року роботи, передбачені договором від
19 листопада 2007 року, надати акт
здачі-приймання виконаних робіт, а
також стягнути з відповідача неустойку
за прострочення терміну виконання
робіт в сумі 5 632,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
відповідач належним чином не виконав
умови договору підряду № Д-2-42/17 з
проведення ремонтних робіт в
однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, площею
44,9 кв. м, укладеного між ними
19 листопада 2007 року, хоча вартість цих
робіт у сумі 46 936,22 грн ним сплачено
повністю.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 08 травня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 03 липня
2014 року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове, яким позов
ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано приватного підприємця
ОСОБА_4 виконати роботи, передбачені
пунктом 1.1 договору на виконання робіт
№ Д-2-42Л7 від 19 листопада 2007
року, та передати ОСОБА_3 акти виконаних
робіт відповідно до п. 4.1 договору.

Стягнуто з приватного підприємця
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за
прострочення терміну виконання робіт в
сумі 5 632,34 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4просить
скасувати рішення апеляційного суду,
залишити в силі рішення місцевого суду
від 08 травня 2014 року, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права і неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що 19 листопада
2007 року між ПП «Скол» та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу, за
умовами якого продавець зобов'язувався
передати у власність покупця квартиру
АДРЕСА_1.

Планове закінчення будівництва та
ведення в експлуатацію - 4 квартал 2008
року.

Також 19 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та
приватним підприємцем ОСОБА_4 було
укладено договір виконання робіт
№ Д-2-42/17.

Згідно з п. 1.1 даного договору замовник
(позивач) доручає, а виконавець
(відповідач) проводить виконання
наступних робіт: встановлення
металопластикових вікон та балконних
дверей, внутрішня штукатурка приміщень
та внутрішньобудинкові електромережі.

Вартість виконання додаткових робіт
встановлена та погоджена сторонами і
складає 46 936,22 грн.

Відповідно до п. 1.3 зазначеного
договору замовник зобов'язаний у
визначені договором строки
перерахувати виконавцю погоджену
сторонами суму коштів, а виконавець
зобов'язаний у погоджені сторонами
строки виконати всі додаткові роботи.

Плановий термін закінчення додаткових
робіт у приміщенні - 4 квартал
2008 року (п.1.5 договору).

На виконання вказаних зобов'язань
позивач вчасно здійснив оплату
необхідних коштів за вказаним
договором, що підтверджується
квитанціями до прибуткового касового
ордеру і відповідачем не
заперечується.

Згідно з п.п. 4.1 та 4.2 вищезазначеного
договору після закінчення робіт
виконавець зобов'язаний надати
замовнику акт здачі-приймання
виконаних робіт, передбачених умовами
договору.

Замовник протягом 3-х днів з дня
одержання акта здачі-приймання
виконаних робіт зобов'язаний направити
виконавцю підписаний акт. Якщо за
закінченням 3-х днів замовник не
підпише акт здачі-приймання виконаних
робіт і не надасть виконавцю письмової
аргументованої відмови в прийнятті
виконаних робіт, то такі роботи
вважаються виконаними належним чином і
у повному обсязі, а акт здачі-приймання
виконаних робіт вважається прийнятим і
погодженим замовником.

Судом також встановлено, що до договору
від 19 листопада 2007 року № Д-2-42/17 було
внесено зміни від 13 лютого 2008 року про
виконання додаткових робіт: заливання
стяжки на суму 3 368 грн, а також зміни до
договору від 26 жовтня 2009 року на
встановлення двоконтурного котла в
квартирі на суму 7 550 грн, зміни до
договору від 23 грудня 2010 року про
здійснення відповідачем додаткових
робіт за замовленням позивача про
виділення коморного приміщення на суму
5 800 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності позивачем неякісного
виконання робіт відповідачем з
внутрішньої штукатурки, необхідності
переустановки деяких розеток у
електромережі, роботи з яких здійснено
ще у 2008-2009 роках, а також із наявності
акта обстеження квартири, яким
встановлено повне виконання умов
договору виконавцем робіт.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
задоволення позову, апеляційний суд
виходив з того, що відповідачем не були
виконані зобов'язання щодо проведення
додаткових робіт у квартирі згідно з
умовами договору, укладеного між
сторонами.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Так згідно зі ст.ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

З матеріалів справи вбачається, що між
ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_4
19 листопада 2007 року був укладений
договір на виконання робіт з
встановлення металопластикових вікон
та балконних дверей, внутрішньої
штукатурки приміщень та
внутрішньобудинкової електромережі у
однокімнатній квартирі АДРЕСА_1,
загальною площею 44,9 кв. м.

23 грудня 2010 року між сторонами
укладено додаткову угоду для більш
детального врегулювання ходу
виконання окремих робіт за основним
договором.

Пунктом 6 додаткової угоди встановлено,
що зобов'язання, передбачені основним
договором, виконуються на основі та у
спосіб, що доповнює основний договір.

Тобто, укладенням цієї угоди сторони
визнали, що термін виконання робіт за
основним договором не закінчився і він
пролонгований.

Між тим, зобов'язуючи відповідача
виконати роботи, передбачені за
основним договором, та стягуючи
неустойку за прострочення терміну
виконання робіт, апеляційний суд, при
цьому, не встановив кінцевий термін
виконання робіт за ним у взаємозв'язку
з додатковою угодою від 23 грудня 2010
року, що, в свою чергу, впливає на
висновки щодо стягнення пені у зв'язку
з невчасним виконанням зобов'язань.

Наведене свідчить про те, що
апеляційний суд, переглядаючи справу,
не виконав своїх обов'язків, визначених
законом, не встановив фактичні
обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалене ним рішення не може вважатися
законним і обґрунтованим, у зв'язку із
чим відповідно до ст. 338 ЦПК України
таке рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 03 липня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко