Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2855/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Драний В. В.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

12.11.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів:
Дьомич Л.М., Фомічова С.Є.

із
секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" про визнання договору
поруки припиненим, за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" на рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 02
жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про
визнання договору поруки № GAR-05-KG1 від
25.03.2005 року, укладеного між ПАТ КБ
"ПриватБанк" (ЗАТ "ПриватБанк") та
ОСОБА_2, припиненим.

В обґрунтування позову зазначав, що
15.03.2005 року між ТОВ «Юмік» та ТОВ
«Оптімус» був укладений договір
поставки соняшнику, врожаю 2005 року, в
кількості 675500 тон. Істотною умовою
вищевказаного договору було надання
банківської гарантії ЗАТ «Приватбанк»
покупцеві ТОВ «Оптімус» на суму 854750
грн. з метою забезпечення належного
виконання ТОВ «Юмік» своїх зобов'язань
за договором поставки.

25.03.2005 року ТОВ «Юмік» уклав з ЗАТ
«Приватбанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ "ПриватБанк", договір про
надання банківської гарантії.

В той же день між ЗАТ КБ «Приватбанк» в
особі Кіровоградської філії
«Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено
договір поруки № GAR-05-KG1, відповідно до
якого ОСОБА_2 виступив поручителем за
виконання зобов'язань ТОВ «Юмік» перед
Банком за договором про надання
банківської гарантії № GAR-05-KG від 25.03.2005
року.

Відповідно до договору поруки ЗАТ КБ
«Приватбанк» надав ТОВ «Юмік» платіжну
гарантію на суму 854750 грн., а ТОВ «Юмік»
зобов'язався повернути виплачену за
гарантією суму коштів та відповідні
відсотки у строк до 16.01.2006 року.

31.08.2006 року Новоукраїнським районним
судом Кіровоградської області
ухвалено рішення за позовом ЗАТ
«Приватбанк» до ТОВ «Юнік» та ОСОБА_2
про стягнення заборгованості в сумі
854750 грн., на підставі якого 11.09.2006 року
видано виконавчий лист.

17.09.2009 року Господарським судом
Кіровоградської області постановлено
ухвалу, відповідно до якої юридичну
особу - банкрута ТОВ «Юмік»
ліквідовано. В зв'язку з припиненням
юридичної особи боржника позивач
вважає, що є підстави для припинення
договору поруки № GAR-05-KG.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 02.10.2014 року позов
задоволено частково.

Визнано договір поруки № GAR-05-KG1 від
25.03.2005 року, укладений між ЗАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2 припиненим із
29.09.2009 року.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"ПриватБанк" ставить питання про
скасування судового рішення з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права і ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позову. Зазначає, що суд не
врахував вимоги ст.ст. 553, 554 ЦК України
щодо солідарної відповідальності
боржника і поручителя перед
кредитором, а також того, що поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник.

Позивачем судове рішення в
апеляційному порядку не оскаржене.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
надав суду заперечення на апеляційну
скаргу та телеграму про неможливість
з'явитися в судове засідання по
сімейним обставинам (а.с.94).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовими повідомленнями про вручення
судової повістки (а.с.89-90).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення ухвалене з
дотриманням цих вимог.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що між ЗАТ КБ
«Приватбанк» в особі Кіровоградської
філії ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
"ПриватБанк", та ОСОБА_2 було укладено
договір поруки № GAR-05-KG1 для
забезпечення виконання зобов»язань
ТОВ «Юмік» перед ЗАТ КБ «Приватбанк» за
договором про надання банківської
гарантії № GAR-05-KG від 25.03.2005 року на суму
854750 грн. щодо повернення виплаченої за
гарантією суми та відповідних
відсотків у строк до 16.01.2006 року (а.с.4).

Рішенням Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 31.08.2006
року, яке набрало законної сили,
задоволено позов ЗАТ «Приватбанк» до
ТОВ «Юмік» та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості. Стягнуто з ТОВ «Юмік»
та ОСОБА_2 на користь ЗАТ «Приватбанк»
кошти в сумі 856480 грн. (а.с.7).

На підставі вказаного рішення
Новоукраїнським районним судом
Кіровоградської області 11.09.2006 року
було видано виконавчий лист (а.с.8).

Відповідно до ухвали господарського
суду Кіровоградської області від 17.09.2009
року юридична особа - банкрут ТОВ
«Юмік» ліквідовано (а.с.10-11).

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців 29.09.2009 року на
підставі вказаного рішення суду до
реєстру внесено запис про припинення
юридичної особи - ТОВ «Юмік» (а.с.26-28).

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування
цивільно-правових засобів з метою
забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права
виникає невизначеність у праві,
викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або
оспорення суб'єктивного права є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами існує спір щодо припинення
поруки після ліквідації юридичної
особи - боржника.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначені ст. 16 ЦК України.

За змістом п. 1 ч. 2, ч. 3 цієї статті одним
зі способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права, що в рівній
мірі означає як наявність права, так і
його відсутність або й відсутність
обов'язків. Суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.
Суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в
разі порушення нею положень чч. 2- 5 ст. 13
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Зі змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України
вбачається, що припинення зобов'язання
поруки означає такий стан сторін
правовідношення, при якому в силу
передбачених законом обставин
суб'єктивне право і кореспондуючий
йому обов'язок перестають існувати.

За положеннями ст. 559 ЦК України
припинення поруки у визначених законом
випадках презюмується. Проте такі
вимоги підлягають розгляду судом у
разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного
законодавства та судочинства, права
особи на захист у суді порушених або
невизнаних прав, рівності
процесуальних прав і обов'язків сторін
(ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11,
15, 31 ЦПК України), у разі невизнання
кредитором права поручителя на
припинення зобов'язання за договором
поруки, передбаченого ст. 559 ЦК України,
таке право підлягає захисту судом за
позовом поручителя шляхом визнання
його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України.

Законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(далі - Конвенція), відповідно до яких
кожна особа має право на ефективний
засіб правового захисту, не
заборонений законом.

Згідно із ч. 1 ст. 609 ЦК України
зобов"язання припиняється ліквідацією
юридичної особи (боржника або
кредитора), крім випадків, коли законом
або іншими нормативно-правовими актами
виконання зобовязання ліквідованої
юридичної особи покладається на іншу
юридичну особу, зокрема, за
зобовязаннями про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров"я або смертю.

Термін «порука», застосований
законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України,
використовується в розумінні
зобов"язальних правовідносин поруки, з
припиненням яких втрачає чинність
договір поруки.

Отже, зі змісту зазначеної норми
вбачається, що порука припиняється в
разі припинення основного
зобов"язання.

Станом на 29.09.2009 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Юнік»
ліквідовано, до державного реєстру
внесено запис про його припинення.
Оскільки ТОВ «Юнік» ліквідовано, то
основне зобов"язання є припиненим у
силу ст. 609 ЦК України.

Таким чином, грошове зобов"язання ТОВ
«Юмік» перед ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
"ПриватБанк", було припинено у звязку з
ліквідацією юридичної особи -
боржника.

У зв'язку з припиненням основного
зобов'язання за договором банківської
гарантії, припинилося і зобов'язання,
яке випливає з договору поруки, а тому
суд дійшов обгрунтованого висновку, що
поруку слід вважати припиненою з 29.09.2009
року.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян та підлягають
виконанню на всій території України.

Оскільки рішення Новоукраїнського
районного суду Кіровоградської
області від 31.08.2006 року, яке набрало
законної сили, про стягнення з
поручителя ОСОБА_2 заборгованості
ухвалено до визнання банкрутом ТОВ
«Юмік», то визнання підприємства
банкрутом не впливає на виконання
поручителем ОСОБА_2 зобов"язань згідно
рішення суду.

Заперечуючи проти позовних вимог, ПАТ
КБ «Приватбанк» подало заяву про
застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина пята статті 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Суд першої інстанції врахував ці
положення закону і дійшов
обґрунтованого висновку, що позивач
безпідставно вважає за необхідне
обчислювати перебіг позовної давності
з дня припинення юридичної особи -
боржника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Суд першої інстанції з дотриманням
вимог закону правильно встановив
характер правовідносин сторін у справі
та застосував норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи на підставі наданих
сторонами доказів з дотриманням норм
процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Оскільки зі змісту апеляційної скарги
не вбачається порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити та
залишити без змін рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 02 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: