УХВАЛА

17 листопада 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Ситнік О.М.,
Євграфової Є.П., Мазур Л.М., Іваненко
Ю.Г., Леванчука А.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
правочину недійсним, визнання права
власності і витребування майна з
чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання правочину недійсним,
визнання права власності і
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

В обґрунтування позову посилався на те,
що він та його мати - ОСОБА_9, тривалий
час проживали з ОСОБА_10. який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, однією сім'єю понад п'ять
років до його смерті. Мати позивача
постійно турбувалась про ОСОБА_10,
оскільки останній страждав на психічну
хворобу і був інвалідом з дитинства,
проживав в їх квартирі, готувала йому
їсти, купувала одяг. Після смерті
батьків ОСОБА_10, останній приватизував
квартиру та здавав її у найм, частину
коштів від пенсії та від оренди
квартири він віддавав ОСОБА_9 для
ведення спільного господарства, речі і
документи зберігав у ОСОБА_9 Після
смерті ОСОБА_10 ОСОБА_9 звернулася до
Дванадцятої київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини.

Мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_5,
після якої позивач прийняв спадщину. У
зв'язку з тим, що позивач також проживав
однією сім'єю з ОСОБА_10 він також має
право на спадщину за останнім, оскільки
вважав, що відповідачі шахрайським
способом заволоділи спірною квартирою,
На час укладання договору
купівлі-продажу квартири ОСОБА_10 два
місяці як помер, внаслідок чого вважав
угоди з продажу-купівлі квартири
недійсними, що спричинило виникнення
спору про право. Позивач відносить себе
до четвертої черги спадкоємців.

Посилаючись на вказані обставини
позивач просив суд встановити факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_6, 1950
року народження, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, з 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_4;
визнати недійсним договір купівлі
продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20
жовтня 2009 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, зареєстрований в
реєстрі за № 2150; визнати за ОСОБА_6
право власності в порядку спадкування
за законом на зазначену квартиру та
витребувати її від ОСОБА_8

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 23 травня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
09 жовтня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення, яким встановлено факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_6, ОСОБА_9
та ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, з 1995
року по ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 20 жовтня 2009 року між ОСОБА_10
та ОСОБА_11 Визнано за ОСОБА_6 право
власності у порядку спадкування за
законом на вищевказану квартиру та
витребувано спірну квартиру від ОСОБА_8
на користь ОСОБА_6 Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 січня 2014 року
касаційні скарги ОСОБА_7 та
представника ОСОБА_8 - ОСОБА_13
задоволено.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
09 жовтня 2013 року скасовано, рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 23 травня 2013 року залишено в силі.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання правочину недійсним,
визнання права власності і
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

На підтвердження своїх доводів заявник
долучив до заяви ухвали Верховного
Суду України від 19 березня 2008 року, від
31 березня 2010 року, від 2 грудня 2009 року,
від 18 квітня 2007 року, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 березня 2013 року, від 24
жовтня 2012 року, ухвалених за
результатом розгляду, на його думку,
аналогічних справ, де по-іншому
застосовані норми матеріального права,
а саме: ст. ст. 25. 203, 207, 215, 216, 330, 388 ЦК
України.

У заяві про перегляд судового рішення
викладено клопотання про поновлення
пропущеного процесуального строку.

Клопотання про поновлення пропущеного
строку на звернення із заявою про
перегляд ухваленого у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання правочину недійсним,
визнання права власності і
витребування майна з чужого
незаконного володіння підлягає
задоволенню, оскільки він пропущений з
поважних причин.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 «Про судову практику
застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України»,
під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

Наведені заявником доводи не містять
ознак неоднакового застосування одних
і тих самих норм матеріального права,
яке полягає у різному тлумаченні судом
змісту і сутності правових норм, що
призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин, які згідно
вимог вищенаведеної норми не є
підставами для перегляду судового
рішення.

Перевіривши заяву та додані до неї
матеріали, колегія суддів вважає, що
справа не підлягає допуску до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 73, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_6 строк на звернення із
заявою про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
правочину недійсним, визнання права
власності і витребування майна з
чужого незаконного володіння, за
заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:Є.П.
Євграфова Ю.Г. Іваненко Л.М. Мазур
А.О. Леванчук