У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.

суддів: Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

Фаловської
І.М., Штелик С.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3,
який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: орган опіки та
піклування Васильківської районної
державної адміністрації Київської
області, Публічне акціонерне
товариство «Міжнародний інвестиційний
банк», про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу, визнання права
власності на спільне майно подружжя,
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними та витребування майна з
чужого незаконного володіння, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
який діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_6,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
орган опіки та піклування
Васильківської районної державної
адміністрації Київської області,
ОСОБА_7, про визнання права власності на
жилий будинок та за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
володінні майном шляхом виселення за
касаційною скаргою ОСОБА_3, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_4, на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 25 жовтня 2013 року
та рішення апеляційного суду Київської
області від 20 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_3, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, звернувся до
суду з позовом про встановлення факту
його проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю
як чоловіка та жінки без шлюбу з
вересня 2000 року по 25 жовтня 2013 року. У
зв'язку з чим вважав набуте ними під час
спільного проживання майно - будинок
АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю
подружжя, в якому він має право на його
Ѕ частку. Просив визнати за ним та
ОСОБА_6 право власності по Ѕ частці
спірного майна за кожним. Також просив
визнати недійсними договори
купівлі-продажу спірного будинку та
земельної ділянки від 5 травня 2011 року,
укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
оскільки вони порушують права
неповнолітньої ОСОБА_4, та витребувати
спірне майно з незаконного володіння
ОСОБА_5, яка придбала його на підставі
договору купівлі-продажу від 26 жовтня
2012 року, укладеного між ОСОБА_7 та
ОСОБА_5

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовами
про визнання права власності на
будинок АДРЕСА_1 і про усунення
перешкод у користуванні належним їй
майном шляхом виселення ОСОБА_6 та осіб,
що з нею проживають.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що при
укладенні зазначених договорів
купівлі-продажу відомості щодо
майнових прав неповнолітньої на спірне
майно були відсутні, тому вважає себе
добросовісним набувачем майна у
порядку ст. 388 ЦК України.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 жовтня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 без шлюбу з 1
вересня 2000 року до 25 жовтня 2013 року.

У іншій частині позову відмовлено.

Позови ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди у
користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом
виселення без надання іншого житлового
приміщення.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У іншій частині позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 20 січня 2014 року рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 25
жовтня 2013 року змінено в частині
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією сім'єю
без шлюбу з 1 січня 2004 року по даний
час.

У іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 20 січня 2014 року в частині відмови у
задоволенні позову про визнання права
власності на спільне майно подружжя,
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними та витребування майна з
чужого незаконного володіння, ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення позову, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У іншій частині судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
оскаржено і підстав перевіряти їх
законність і обґрунтованість у цій
частині у суду касаційної інстанції
немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання права власності на
спільне майно подружжя, визнання
договорів купівлі-продажу недійсними
та витребування майна з чужого
незаконного володіння, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім'єю і, як наслідок, встановлення
належності їм майна на праві спільної
сумісної власності, пов'язується з
набуттям законної сили рішенням суду,
яким ці юридичні факти встановлені, і
ОСОБА_6 була єдиним власником спірного
майна. Встановивши відсутність
обставин, які є підставами для
отримання відповідної згоди органу
опіки та піклування на відчуження
спірного нерухомого майна, суди дійшли
висновку про відмову у задоволенні
позову про визнання договорів
купівлі-продажу недійсними та
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Такі висновки судів ґрунтуються на
фактичних обставинах, встановлених
судами, і відповідають вимогам закону.

Судами встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності,
виданого Крушинською сільською радою
Васильківського району Київської
області 26 липня 2006 року на підставі
рішення № 34 від 22 червня 2006 року, та
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 5,
виданого Крушинською сільською радою
Васильківського району Київської
області 19 серпня 2005 року на підставі
рішення 11-ої сесії 4-го скликання
Крушинської сільської ради
Васильківського району Київської
області № 247 від 15 квітня 2005 року,
ОСОБА_6 належали будинок АДРЕСА_1.

У відповідності до договорів
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки від 5 травня 2011 року,
посвідчених приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 і зареєстрованих у
реєстрі за №№ 1189 та 1194, ОСОБА_6 продала,
а ОСОБА_7 придбав зазначений житловий
будинок та земельну ділянку, на якій
він розташований.

Згідно з договорами купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
від 26 жовтня 2012 року, посвідченими
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
і зареєстрованими у реєстрі за №№ 1637
та 1640, ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_5 придбала
зазначений житловий будинок та
земельну ділянку, на якій він
розташований.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної власності
жінки та чоловіка, які не перебувають у
шлюбі між собою, поширюються положення
Глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. ст. 69, 70 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Отже, обов'язковому встановленню та
доказуванню в судовому засіданні
підлягають факти придбання одним з
подружжя майна за час спільного чи
окремого проживання незалежно від
реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг
спірного майна, обсяг трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох при створенні спільної
власності подружжя та, залежно від
установленого, розмір часток подружжя
у спільній сумісній власності.

Оскільки судами встановлено, що
житловий будинок АДРЕСА_1 були
особистою власністю ОСОБА_6, яка на
час набуття права власності на це майно
і при укладанні договорів з його
відчуження повідомляла, що у
зареєстрованому шлюбі та у фактичних
шлюбних відносинах не перебувала та не
перебуває, вказувала, що треті особи
права на майно не мають і діти в будинку
не проживають та не зареєстровані, суди
дійшли правильного висновку про
відсутність підстав для визнання за
ним права власності на зазначене
майно, визнання договорів
купівлі-продажу недійсними та
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Крім того, встановивши, що неповнолітня
дитина права користування спірним
житловим будинком не мала, суди
правильно відмовили у визнанні
недійсними договорів купівлі-продажу,
дійшовши висновків про недоведеність
порушення житлових прав дитини при
відчуженні житлового будинку.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання права власності на
спільне майно подружжя, визнання
договорів купівлі-продажу недійсними
та витребування майна з чужого
незаконного володіння, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи та вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано
дійшов висновку про недоведеність
набуття позивачем права власності на
зазначене спірне нерухоме майно і
порушення житлових прав дитини, а
відтак - відсутність підстав для
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними та витребування майна з
чужого незаконного володіння.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, оскільки висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і зводяться до переоцінки
доказів, їх належності та допустимості,
проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної
оцінки наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 20 січня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позову про
визнання права власності на спільне
майно подружжя, визнання договорів
купівлі-продажу недійсними та
витребування майна з чужого
незаконного володіння залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П.Касьян

Судді:
В.П.Гончар

С.О.Карпенко

І.М.Фаловська

С.П.Штелик