Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 03 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 02 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
права власності.

Позивачка посилалась на те, що з липня
2000 року вона проживала однією сім'єю із
ОСОБА_5, а 26 березня 2002 року між нею та
ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб.
Вказувала на те, що під час шлюбу, 28
березня 2002 року, була придбана квартира
АДРЕСА_1, яка була оформлена на ім'я
чоловіка - ОСОБА_5 05 червня 2002 року вона
та ОСОБА_5 були зареєстровані у
вказаній квартирі. У листопаді 2012 року
шлюб між нею та ОСОБА_5 було розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Зазначала, що вона звернулась до
приватного нотаріуса Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
із заявою про прийняття спадщини, однак
їй було відмовлено в оформлені права на
спадщину, оскільки вона не є
спадкоємцем будь-якої черги.

Враховуючи вказане, позивачка просила
визнати за нею право власності на 1/2
частини спірної квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 03 липня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 02 вересня 2014 року, позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що позивачка
ОСОБА_3 з 26 березня 2002 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом
про одруження серія НОМЕР_1, виданим
26 березня 2002 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
Голопристанського районного
управління юстиції Херсонської
області.

Згідно з договором купівлі-продажу від
28 березня 2002 року ОСОБА_5 придбав у
ОСОБА_7 чотирикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, жилою площею 62,1 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу серії НОМЕР_2, виданого 27
листопада 2012 року відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Херсоні, розірвано шлюб між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, про що в Книзі
реєстрації розірвань шлюбів 27
листопада 2012 року зроблено відповідний
актовий запис за № 72.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Також встановлено, що ОСОБА_3
зверталась до приватного нотаріуса
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 із заявою про прийняття
спадщини після померлого ОСОБА_5, однак
їй було відмовлено, оскільки вона не є
спадкоємцем.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та
на підставі ст. 70 СК України визнав за
ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини
вказаної квартири.

Згідно зі ст. 22 КпШС Української РСР
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Як вбачається з матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_5
28 березня 2002 року, тобто за час шлюбу, а
тому є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

За таких обставин суд першої інстанції,
з висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
правильного висновку про визнання за
ОСОБА_3 права власності на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 03 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 02 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді: А.В.
Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська