Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа №
Провадження №:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 р.

Заводський районний суд м. Запорожжя

у складі: головуючого судді: Марченко
Н

при секретарі: Фурдак
В.И.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запорожжя

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності за
набувальною давністю.

УСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись в суд з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
будинок за набувальною давністю. В
позові позивачка вказала , що вона,
ОСОБА_1, з 2003 року вселилася та мешкає у
будинку АДРЕСА_1. З 26 серпня 2003 року
позивачка зареєстрована за вказаною
адресою. Право власності на зазначений
жилий будинок зареєстровано за ОСОБА_3
та ОСОБА_4.

На протязі всього часу позивачка
безперервно, відкрито та добросовісно
володіє та користується вищевказаним
будинком, доглядає за ним та за іншими
будівлями і спорудами, розташованими
на прилеглій земельній ділянці, робить
поточні та капітальні ремонти, несе усі
витрати по утриманню цих будівель,
сплачує комунальні платежі, обробляє
земельну ділянку.

Починаючи з 2003 року в будинок ніхто не
навідувався, не робив спробу вселитися,
не доглядав за ним. Органи місцевої
влади знають про існування
домоволодіння за вказаною адресою,
ніхто не ставив питання про
позбавлення позивачки права
користування і володіння та не
пред'являв будь-яких встановлених
законом прав щодо цього домоволодіння.

Таким чином, позивачка понад 10 років
фактично користується та володіє
зазначеним домоволодінням, а тому
просить визнати за нею право власності
на будинок.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги просить їх
задовольнити з підстав зазначених в
позові.

Відповідач позов визнав, звернувся до
суду з заявою в якій просить розглянути
справу без його участі. Свідок ОСОБА_5
суду пояснила, що позивачка біля семи
років проживала в будинку та
користувалась всім будинком , в тому
числі і частиною , що раніше належала
ОСОБА_6

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 суду
пояснили , що вони є сусідами жителів
будинку АДРЕСА_1 і знають, що позивачка
с 2003 року проживала в будинку АДРЕСА_1
та користувалась всім будинком, ніхто з
власників будинку не жив там та не
намагався виселити позивачку з
будинку.

Вислухавши позивачку , свідків,
дослідивши докази по справі , суд
вважає позов таким , що підлягає
задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1, з 2003 року вселилася та мешкає у
будинку АДРЕСА_1. З 26 серпня 2003 року
позивачка зареєстрована за вказаною
адресою. Право власності на зазначений
жилий будинок зареєстровано за ОСОБА_3
та ОСОБА_4, що підтверджено Витягом з
реєстру прав на нерухоме майно.

На протязі всього часу позивачка
безперервно, відкрито та добросовісно
володіє та користується вищевказаним
будинком, доглядає за ним та за іншими
будівлями і спорудами, розташованими
на прилеглій земельній ділянці, робить
поточні та капітальні ремонти, несе усі
витрати по утриманню цих будівель,
сплачує комунальні платежі, обробляє
земельну ділянку, що підтверджено
проясненнями свідків, допитаних в
судовому засіданні.

Починаючи з 2003 року в будинок ніхто не
навідувався, не робив спробу вселитися,
не доглядав за ним.

Таким чином, позивачка понад 10 років
фактично користується та володіє
зазначеним домоволодінням.

Як передбачає ст.41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
у порядку, визначеному законом. Право
приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено,
що правом власності є право особи на
річ (майно) яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Набувальна давність поширюється на
випадки фактичного володіння чужим
майном та виключає наявність у
володільця певних правових підстав
користування майном (наприклад, ордеру,
договору найму, тощо). Володіння має
бути відкритим, очевидним для третіх
осіб. Позивачка володіла будинком
відкрито, про це знали його власники та
сусіди, які підтвердили це в судовому
засіданні.

Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України,
який набрав чинності з 01 січня 2004 року,
правила статті 344 Цивільного кодексу
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно набувається за рішенням
суду.

Керуючись ст. ст. 208,209,212-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ

Позов задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями та господарським спорудами,
розташований за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня його проголошення, а особою,
що була відсутня в судовому засіданні в
той же строк з моменту отримання копії
рішення.

Суддя: Н.В.Марченко