Справа № 310/1951/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський
міськрайонний суд Запорізької області

у складі -
головуючого - судді Ліхтанської Н.П.

при секретарі Олійник Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бердянську
цивільну справу за основним та
уточнюючим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права на спадщину
по факту тривалого догляду за
спадкодавцем та зміну черговості
отримання права на спадщину за законом,

В С
Т А Н О В И В :

Як вбачається з основної та
уточнюючої позовної заяви, позивач
ОСОБА_1 з 25 листопада 1959р. по 23 квітня
1985року перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4, від цього шлюбу вони
мають двох синів ОСОБА_2, відповідача по
справі та ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочка якого ОСОБА_3 є
відповідачем по справі. Позивач
розірвала шлюб з ОСОБА_4 з намірами у
подальшому переїхати на постійне місце
проживання в м. Бердянськ та придбання
житла і прописки. Після прибуття у м.
Бердянськ позивач і ОСОБА_4 за спільні
кошти та грошові заощадження придбали
1/2частину житлового будинку АДРЕСА_1
згідно договору купівлі-продажу від
17.03.1988року на ім»я ОСОБА_4 та вселилися в
нього. З часу вселення в цей будинок
позивач та ОСОБА_4 проживали однією
сім'єю, вели спільне господарство та
мали спільний бюджет, займалися
покращанням житлових умов, проводили
регулярно поточні ремонти та займались
вихованням дітей. ОСОБА_4 страждав на
різні захворювання , не міг фізично
виконувати важку домашню роботу, в
останні роки свого життя він
потребував сторонньої допомоги,
оскільки не міг себе обслуговувати, а
тому позивач на протязі тривалого часу
піклувалася про нього, матеріально
утримувала та надавала іншу фізичну та
моральну допомогу спадкодавцю, який
знаходився в безпорадному стані,
оскільки в березні 2007року він
перебував в лікарні м.Запоріжжя, де
йому провели операцію та виписали на
амбулаторне лікування за місцем
проживання. Під час лікування ОСОБА_4
став малорухомим і позивач тривалий
час опікувалася ним, здійснювала
постійний догляд , купувала ліки в
різних аптеках, на що витрачала багато
часу та своїх коштів, проводила щоденне
прибирання кімнати, міняла та прала
білизну, готувала дієтичну їжу.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер і після його
смерті залишилися спадкоємці - син
ОСОБА_2 та дочка померлого сина, онука
ОСОБА_3, відповідачі по справі, які у
встановлений законом строк звернулися
до нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини. Позивач також
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, але їй
відмовили. У зв»язку з тим, що померлий
не залишив заповіту і позивач
позбавлена права на володіння та
користування майном, яке вони придбали
за час спільного проживання, позивач
просить визнати за нею право на
спадкування по факту тривалого догляду
за спадкодавцем ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, змінити черговість на
отримання права на спадщину за законом
та надати їй право на спадкування разом
з першою чергою спадкоємців за законом.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі і пояснила, що вона перебувала з
ОСОБА_4 у шлюбі з 25.11.1959р. по 23.04.21985р.
Після розлучення вона приїхала в м.
Бердянськ та одружилася в 1985році з
ОСОБА_6, з яким проживала по АДРЕСА_2 в
1990році вони розлучилися. ОСОБА_4 також
приїхав до Бердянську в 1985р., а в 1988році
вона з ним купила 1/2частину житлового
будинку АДРЕСА_1, який був записаний на
ОСОБА_4 З часу придбання будинку
позивач прописалася в будинку та
проживала з ОСОБА_4 однією сім»єю, вели
спільне господарство. Чоловік часто
хворів, в 2007році йому зробили операцію,
після повернення з лікарні додому він
весь час перебував вдома, потихеньку
порався по господарству, його
навідували сусіди та родичі, а позивач
доглядала чоловіка, потім у нього
виявили рак хребта, в березні 2012року
ОСОБА_4 попав у лікарню, після виписки з
лікарні він вже не піднімався і вона
здійснювала за ним цілодобовий догляд,
бо він не міг себе самостійно
обслуговувати, а останнім часом був
прикутий до ліжка та знаходився в
безпорадному стані. В догляді за ОСОБА_4
їй допомагав син ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4 помер і після його смерті
відкрилася спадщина на 1/2частину
житлового будинку АДРЕСА_1, в якому
позивач зареєстрована та проживає, але
вдруге шлюб вони не реєстрували.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав і
зазначив, що дійсно позивач проживала з
його батько в житловому будинку
АДРЕСА_1, працювала та доглядала за
батьком. Сам відповідач став проживати
з ними з 2002року і також допомагав
матері доглядати батька, який хворів з
2007року по червень 2012року, двічі
перебував у лікарні, до березня 2012року
батько потихеньку порався по дворі,
ходив на рибалку, нічого важкого не міг
робити, в сім»ї кошти були спільні,
пенсія у батька була більша, багато
коштів витрачали на ліки, особливо з
березня 2012року, коли батьку стало
зовсім погано і він вже був лежачим і
позивач доглядала його до смерті.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала і
зазначила, що її батьки розлучилися і
її виховувала сама мати, батько її не
виховував та не утримував, дід з бабою
також не допомагали, хоч мали доходи, бо
тримали відпочиваючих, тільки з 1998року
вона стала спілкуватися з дідом ОСОБА_4,
іноді вони ходили на рибалку , протягом
2007р.-2011р. вони часто зустрічалися з
дідом, ходили на море, на рибалку, дід
іноді їздив на велосипеді, останній раз
вона бачила діда влітку 2011року, потім
поїхала на навчання. Через те, що свого
часу вони відмовилися від неї та
вигнали з цього будинку, вона не згодна
на зміну черговості при успадкуванні.
Вона не заперечує, щоб позивач
продовжувала проживати в цьому будинку
і не має намір її виселяти.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона
голова вуличного комітету, сім»ю
позивача знає давно, знає що позивач
проживає в цьому будинку тривалий час ,
ОСОБА_4 хворів, в 2007року чоловік свідка
позив його в лікарню м. Запоріжжя на
операцію, після операції свідок часто
зустрічала ОСОБА_4 на вулиці, в
магазині, він потихеньку ходив,
порався по господарству, вони з ОСОБА_1
ходили на базар, платили комунальні
платежі, тобто він не був лежачим , про
свою хворобу він нікому не розповідав,
на початку 2012року вона бачила ОСОБА_1,
яка пояснила, що ОСОБА_4 стало погано,
потім свідок дізналася, що в березні
2012року він був у лікарні, після лікарні
перед травневими святами вона бачила
його відпочиваючим у дворі свого
будинку, сама з ним не балакала, знає, що
за ОСОБА_4 доглядали позивач та її син
ОСОБА_2 з дружиною. В довідці вуличного
комітету № 31 від 10.01.2014р. вона
зазначила, що позивач проживає та
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з
1988року зі слів позивача, оскільки ні
паспорт, на будинкову книгу не
перевіряла.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що позивача
та ОСОБА_4 він знає понад 20років, знає,
що ОСОБА_4 хворів і в 2007році свідок
возив його до лікарні м. Запоріжжя на
операцію. Після операції він часто
бачив ОСОБА_4, який ходив по дворі , по
вулиці. Коли ОСОБА_4 лежав та не міг
виходити, свідок не знає.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона знає
сім»ю позивача тривалий час, знає, що
ОСОБА_4 хворів, в 2007року йому робили
операцію на шлунку, після операції
вона часто бачила ОСОБА_4 2-3рази на
тиждень у дворі, на вулиці, він ходив по
вулиці, ходив на рибалку, в березні
2012року йому стало погано і його забрали
до лікарні, після повернення з лікарні
він майже не вставав, не завжди міг
тримати ложку і його годували,
піклувалися про нього позивач та її син
з дружиною, а онуку свідок бачила разів
8 тільки до 2007року.

Свідок ОСОБА_10, лікар-терапевт,
пояснила, що вона пам»ятає цю сім»ю,
працювала на ділянці більше 10 років,
ОСОБА_4 почав хворіти в 2007році,
скаржився на біль у животі, його на
обстеження направляли в лікарню м.
Запоріжжя, встановили діагноз
захворювання кишок, там провели
операцію , після чого він повернувся на
амбулаторне лікування, після операції
згідно медичної документацій свідок
його навідала 27.07.2007року, про що
зроблений запис, після того вона також
іноді навідувала хворого без виклику,
коли була у тому районі міста, на той
час він рухався по кімнаті, по дворі, і
вона вважає, що він мав стан середньої
тяжкості, але в медичній карті вона
цього не записувала. В березні 2012року
ОСОБА_4 стало гірше, він потрапив до
лікарні і після виписки з лікарні вже
перебував у тяжкому стані. Йому
встановили діагноз рак хребта,
призначили відповідне лікування,
свідок з 26.3.2012р. по 11.05.2012р. 6 разів
відвідувала хворого, потім з 22.05.2012р. по
18.06.2012р. 4 рази хворого навідували інші
терапевти на час її відпустки. З 14
березня 2012р. позивач опікувала та
доглядала хворого, купувала ліки,
готувала дієтичну їжу, міняла та прала
білизну, прибирала кімнату, на той час
хворий ОСОБА_4 потребував сторонньої
допомоги, але позивачу така довідка не
давалася, оскільки в цьому не було
потреби, інвалідність хворого також не
оформлялася.

Свідок ОСОБА_11, лікар-онколог,
пояснив, що згідно медичних документів
йому відомо, що у ОСОБА_4 в 2007році була
операція, потім він лікувався
амбулаторно, перебував на обліку в
онкологічному відділенні з діагнозом
рак тонкої кишки і щорічно проходив
огляд та був у лікаря 14.10.2010р., 19.11.2010р.,
27.07.2011р., при огляді стан його був
задовільний, 7.03.2012р. хворому різко
стало погано і з 08.03.2012р. по 14.03.2012р. він
перебував у лікарні та був виписаний з
діагнозом рак хребта у важкому стані ,
після виписки з лікарні хворий не міг
стояти, ходити, обслуговувати себе і
потребував сторонньої допомоги, свідок
тричі оглядав хворого вдома протягом з
березня по червень 2012р., призначав
наркотичні засоби. Така хвороба, як у
ОСОБА_4, могла текти повільно і хворий
міг почувати себе задовільно, а потім
могло відбутися різке загострення
хвороби і хворий вже не міг піклуватися
сам за себе, позивач протягом хвороби
доглядала хворого.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення учасника процесу,
суд вважає позов не обґрунтованим і не
підлягаючим задоволенню з наступних
підстав:

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувались
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
з 25 листопада 1959р. по 23 квітня 1985року
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4 та проживали в с. Іванівка
Межевського району Дніпропетровської
області, від цього шлюбу вони мають
двох синів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
копіями паспорта позивача, паспорта
відповідача, свідоцтва про розірвання
шлюбу, свідоцтва про шлюб, свідоцтва
про смерть.

Як встановлено у судовому засіданні,
позивач та ОСОБА_4 в 1985році переїхали на
постійне місце проживання в м.
Бердянськ. Після прибуття у м.
Бердянськ ОСОБА_4 придбав 1/2частину
житлового будинку АДРЕСА_1 згідно
договору купівлі-продажу від 17.03.1988року
та був зареєстрованим у цьому будинку з
08.08.1988року.

Твердження позивача, що житловий
будинок був придбаний за спільні кошти
і вона з 1988року була зареєстрована в
цьому будинку, не відповідають
дійсності, оскільки як зазначила сама
позивач у судовому засіданні, вона з
1985р. по 1990року перебувала у шлюбі з
іншим чоловіком і в житловому будинку
АДРЕСА_1 була зареєстрована з
16.03.1993року, що підтверджується копією
паспорту позивача, копією будинкової
книги.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, про
що свідчить свідоцтво про смерть .
Після його смерті відкрилася спадщина
на наступне майно: 1/2частину житлового
будинку АДРЕСА_1, що підтверджується
копією договору купівлі-продажу від
17.03.1988року.

Спадкоємці - син померлого ОСОБА_2 та
дочка померлого сина, онука померлого
ОСОБА_4 - ОСОБА_3, відповідачі по справі,
у встановлений законом строк
звернулися до Бердянської державної
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини. Позивач також
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, але їй у
вчиненні нотаріальних дій було
відмовлено, оскільки вона не довела, що
вона є спадкоємицею першої черги, як
дружина померлого, що підтверджується
інформаціями Бердянської державної
нотаріальної контори № 11974/02-14 від
22.05.2014р., № 3482/02-14 від 05.09.2014р., копією
постанови нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 05.02.2014р..

Статтею 1216 ЦК України передбачено,
що спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

За змістом вказаної норми, при
вирішенні питання про зміну черговості
спадкування позивач повинен довести
факт опікування, матеріального
забезпечення спадкодавця протягом
тривалого часу та перебування
спадкодавця в безпорадному стані,
тобто стані, обумовленому похилим
віком, тяжкою хворобою або каліцтвом,
коли особа не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

В п.6 постанови Пленуму Верхового Суду
України №7 від 30 травня 2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» роз'яснено, що
безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, воли вона не
може самостійно забезпечити умови
життя, потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Відповідно до вимог статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, які мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести суду ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях ( частина 4 статті 60 ЦПК
України ).

В порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
позивачем не надано суду належних і
допустимих доказів того, що
спадкодавець ОСОБА_4 тривалий час
перебував у безпорадному стані та
потребував сторонньої допомоги та те,
що саме позивач протягом тривалого
часу опікувалася, матеріально
забезпечувала чи надавала іншу
допомогу спадкодавцю.

В судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_4 хворів і в 2007році переніс
операцію та перебував на обліку у
онкологічному відділенні, щорічно
проходив огляди лікаря і до березня
2012року мав задовільний стан здоров»я,
не звертався до лікарів зі скаргами на
погіршення стану здоров»я та не
лікувався, що підтвердили у судовому
засіданні допитані свідки - лікарі, та
оглянута медична документація.

7.03.2012р. хворому ОСОБА_4 різко стало
погано і з 08.03.2012р. по 14.03.2012р. він
перебував у лікарні та був виписаний з
діагнозом рак хребта у важкому стані,
після виписки з лікарні хворий не міг
стояти, ходити, обслуговувати себе і
потребував сторонньої допомоги і таку
допомогу надавали хворому позивач
ОСОБА_1, її син ОСОБА_2 , відповідач по
справі, з дружиною, що підтвердили у
судовому засіданні самі позивач та
відповідач, а також свідки.

Враховуючи, що у судовому
засіданні встановлено, що хворий
ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані
з 14.03.2012р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 по день
смерті., тобто біля трьох місяців і в
цей час його доглядала не тільки
позивач , а і відповідач з дружиною, суд
приходить до висновку, що такий строк
догляду не можливо вважати тривалим
часом. Також позивач не довела у
судовому засіданні матеріальне
забезпечення спадкодавця.

Оскільки позивач у суді не довела
обставин, на які посилалася як на
обґрунтування позовних вимог, а саме:
тривале опікування, матеріальне
забезпечення спадкодавця, то підстав
для застосування приписів ч. 2 ст. 1259 ЦК
України та, відповідно, і задоволення
позову в частині надання позивачу
права на спадкування майна ОСОБА_4
разом із спадкоємцями першої черги
немає. Крім того, позивач в своїх
позовних вимогах також не ставила
питання про встановлення факту
спільного проживання однією сім'єю
протягом п»яти років із спадкодавцем.

За таких обставин, суд приходить
до висновку, що відсутні підстави для
задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 10,11,60,212-215 ЦПК України, ст. ст.1216,
1258, 1259 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні основного та
уточнюючого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права на спадщину
по факту тривалого догляду за
спадкодавцем та зміну черговості
отримання права на спадщину за законом
- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня
оголошення рішення.

.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду
Н. П.
Ліхтанська.

Суддя:Н. П. Ліхтанська