АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6951/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 644/3075/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою представника
Харківської міської ради - Тризни
Євгена Вікторовича на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 03 вересня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до Харківської
міської ради про визнання права
власності на квартиру в порядку
спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

21.02.2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
вище зазначеним позовом, та просив
визнати за ним право власності на
кімнату АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 вказував,
що у грудні 2013 року йому стало відомо
про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер
ОСОБА_5, власник вказаного вище
житлового приміщення, який за життя
залишив заповіт, посвідчений 03 травня
2001 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 (далі по тексту - ПН ХМНО
ОСОБА_6), відповідно до якого все
належне йому майно він заповів ОСОБА_4
На цей час заповіт не змінено та не
скасовано, інших спадкоємців після
смерті ОСОБА_5 немає. З ОСОБА_5 він
знайомий, вони зустрічались декілька
разів, однак він не знав про заповіт та
про смерть ОСОБА_5 тому і не міг
звернутись до нотаріальної контори в
установлений законом строк.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 03 вересня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено. Суд вирішив визнати за
ОСОБА_4 право власності на кім.АДРЕСА_1,
в порядку спадкування за заповітом.

В апеляційній скарзі представник
Харківської міської ради - Тризна Є.В.
просить скасувати вказане рішення і
ухвалити нове яким у задоволенні
позову відмовити.

Вважає рішення суду необґрунтованим та
таким, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідності
висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що позивач пропустив
передбачений законом строк для
прийняття спадщини, а також в заявлених
вимогах не просив суд надати йому
додатковий час для прийняття спадщини.

Крім того, суд не надав оцінки тій
обставині, що в тексті заповіту не
зазначена дата народження ОСОБА_4, його
адреса реєстрації або будь-яка інша
інформація, яка могла б ідентифікувати
цю особу і переконатися, що позивач є
саме тією особою, на яку був залишений
заповіт.

Апелянт вказує, що висновки суду про те,
що ОСОБА_4, який зазначений в заповіті,
та позивач є одна й та ж сама людина, суд
зробив тільки на усних поясненнях
представника позивача, які не
підкріпленні жодним документальним
доказом. Взаємовідносини, які, нібито,
були між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, також не
підтверджені жодними документальним
та іншими доказами. Отже судове рішення
ґрунтується на припущеннях.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник Харківської
міської ради підтримав апеляційну
скаргу і просив її задовольнити,
вважаючи, що суд першої інстанції
ухвалив рішення, не маючи даних, які б
давали підставу ідентифікувати особу
спадкоємця, вказаного у заповіті і
особу, за яким суд визнав право на
спадщину.

Позивач, будучи належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, свідченням чого є поштове
повідомлення про отримання судової
повістки, в судове засідання не
з'явився, про причину неявки не
повідомив.

Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України неявка
сторін, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню з ухваленням нового
про відмову у задоволенні позову за
таких підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення цим вимогам не
відповідає.

Судом встановлено, а сторонами не
оспорюється, що у 2013 році у провадженні
Орджонікідзевського районного суду
м.Харкова знаходилась справа окремого
провадження за заявою Харківської
міської ради про визнання відумерлою
спадщини - кімнати АДРЕСА_1 що належала
на праві приватної власності ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залишивши
посвідчений 03.05.2001 року приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 заповіт, згідно
якого все майно він заповідав ОСОБА_4
(а.с.8).

Згідно повідомлення 4-ї Харківської
державної нотаріальної контори станом
на липень 2013 року ніхто з заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5
не звертався, свідоцтво про спадщину не
видавалося.

Суд першої інстанції, отримавши
довідку адресно-довідкового відділу
ГУДМС України в Харківській області
про реєстрацію в м.Харкові особи з
таким же прізвищем, ім'ям та по
батькові, залучив цю особу до розгляду
справи у якості заінтересованої особи,
повідомивши про суть справи.

02.04.2014 року судом зареєстровано позовну
заяву ОСОБА_4 до Харківської міської
ради про визнання права власності в
порядку спадкування за заповітом на
кімнату АДРЕСА_1 В цей же день судом
постановлено ухвалу про виділення з
цивільної справи №644/2662/13-ц,
провадження №2-о/644/6/14 за заявою
Харківської міської ради про визнання
спадщини відумерлою позов ОСОБА_4 до
Харківської міської ради про визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом і розгляду в самостійному
провадженні. (а.с.1).

Справа розглянута судом першої
інстанції за відсутністю позивача
ОСОБА_4, інтереси його в суді
представляв адвокат ОСОБА_9, діючий на
підставі договору про надання правової
допомоги при розгляді справи в
Орджонікідзевському районному суді,
який підтримав позов і просив його
задовольнити, посилаючись на вказані в
позовній заяві обставини.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач з об'єктивних
причин лише у грудні 2013 року з
отриманої кореспонденції суду
довідався про заповіт ОСОБА_5, що він
заявив свої спадкові права шляхом
звернення з заявою до нотаріальної
контори, однак отримати свідоцтво про
право на спадщину за заповітом не мав
можливості, так як в суді розглядається
справа за заявою Харківської міської
ради про визнання цієї спадщини
відумерлою.

Посилаючись на ці обставини, та
вказуючи, що ОСОБА_4 з поважних причин
пропустив встановлений 6-місячний
строк для прийняття спадщини, однак
прийняв її шляхом подачі заяви про
прийняття спадщини, а відтак і набув
право власності на вказане майно на
законних підставах, суд першої
інстанції дійшов до висновку про
наявність передбачених законом
підстав для задоволення позову.

Однак з таким рішенням суду колегія
суддів погодитися не може у зв'язку з
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідністю
висновків суду обставинам справи, та
неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно п.п.4,5 «Прикінцевих і перехідних
положень» Цивільного кодексу України
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності ЦК України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Правила книги шостої ЦК України
застосовуються також до спадщини, яка
відкрилася, але не була прийнята ніким
із спадкоємців до набрання чинності
цим Кодексом.

Оскільки спадщина відкрилася до
набрання чинності ЦК України, але ніким
із спадкоємців протягом десяти років з
дня її відкриття не була прийнята до
спірних правовідносин застосуються
положення ЦК України (№435-1V від 16.01.2003р.).

Частиною 1 ст.1260 ЦК України передбачено,
що спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини. Для вчинення цієї
дії частиною 1 ст.1270 ЦК України
передбачено строк у шість місяців, який
починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її. (ч.1 ст.1272 ЦК України). Разом з
тим, частиною 3 ст.1272 ЦК України
передбачено, що за позовом спадкоємця,
який пропустив строк для прийняття
спадщини з поважної причини, суд може
визначити йому додатковий строк,
достатній для подання ним заяви про
прийняття спадщини.

Підстави і порядок видачі нотаріусом
свідоцтва про право на спадщину
регламентовані главою 10 «Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», затвердженої наказом МЮ
України №295/5 від 22.02.2012 року, яким також
передбачено встановлення особи
спадкоємця, відповідність заповіту
вимогам закону, відсутність інших
обставин, що перешкоджають оформленню
спадщини певної особи.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у спорах
про спадкування» №7 від 30.05.2008 року,
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

З огляду на зазначені норми закону щодо
підстав і порядку набуття права на
спадщину, а також вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України щодо обов'язку сторін довести
ті обставини, на які вони посилаються
як на підставу своїх вимог або
заперечень, позивач ОСОБА_4 мав би
довести, що саме він є тією особою, яку
мав на увазі ОСОБА_5 у своєму
розпорядженні від 03.05.2011 року, яким
заповідав все своє майно ОСОБА_4., не
зазначивши інших його анкетних даних,
за якими ідентифікується особа, а також
довести, що він у передбачені законом
строки і порядку звертався до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини, що отримав відмову нотаріуса
в оформленні прав на спадщину.

Однак позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів, які б
давали підставу вважати доведеними
зазначені вище факти.

В судові засідання при розгляді справи
судом першої інстанції позивач не
з'являвся, його особа судом не
встановлювалася, а його представник в
судовому засіданні 03.09.2014 року
повідомив, що позивач не бажає приймати
участь у розгляді справи і пояснив, що
позивач ОСОБА_4 з ОСОБА_5 ніякими
відносинами не пов'язані і з ОСОБА_5
позивач зустрічався двічі в житті у
зв'язку з тим, що ОСОБА_4, як
співзасновник і керівник організації,
яка займалася благодійною діяльністю,
начебто надавав матеріальну допомогу
ОСОБА_5, який звертався до цієї
організації у пошуках коштів для
оплати лікування хворої матері. Однак
про існування заповіту ОСОБА_4 до 2014
року нічого не знав і лише з
повідомлення нотаріуса довідався про
заповіт та існування у суді справи за
заявою Харківської міської ради про
визнання спадщини відумерлою.

Разом з тим, ці пояснення представника
позивача не підтверджені належними
доказами і суперечать його ж
поясненням в тій частині, що до 2014 року
ОСОБА_4 до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини не звертався так як
не знав про заповіт, а нотаріус його про
заповіт не повідомляв, а також оскільки
іншим матеріалам справи, з яких
вбачається, що адресу місця проживання
позивача встановив суд, який залучив
ОСОБА_4 у якості зацікавленої особи і
викликав у суд, про що свідчить поштове
повідомлення про отримання 30.12.2013 року
направленої за встановленою судом
адресою ОСОБА_4. поштової
кореспонденції. (а.с.76).

Однак доказування, згідно ч.4 ст.60 ЦПК
України, не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказів звернення ОСОБА_4 до нотаріуса
з заявою про прийняття спадщини після
того, як він довідався про заповіт
ОСОБА_5, а також про відмову нотаріуса в
оформленні права на спадщину матеріали
справи не містять.

Більше того, представник позивача і не
заперечує, що з письмовою заявою до
нотаріуса позивач не звертався.

З встановлених судом обставин
вбачається, що позивач ОСОБА_4 не вчиняв
дій, передбачених ст. ст. 1269, 1272 ЦК
України, з метою набуття права на
спадщину у передбаченому законом
порядку

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову.

При цьому ОСОБА_4 не позбавлений права
звернутися до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини, оскаржувати
відмову нотаріуса звертатися до суду з
позовом про надання додаткового строку
для подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.2,3,4
ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Харківської міської ради - Тризни
Євгена Вікторовича - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 03 вересня 2014 року
скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4
до Харківської міської ради про
визнання права власності на квартиру в
порядку спадкування за заповітом.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення, в
касаційному порядку може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: