АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6684/14
Головуючий 1 інстанції:
Справа № 643/1012/13-ц
Доповідач : Пшенічна Л.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі :

головуючого судді - Пшенічної Л.В.

суддів колегії - Хорошевського О.М.,
Івах А.П.

за участю секретаря - Курносової К. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Московського районного суду
м. Харкова від 29 січня 2014 року

за позовом Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення суми
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки

за зустрічним позовом ОСОБА_3 в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк», 3-я особа
Служба в справах дітей Департаменту
праці соціальної політики Харківської
міської ради про зняття заборони на
відчуження переданого майна в іпотеку
та виключення з держреєстру іпотек
відомостей про предмет іпотеки, -

в с т а н о в
и л а :

В січні 2013 року ПАТ «ПроКредит Банк»
звернулося до суду з позовом, в якому
просило зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4
передати ключі від квартири АДРЕСА_1
для вільного доступу та експлуатації.

ОСОБА_3, яка діяла в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6
звернулась до суду із зустрічною
позовною заявою, в якій просила
застосувати наслідки нікчемного на її
думку правочину - договору іпотеки.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 29 січня 2014 року позов ПАТ
«ПроКредит Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«ПроКредит Банк» заборгованість за
договором про надання траншу 1 485 946 грн.
24 коп.

В рахунок часткового погашення
заборгованості звернуто стягнення на
нерухоме майно, що перебуває в іпотеці
ПАТ «ПроКредит Банк», а саме: АДРЕСА_1,
шляхом надання ПАТ «ПроКредит Банк»
права продажу предмету іпотеки від
власного імені будь-якій особі-покупцю
за ціною, що буде визначена на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, який буде залучений
позивачем на договірній основі.

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших
осіб, що користуються предметом
іпотеки, передати ПАТ «ПроКредит Банк»
ключі від квартири, прилади та
інформацію, необхідні для забезпечення
вільного доступу та експлуатації,
також забезпечено вільний вхід та
доступ представникам ПАТ «ПроКредит
Банк».

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ
«ПроКредит Банк» у задоволенні позову
та задовольнити її зустрічний позов.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що вона підлягає частково
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючі первісні позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним
договором, виконання якого забезпечено
договором іпотеки, а тому
заборгованість підлягає стягненню, а
на предмет іпотеки може бути звернено
стягнення.

Відмовляючи у задоволені зустрічного
позову, суд виходив з того, що він є не
доведеним, відсутні підстави для його
задоволення.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відмови у задоволені зустрічного
позову оскільки вони повністю
відповідають обставинам справи, яким
суд дав вірну оцінку.

У п. 44 постанови Пленуму вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішені
спорів, які випливають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30.07.2012 року
роз'яснено, що згідно зі ст.. 32 ЦК
України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону
України «Про охорону дитинства» батьки
не мають права без дозволу органу опіки
та піклування укладати договір, якій
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те,
що суд першої інстанції безпідставно
відмовив їй у задоволені зустрічного
позову, ОСОБА_3 не надала суду доказів,
що діти мали право власності на предмет
іпотеки чи право користування ним на
момент укладання договору іпотеки,
предметом якого є спірна квартира.

Як вбачається з заяви ОСОБА_3 від 01.11.2007
року її діти проживали та були
зареєстровані в АДРЕСА_2 (а.с. 14). В
іпотечній квартирі діти були
зареєстровані 14 серпня 2009 року.

Будь-які дії вчиненні без згоди
іпотеко держателя після укладання
договору іпотеки не можуть бути
підставою для визнання такого договору
недійсним.

Доказів, що реєстрація дітей в
іпотечній квартирі була погоджена з
іпотеко держателем ОСОБА_3 не надала.

З огляду на наведене суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність підстав для
задоволення зустрічного позову.

Щодо розміру заборгованості за
кредитним договором ОСОБА_3 його не
оспорює.

Що стосується вирішення питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, то з рішенням суду першої
інстанції в цій частині судова колегія
не погоджується і скасовує його.

Підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки передбачені в ст.. 33
Закону України « Про іпотеку».

Відповідно до ст..38 і 39 названого Закону
у разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки

Відповідач має заборгованість за
кредитним договором, що дає право
іпотекодержателю звернутися до суду з
вимогою про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

На час ухвалення судового рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції
керувався вищенаведеними нормами
права і правильно вирішив питання щодо
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом з тим, на час розгляду
апеляційної скарги апеляційним судом з
07.06.2014 року набрав чинності Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

У п. 1 ч.1 вказаного Закону зазначено, що
протягом дії цього закону, не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави або
предметом іпотеки, якщо таке майно
виступає як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами в іноземній валюті за умови,
що: таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або об'єктом незавершеного
будівництва, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно, площа такого
нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв.м.. для квартири та 250
кв.м. для житлового будинку.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має
зворотньої дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Вказане положення закріплено в ч. 1 ст. 58
Конституції України і в Рішенні
Конституційного Суду України від
09.02.1999 року № 1-рп/99 щодо офіційного
тлумачення ст. 58 Конституції України.

Судова колегія, з урахуванням
вищенаведеного та того, що згідно
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, які
підтверджують, що відповідачі
іпотекодавці не мають іншої житлової
нерухомості, крім іпотечної квартири
площа якої 25,5 кв.м , постійно там
проживають, що кредит надано в
іноземній валюті, площа іпотечної
квартири менше 140 кв.м., застосовує
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» і відмовляє у
задоволені позовних вимог щодо
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Керуючись ст..ст. 303, 304, п. ч. 1 ст. 307, п. ч. 1
ст. 309, 313,314,316,317,319 ЦПК України судова
колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 29 січня 2014 року змінити,
скасувавши в частині звернення
стягнення на нерухоме майно, що
перебуває в іпотеці ПАТ «ПроКредит
Банк», а саме: АДРЕСА_1, шляхом надання
ПАТ «ПроКредит Банк» права продажу
предмету іпотеки від власного імені
будь-якій особі-покупцю за ціною, що
буде визначена на підставі оцінки
майна суб'єктом оціночної діяльності,
який буде залучений позивачем на
договірній основі та зобов'язання
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, що
користуються предметом іпотеки,
передати ПАТ «ПроКредит Банк» ключі
від квартири, прилади та інформацію,
необхідні для забезпечення вільного
доступу та експлуатації, також
забезпечено вільний вхід та доступ
представникам ПАТ «ПроКредит Банк» і в
цій частині позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальний
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії