Єдиний унікальний номер 205/2541/14-ц
справа № 2/205/2505/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року

м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при
секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 також діючої в
інтересах малолітнього ОСОБА_3, третя
особа: Ленінський відділ в м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання дій неправомірними та
усунення перешкод у здійсненні права
користування квартирою, шляхом зняття
з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 26 березня 2014 року звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2,
третя особа: Ленінський відділ в м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
усунення перешкод у здійсненні права
користування квартирою, виселення та
зняття з реєстраційного обліку (а.с.2-5).

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що квартира АДРЕСА_1, яку ним
придбано 18 липня 2011 року з прилюдних
торгів, належить йому на праві
приватної власності.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12.08.2013 року йому
було усунуто перешкоди у праві
користування квартирою, шляхом
виселення та зняття з реєстрації
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Але, в ході
виконання вищевказаного рішення стало
відомо, що в квартирі АДРЕСА_1,
зареєстрована та фактично проживає
ОСОБА_2.

Враховуючи вищевикладене позивач
просив суд усунути перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1,
виселити та зняти з реєстраційного
обліку із квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

Заочним рішенням суду від 12 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
у повному обсязі (а.с.33-35).

Не погодившись із заочним розглядом
справи відповідачка подала до суду
заяву про перегляд заочного рішення
суду (а.с.39-41).

Ухвалою суду від 28 липня 2014 року заочне
рішення суду скасовано, справу
призначено до розгляду в загальному
порядку (а.с.54).

Позивач уточнивши свої позовні вимоги
в порядку 31 ЦПК України, просив суд
визнати дії ОСОБА_2 незаконними при
реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без його згоди у його ж
квартирі АДРЕСА_1 та усунути йому
перешкоди у користуванні права
власності на квартиру АДРЕСА_1, шляхом
зняття з реєстрації ОСОБА_2 та її сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Судові витрати
покласти на відповідачку (а.с.83-85).

У судове засідання позивач не з'явився.
Про день, час та місце судового
розгляду повідомлявся належним чином.
До суду надав письмову заяву, в якій
просив справу розглядати без своєї
присутності. Проти заочного розгляду
справи не заперечував (а.с.27,86).

Відповідачка у судове засідання не
з'явилась. Про день, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином. Про причини своєї
неявки не повідомила. Письмових заяв
про розгляд справи без своєї
присутності не надавала.

Третя особа - Ленінський відділ в м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області в особі
свого представника у судове засідання
не з'явилась. Про день, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином. До суду надала письмову
заяву, в якій просила справу розглядати
без участі свого представника (а.с.31).

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у праві.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Підставою звернення ОСОБА_1 з позовом
до суду є захист інтересів власника,
пов'язаних із реалізацією складової
частини змісту права власності - права
користування та розпорядження
квартирою, розташованою за адресою:
АДРЕСА_1

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані та здобуті докази,
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню за наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1,
яка була придбана з прилюдних торгів,
на праві приватної власності належить
ОСОБА_1 (а.с.8,9).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 серпня 2013 року
усунуто позивачу перешкоди у
користуванні належною йому квартирою
АДРЕСА_1, шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з даної квартири (а.с.12-13).

Встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 є
зареєстрованою та проживає ОСОБА_2
(а.с.15,26,68).

Відповідно до ст. 41 Конституції України
право власності є непорушним. Кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 47 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
житло. Держава створює умови, за яких
кожний громадянин матиме змогу
побудувати житло, придбати його у
власність або взяти в оренду. Ніхто не
може бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

За змістом права власності,
визначеного ст. 317 ЦК України, право
власності - це право володіння,
користування і розпорядження майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 150 ЖК України, ч. 1
ст. 383 ЦК України, власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб, розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Згідно зі ст. 156 ЖК України, члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

У відповідності до ст.. 65 ЖК України,
наймач вправі в установленому порядку
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

З довідки про склад сім'ї та місце
реєстрації №7810 від 08.07.2014 року
вбачається, що 10 червня 2014 року в
квартирі АДРЕСА_1, було зареєстровано
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згоди на
реєстрацію якого в даній квартирі
позивач як власник не давав (а.с.68).

В силу ст. 2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст..3,6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства реєструють своє місце
проживання. Реєстрація місця
проживання - це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесенням цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі остаточного
рішення суду про позбавлення права
власності або права користування
житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Таким чином, оцінивши здобуті по справі
докази, за своїм внутрішнім
переконанням щодо їх належності
допустимості, достовірності, а також
достатності і взаємності зв'язку у
сукупності, розглянувши спір в межах
заявлених позовних вимог, суд першої
інстанції вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині визнання
неправомірними дій ОСОБА_2 при
реєстрації малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в спірній квартирі без
згоди власника, яким є позивач, та
усунення перешкод у праві користування
спірною квартирою, шляхом зняття
відповідачки та малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є в повній мірі
обґрунтованими, доведеними та
законними, а тому підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 2,
7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст. ст. 150, 156
Житлового кодексу України, ст. ст. 15-16,
317, 319, 321, 379, 382-383, 391 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 10-11, 59-60, 197, 212, 213-215, 222
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 також
діючої в інтересах малолітнього
ОСОБА_3, третя особа: Ленінський відділ
в м. Дніпропетровську Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про визнання дій
неправомірними та усунення перешкод у
здійсненні права користування
квартирою, шляхом зняття з
реєстраційного обліку, - задовольнити
частково.

Визнати незаконними дії ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, при реєстрації
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди ОСОБА_1 у
квартирі АДРЕСА_1.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні
права користування квартирою АДРЕСА_1,
шляхом зняття із реєстраційного обліку
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ІПН:НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_2, судовий збір в
сумі 243,60 грн. (двісті сорок три грн.. 60
коп.).

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу про
апеляційне оскарження не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В.С.Шавула