У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Олійник А.С.,
Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

провівши попередній розгляд цивільної
справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
звільнення від обов'язку утримувати
батька, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, просила
звільнити її від обов'язку сплачувати
аліменти на утримання батька ОСОБА_5, що
стягуються із нею відповідно до
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 3
вересня 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідно до рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 3
вересня 2012 року з неї стягнуто аліменти
з 7 лютого 2011 року на утримання батька
ОСОБА_5 у розмірі 1/8 частини з усіх видів
її щомісячного заробітку, але не менше
30 % прожиткового мінімуму, який
встановлено для особи, що втратила
працездатність.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилась друга
дитина, що призвело до зміни майнового
стану.

Оскільки єдиним джерелом її доходів є
соціальні виплати, а саме: допомога по
народженню дитини, допомога по догляду
за дітьми та допомога одинокій матері,
вона не може належним чином виконувати
обов'язок сплачувати аліментів на
утримання батька.

Крім того, батько ОСОБА_5 ніколи не
займався її вихованням у дитинстві, не
піклувався про її розвиток та не брав
участі у її навчальному процесі у школі
та училищі. Крім того, він постійно
принижував її, неодноразово
застосовував насильство до сестри та
матері.

6 жовтня 1997 року вона зверталась до
Нікопольського МВ УМВС України у
Дніпропетровській області із заявою
про завдання їй батьком тілесних
ушкоджень, що підтверджується
відповідною довідкою.

Після розлучення батьків у 1995 році мати
звернулась до відповідача із позовом
про стягнення аліментів на утримання
дітей, але рішення суду не виконано
через погрози останнього застосувати
насильство.

Зазначені обставини у сукупності є
підставою для звільнення її від
обов'язку сплачувати аліменти на
утримання батька.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 3 лютого 2014 року позов
задоволено. Звільнено ОСОБА_4 від
сплати аліментів, що стягуються з неї
на утримання батька ОСОБА_5 у розмірі 1/8
частини з усіх видів заробітку та
доходів, але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку кожного місяця.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 травня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 204 СК України дочка,
син можуть бути звільнені судом від
обов'язку утримувати матір, батька та
обов'язку брати участь у додаткових
витратах, якщо буде встановлено, що
мати, батько ухилялися від виконання
своїх батьківських обов'язків. У
виняткових випадках суд може присудити
з дочки, сина аліменти на строк не більш
як три роки.

Вирішуючи спір, апеляційний суд
виходив із того, що рішення суду про
стягнення аліментів із ОСОБА_5 на
утримання дітей, у тому числі й
позивача, не було передано на виконання
до державної виконавчої служби, а
доводи позивача про протиправну
поведінку відповідача щодо неї і
застосування насильства не
підтверджені належними доказами та
спростовуються постановами про
відмову у порушенні кримінальної
справи, та дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Висновки апеляційного суду
відповідають положенням ст. 204 СК
України та встановленим обставинам
справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

З огляду на положення ч. 3 ст. 303 ЦПК
України не заслуговують на увагу
доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те,
що апеляційний суд протиправно
здійснив переоцінку доказів у справі
та вийшов за межі доводів апеляційної
скарги ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4
зводяться до переоцінки доказів, тому
її касаційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 12
травня 2014 року - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
А.С.
Олійник

Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова