У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Олійник А.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про захист
честі, гідності та ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 31 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 01 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позов до ОСОБА_7 про захист
честі, гідності та ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що 22 квітня 2014 року
ОСОБА_7 звернулася до голови
Полтавської обласної
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури зі скаргою щодо припинення
непрофесійних дій адвоката ОСОБА_6 та
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності, яка містила стосовно
нього вислови, що ганьблять його честь,
гідність і ділову репутацію, скарга
відповідача призвела до моральних
страждань та формує негативне уявлення
колег. Крім того, відповідачем у межах
розгляду даної справи надавались до
суду заперечення та клопотання, які
також містили недостовірну інформацію
щодо позивача.

Неодноразово збільшуючи позовні
вимоги, позивач остаточно просив
визнати недостовірною, такою, що не
відповідає дійсності, ганьбить честь,
гідність, ділову репутацію, інформацію,
поширену відповідачем стосовно нього у
скарзі від 22 квітня 2014 року, доповненні
до неї від 20 травня 2014 року, що
адресовані
кваліфікаційно-дисциплінарній комісії
адвокатури Полтавської області, та
запереченнях проти позову і клопотанні
від 16 червня 2014 року; зобов'язати
спростувати інформацію, поширену
відповідачем у скарзі від 22 квітня 2014
року, в доповненні до неї від 20 травня
2014 року, шляхом направлення
відповідного листа на ім'я голови
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Полтавської області ОСОБА_11
та зобов'язати спростувати інформацію,
поширену відповідачем у запереченнях
проти позову ОСОБА_6 від 16 червня 2014
року та клопотанні від 16 червня 2014 року,
шляхом направлення відповідного листа
на адресу позивача. Стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_6 завдану
моральну шкоду в розмірі 50 000 грн та
сплачений судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 31 липня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 01 вересня
2014 року, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень із ухваленням нового рішення
про задоволення позову у повному
обсязі, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 має право
на зайняття адвокатською діяльністю
відповідно до свідоцтва від 25 травня 2006
року № 467.

На підставі договору про надання
правової допомоги від 02 грудня 2013
року надавав правову допомогу ОСОБА_9
по цивільній справі за позовом ОСОБА_10
до ОСОБА_9 про стягнення аліментів на
повнолітню дочку, яка продовжує
навчатися. У вказаній справі ОСОБА_7
залучена як третя особа.

У межах надання правової допомоги
ОСОБА_9 11 грудня 2013 року та 23 грудня 2013
року позивач звертався із
адвокатськими запитами до директора
загальноосвітньої середньої школи № 7
м. Полтави (далі - ЗОСШ № 7 м. Полтави) з
метою отримання інформації про
навчання малолітньої доньки
відповідача.

25 березня 2014 року позивач звернувся до
Київського РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області із заявою про
кримінальне правопорушення, скоєне
директором ЗОСШ № 7 м. Полтави,
передбачене ст. 397 КК України, а саме:
ненадання йому інформації про
малолітню дитину відповідача, що
порушує встановлені законом гарантії
діяльності ОСОБА_6

22 квітня 2014 року ОСОБА_7 звернулась зі
скаргою до голови Кваліфікаційної
дисциплінарної комісії адвокатури
Полтавської області (далі - КДК
адвокатури Полтавської області) щодо
неправомірних дій адвоката ОСОБА_6 та
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності.

20 травня 2014 року відповідач надав
доповнення до вказаної скарги.

У своїх скаргах ОСОБА_7 зазначала, що
неправомірними діями адвоката є його
звернення до ЗОСШ № 7 м. Полтави з
адвокатським запитом стосовно її
малолітньої дочки, яка жодного
відношення до клієнта ОСОБА_6 - ОСОБА_9 -
немає, оскільки народжена у другому
шлюбі та те, що після відмови директора
школи надати таку інформацію
відповідно до положень Закону України
«Про захист персональних даних»
позивач звернувся до Київського РВ ПМУ
УМВС України в Полтавській області із
заявою про скоєння директором ЗОСШ № 7
м. Полтави кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 397 КК
України.

Рішенням КДК адвокатури у Полтавській
області від 23 травня 2014 року відмовлено
ОСОБА_7 у порушенні дисциплінарної
справи стосовно позивача.

Згідно зі ст. 40 Конституції України усі
мають право направляти індивідуальні
чи колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» право на звернення до
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури із заявою (скаргою) щодо
поведінки адвоката, яка може бути
підставою для дисциплінарної
відповідальності, має кожен, кому
відомі факти такої поведінки.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6, суди правильно виходили з
того, що, звертаючись до КДК адвокатури
Полтавської області зі скаргами,
відповідач ОСОБА_7 реалізувала свої
конституційні права на звернення, на
вільне вираження своїх поглядів і
переконань, право на захист своїх прав,
свобод та законних інтересів, а надаючи
заперечення на позов, звертаючись із
клопотанням про витребування доказів у
справі, реалізовувала свої права,
надані їй ст. ст. 31, 137 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи скарги про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення оскаржуваних рішень суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 31 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 01 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С.
Олійник