Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Ямпільської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернату
Хмельницької обласної ради про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, за касаційною скаргою
Ямпільської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернату
Хмельницької обласної ради на рішення
апеляційного суду Хмельницької
області від 17 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, у якому просив поновити
його на посаді бухгалтера-касира
Ямпільської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернату
Хмельницької обласної ради (далі
-школа-інтернат) та стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що з 01 червня
2004 року він працював у школі-інтернаті
на посаді бухгалтера-касира.

Під час ревізії
фінансово-господарської діяльності
школи-інтернату, проведеної в березні
2014 року Шепетівською об'єднаною
державною фінансовою інспекцією, було
виявлено ряд незначних недоліків у
його роботі.

Наказом від 06 травня 2014 року № 56-ос його
було звільнено з роботи на підставі п. 2
ст. 41 КЗпП України за вчинення винних
дій, які дають підстави для втрати
довір'я до працівника з боку власника
або уповноваженого ним органу.

Посилаючись на те, що звільнення було
проведено без згоди профспілкового
комітету школи-інтернату, а в наказі не
зазначено характеру вчиненого ним
проступку, провини та наслідків
правопорушення, просив задовольнити
позов.

Рішенням Білогірського районного суду
Хмельницької області від 10
червня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 17 липня
2014 року скасовано рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове, яким
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді
бухгалтера-касира Ямпільської
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернату Хмельницької обласної
ради із залишенням за ним права на
невикористану щорічну відпустку.

Стягнуто з Ямпільської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернату
Хмельницької обласної ради на користь
ОСОБА_3 2 196,42 грн середнього заробітку
за час вимушеного прогулу (зазначена
сума заробітної плати визначена без
утримання податку на доходи фізичних
осіб та інших обов'язкових платежів).

Рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_3 на роботі та стягнення 2
089,50 грн заробітної плати за один місяць
допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі школа-інтернат
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, залишити в силі
рішення місцевого суду від 10 червня 2014
року, мотивуючи свою вимогу порушенням
норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що з 01 червня 2004 року
ОСОБА_3 працював у школі-інтернаті на
посаді бухгалтера-касира.

У січні-березні 2014 року Шепетівська
об'єднана державна фінансова інспекція
провела ревізію
фінансово-господарської діяльності
школи-інтернату за період з 01 січня 2011
року до 31 грудня 2013 року, під час якої
було виявлено ряд недоліків ведення
бухгалтерського обліку.

14 квітня 2014 року директор
школи-інтернату Рудь О.В. звернулася до
профспілкового комітету закладу з
письмовим поданням № 43 про надання
згоди на розірвання трудового договору
з позивачем. Профспілковий комітет
школи-інтернату рішенням від 24 квітня
2014 року № 70 не дав згоди на звільнення
ОСОБА_3

Наказом від 06 травня 2014 року № 56-ос
ОСОБА_3 звільнено з роботи за п. 2 ч. 1 ст.
41 КЗпП України за вчинення ним винних
дій, які дають підстави для втрати
довір'я до працівника з боку власника
або уповноваженого ним органу.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції виходив з того, що
звільнення ОСОБА_3 проведено з
дотриманням вимог законодавства про
працю, зокрема, адміністрація
школи-інтернату мала право звільнити
позивача без згоди профспілкового
комітету, оскільки його рішення про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору є необґрунтованим.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове про задоволення позову, зазначив,
що відмова профспілкового органу у
згоді на звільнення є підставою для
поновлення працівника на роботі.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний у випадку винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7
ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Виборний орган первинної
профспілкової організації
(профспілковий представник) повідомляє
власника або уповноважений ним орган
про прийняте рішення у письмовій формі
в триденний строк після його прийняття.
У разі пропуску цього строку
вважається, що виборний орган
первинної профспілкової організації
(профспілковий представник) дав згоду
на розірвання трудового договору.
Рішення виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обґрунтованим. У разі якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника).

Відповідно до ч. 6 ст. 39 Закону України
«Про професійні спілки, їх права та
гарантії діяльності» рішення
профспілки про ненадання згоди на
розірвання трудового договору має бути
обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови у згоді на
звільнення, роботодавець має право
звільнити працівника без згоди
виборного органу профспілки.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
Первинною профспілковою організацією
Ямпільської загальноосвітньої
школи-інтернату Хмельницької обласної
ради 24 квітня 2014 року відмовлено у
наданні згоди на розірвання трудового
договору з бухгалтером-касиром ОСОБА_3
за поданням директора Рудь О.В.

При цьому, з протоколу від 24 квітня 2014
року № 70 вбачається, що всі члени
профспілкового комітету
школи-інтернату висловились і вбачали
наявність підстав для втрати довіри до
бухгалтера-касира ОСОБА_3, але
відмовили у наданні згоди на його
звільнення у зв'язку із відсутністю
великої матеріальної шкоди, нанесеної
школі-інтернату безпосередньо
працівником у веденні бухгалтерського
обліку, та непідтвердження факту
розкрадання та нестач, а лише допущення
недоліків у оформленні належних
документів або відсутності документів,
які належали оформленню іншим особам
чи комісіям та враховуючи
кваліфіковану попередню роботу
працівника, що характеризується
високою компетентністю.

Надаючи оцінку рішенню профспілкового
комітету, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відмова у
наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 є
необгрунтованою та що в рішенні
відсутнє посилання на порушення
адміністрацією школи-інтернату норм
трудового законодавства щодо порядку і
підстав звільнення позивача.

За таких обставин, установивши, що
адміністрація школи-інтернату мала
право звільнити позивача без згоди
профспілкового комітету, суд першої
інстанції, давши згідно з вимогами ст.
212 ЦПК України належну правову оцінку
доказам у їх сукупності та правильно
застосувавши норми матеріального
права у спірних правовідносинах,
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Встановлені судом обставини
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовані сторонами під час
апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції
вищевказаних обставин та норм чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, не врахував,
безпідставно скасував законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, у зв`язку з чим рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Ямпільської
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернату Хмельницької обласної
ради задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 17 липня
2014 року скасувати.

Рішення Білогірського районного суду
Хмельницької області від 10
червня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко