РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого
судді Здоровиці О.В.,

при секретарі
Сисенко Ю.В.

позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання батьківства та
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини. В обґрунтування
позову позивач зазначив, що він з
відповідачем знаходилися в фактичних
шлюбних відносинах з 2011 року по січень
2014 року, проживали як одна сім»я, вели
спільне господарство. Під час
спільного проживання вона завагітніла.
Починаючи з січня 2014 року, стосунки між
ними погіршилися і у січні 2014 року
відповідач пішов від неї і з цього часу
ніяких стосунків ні з нею, ні з дитиною
не підтримує. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народилася дитина - син ОСОБА_3, але
відповідач відмовився подати до РАЦС
спільну заяву про запис батьків дитини.
У зв»язку з чим, запис про народження
дитини був здійснений позивачем
відповідно до ч.1 ст.135 СК України і
визначено його ім.»я сина зі слів
матері, як ОСОБА_4. Позивач просить
визнати батьком ОСОБА_4 - відповідача по
справі, так як саме він є батьком
останнього. Крім того просить стягнути
з відповідача аліменти на утримання
неповнолітнього ОСОБА_4 до його
повноліття в розмірі 14 частини його
доходу. Також просить зобов»язати
відділ ДРАЦС внести зміни до актового
запису про народження ОСОБА_4 щодо
прізвища дитини, у зв»язку з визнанням
батьківства ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі з підстав викладених в позовній
заяві і наполягав на їх задоволенні.
Суду пояснила, що вона разом з
відповідачем мешкала однією сім»єю,
вели спільне господарство з 2011 року.
Під час фактичних сімейних відносин
вона завагітніла від відповідача.
Останній визнавав своє батьківство,
про що можуть підтвердити свідки. Але в
січні 2014 року відносини між ними
погіршилися і відповідач пішов від неї.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина - їх
спільний син. Вона звернулась до
відповідача з приводу реєстрації
народження сина, але відповідач
відмовився подавати до відділу РАЦС
спільну заяву про запис батьків дитини.
Тому вона просить визнати відповідача
батьком її сина - ОСОБА_4 та стягнути
відповідача аліменти на утримання сина
в розмірі 14 його доходів щомісячно до
повноліття дитини.

Відповідач - ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги в частині
визнання батьківства відносно
малолітнього ОСОБА_4 визнав в повному
обсязі. Вимоги в частині стягнення
аліментів визнав частково. Не
заперечував проти стягнення з нього
аліментів на користь позивача на
утримання неповнолітнього ОСОБА_4, але
не погодився з розміром аліментів, який
просить стягнути з нього позивачка, а
також з визначенням розміру аліментів
в частці від його доходу. Зазначив, що
він є приватним підприємцем, перебуває
на спрощеній системі оподаткування у
зв»язку з чим має нерегулярний,
мінливий дохід. Зазначив, що на даний
час він не може достовірно вказати який
обсяг виручки та чистий дохід він
отримав в 2014 році, але вказав, що за 2013
рік його чистий дохід від
підприємницької діяльності склав 72
тисячі гривень. Тому не заперечував
проти стягнення з нього аліментів на
утримання неповнолітнього сина в
твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00
грн. щомісячно. Просив при вирішенні
вказаної справи врахувати, що у нього
на утриманні також знаходяться його
батьки, які є пенсіонерами, що
потребують додаткових грошових коштів
на придбання медичних ліків, у зв»язку
з їх мізерною пенсією і яким він
добровільно надає матеріальну
допомогу. Також зазначив, що
добровільно він надає матеріальну
допомогу своїй колишній дружині -
ОСОБА_5, яка є інвалідом ІІ групи.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Стаття 126 Сімейного кодексу України
передбачає, що походження дитини від
батька визначається за заявою жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного
кодексу України, при народженні дитини
у матері, яка не перебуває у шлюбі, у
випадках, коли немає спільної заяви
батьків, заяви батька або рішення суду,
запис про батька дитини у Книзі
реєстрації народжень провадиться за
прізвищем та громадянством матері, а
ім'я та по батькові батька дитини
записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 Сімейного
кодексу України за відсутності заяви,
право на подання якої встановлено
статтею 126 Сімейного кодексу,
батьківство щодо дитини може бути
визнане за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу
України підставою для визнання
батьківства є будь-які відомості, що
засвідчують походження дитини від
певної особи, зібрані відповідно до
Цивільного процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 Сімейного
кодексу України позов про визнання
батьківства може бути пред'явлений
особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно ч. 4 ст. 128 Сімейного кодексу
України позов про визнання
батьківства приймається судом, якщо
запис про батька дитини у Книзі
реєстрації народжень вчинено
відповідно до частини першої статті 135
цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено
наступне.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4
вбачається, що батьком останнього
записаний- «ОСОБА_2», а матір'ю -
«ОСОБА_1»(а.с.7).

Згідно витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
народження із зазначенням відомостей
про батька відповідно до частини
першої статті 135 СК України № 3 від
17 жовтня 2014 року вбачається, що
відомості про батька при реєстрації
народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
(актовий запис № 132 від 17 червня 2014 року)
були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК
України, тобто за вказівкою
матері(а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України,
відповідач може визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву.

В судовому засіданні відповідач
позовні вимоги позивача про визнання
батьківства відносно ОСОБА_4 визнав в
повному обсязі.

Судом було роз»яснено відповідачу
наслідки визнання позову.

Визнання відповідачем вимог позивача в
частині визнання батьківства відносно
ОСОБА_4 не суперечить закону, не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
тому суд приймає визнання позовних
вимог відповідачем в цій частині і
вважає, що позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Проте, суд вважає, що не підлягає
задоволенню позовні вимоги позивача в
частині зобов'язання відділу РАЦС
внести зміни до актового запису про
народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, щодо
внесення змін в графу «батько» і змін в
графу «прізвище дитини», оскільки
питання про внесення змін до актового
запису про народження у разі визнання
батьківства регулюються положеннями
ст. 134 СК України, зокрема, на підставі
рішення суду, орган державної
реєстрації актів цивільного стану
вносить відповідні зміни до актового
запису про народження, складеного
органами державної реєстрації актів
цивільного стану України та видає нове
свідоцтво про народження.

Що стосується вимог позивача щодо
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, то вирішуючи
вказані вимоги суд виходить з
наступного.

Згідно статті 180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

В судовому засіданні встановлено, що
батьком ОСОБА_4 є відповідач - ОСОБА_2,
який не оспорював своє батьківство
відносно останнього і судом прийнято
визнання відповідачем вимог позивача в
частині визнання батьківства.

Довідкою про склад сім'ї, виданою
Комунальним підприємством
«Добропільська служба єдиного
замовника» від 13.10.2014 року
підтверджується, що позивачка - ОСОБА_1
разом з малолітніми дітьми ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8
зареєстровані та мешкають разом за
адресою АДРЕСА_1(а.с.4).

В судовому засіданні, з пояснень
позивача встановлено, що відповідач не
надає допомогу в добровільному порядку
на утримання та виховання свого сина -
ОСОБА_4. 2014 року народження, хоча має
таку можливість.

Відповідач не заперечував проти сплати
аліментів на утримання ОСОБА_4, але не в
частці від його доходу, а в твердій
грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів,
згідно ст.182 СК України, суд враховує
стан здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2014 рік» визначено, що
прожитковий мінімум для дітей віком до
6 років у 2014 році становить 1032 гривні.

Відповідно до ст..184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач є приватним підприємцем, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та
свідоцтвом платника єдиного
податку(а.с19-20).

Будь-яких доказів того, що за станом
здоров»я чи матеріальним станом
відповідач не може сплачувати аліменти
на утримання своїх неповнолітніх
дітей, суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.183 СК України, за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, які мають значення для
вирішення справи, ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
висновків експертів.

В судовому засіданні, з пояснень
відповідача встановлено, що його
чистий дохід від підприємницької
діяльності в 2013 році становив 72 тисячі
гривень, що в середньому на місяць
становить 6000,00 грн. На даний час він не
може надати відомості про обсяг
виручки за 2014 рік.

Доказів, які б спростовували
вищевказані факти позивачем суду
надано не було. Будь-яких клопотань з
приводу витребування певних доказів
щодо розміру та обсягу доходів
відповідача від позивачу не надходило.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач має на утриманні батьків:
ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які є пенсіонерами і
отримують мізерну пенсію, яким він
добровільно надає матеріальну
допомогу.

Вказані обставини позивачем не
оспорювалися.

До доводів відповідача щодо
знаходження на його утриманні
колишньої дружини ОСОБА_5, яка є
інвалідом ІІ групи суд відноситься
критично, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні достовірно
встановлено, що дійсно відповідач
раніше перебував у шлюбі з ОСОБА_5, що
підтверджується копією паспорта
відповідача. На даний час шлюб є
розірваним (а.с.35). Довідкою до акта
огляду МСЕК № 358977 серія 10АБ (а.с.15)
підтверджується, що ОСОБА_8 є інвалідом
ІІ групи.

Але, крім вищевказаних документів, а
також пояснень самого відповідача,
доказів, які б достовірно
підтверджували факт надання
відповідачем ОСОБА_5 матеріальної
допомоги, а також доказів, які б
підтверджували, що ОСОБА_8 дійсно
потребує матеріальної допомоги,
виходячи з її доходів, відповідачем
суду надано не було.

Враховуючи наведене, інтереси
малолітньої дитини та отримання
відповідачем доходів від здійснення
підприємницької діяльності, суд
вважає, що вимоги позивача про
стягнення аліментів в частці від
доходу підлягають частковому
задоволенню у вигляді стягнення
аліментів у твердій грошовій сумі в
розмірі 1500,00 гривень щомісячно,
оскільки відповідач є фізичною
особою-підприємцем і має мінливий та
нерегулярний дохід.

Згідно статті 191 СК України аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернулася до суду 14 жовтня 2014
року. Тому аліменти повинні бути
стягнуті саме з цієї дати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212 - 215, 218, 294
ЦПК України, ст.ст.128, 134, 135. 180, 182, 184, 191 СК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання батьківства та стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Визнати, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уроженець м.Красноармійськ Донецької
області, громадянин України є батьком
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м.Добропілля Донецької
області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженця м.Красноармійськ Донецької
області, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7
аліменти на утримання неповнолітнього
сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі
1500,00 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень)
щомісячно, починаючи з 14 жовтня 2014 року,
і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовити.

Копію даного рішення направити для
виконання до відділу державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Добропіллю реєстраційної служби
Добропільського міськрайонного
управління юстиції у Донецької
області для внесення змін до актового
запису про народження № 132 від 17 червня
2014 року відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який зроблено відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Добропіллю реєстраційної служби
Добропільського міськрайонного
управління юстиції у Донецької
області.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Добропільський міськрайонний
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення
проголошенні 11 листопада 2014 року. З
повним текстом рішення сторони можуть
бути ознайомлені 15 листопада 2014 року.

Надруковано в одному
примірнику в нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя
О.В.Здоровиця

11.11.2014