АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/8474/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Говоруха В. О. Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю.,
Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 рішення Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області від 21 серпня 2014 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Курилівської
селищної ради Петриківського району
Дніпропетровської області, треті особи
Третя дніпродзержинська державна
нотаріальна контора, Петриківська
державна нотаріальна контора,
Реєстраційна служба Петриківського
районного управління юстиції в
Дніпропетровській області, про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу, про
виділення частки померлої в майні, яке
є спільною сумісною власністю
подружжя, про визнання частково
недійсним заповіту, про визнання права
власності на частку нерухомості в
порядку спадкування, -

В с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом, який доповнювала та
уточнювала в ході розгляду
справи(а.с.94-97, 114-117, 137-138, 233-235, т.1; а.с.1-2,
т.2), до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Курилівської
селищної ради Петриківського району
Дніпропетровської області, треті особи
Третя дніпродзержинська державна
нотаріальна контора, Петриківська
державна нотаріальна контора,
Реєстраційна служба Петриківського
районного управління юстиції в
Дніпропетровській області, про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу, про
виділення частки померлої в майні, яке
є спільною сумісною власністю
подружжя, про визнання частково
недійсним заповіту, про визнання права
власності на частку нерухомості в
порядку спадкування.

Позивачка зазначала, що відповідачка
ОСОБА_2 її рідна сестра.

Їхні батьки: мати - ОСОБА_5 та батько
ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому
ушлюбі з 09.06.1941 року по 05.06.1967 року.

У період подружнього життя батьки
збудували житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
правовстановлюючі документи на який
оформлені на ім'я батька - ОСОБА_6.
Відповідно до гл.ІІІ Кодексу законів
України про сім'ю, опіку, шлюб і акти
громадського стану, 1926 року, мати, як
дружина, мала право на Ѕ частину
зазначеного домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_5, яка
за життя склала заповіт від 17.12.1996 року,
згідно з яким заповідала їй все своє
майно, заповіт не змінювався.

Спадщину у вигляді Ѕ частини
зазначеного житлового будинку вона
прийняла фактично, оскільки проживала
та була зареєстрована у спадковому
будинку.

На підставі рішення Курилівської
селищної ради Царичанського району
Дніпропетровської області №46 від 14
червня 1990 року їй було надано дозвіл на
будівництво гаражу розміром 7,7м х 4,9м,
який збудовано у 1991 році, та який не
входить до спадкової маси.

Рішенням Курилівської селищної ради
Царичанського району
Дніпропетровської області проведено
уточнення нумерації житлових будинків
по АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько ОСОБА_6,
після його смерті відкрилась спадщина
на належну йому Ѕ частину зазначеного
будинку, іншу нерухомість та грошові
внески у банкових установах. На випадок
смерті батько склав заповіт на ім'я
відповідачки.

Після смерті батька звернулась із
заявою до державної нотаріальної
контори про прийняття спадщини, але у
зв'язку з відсутністю свідоцтва про
народження не могла довести факт
родинних відносин. Рішенням
Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 05 квітня
2013 року встановлено факт родинних
відносин, а саме, що померлий доводився
їй рідним батьком.

На час смерті батька досягла
пенсійного віку, у зв'язку з чим є
непрацездатною та на підставі ст.1241 ЦК
України має право на обов'язкову частку
у спадщині у розмірі Ѕ частини, яка б
належала їй по закону.

Враховуючи викладене, вважає, що має
підстави для спадкування на 5/8 частин
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_2.

На підставі довідки ОКП
«Дніпродзержинське БТІ» №503 від 03.09.2013
року їй стало відомо, що за батьком
ОСОБА_6 зареєстроване право власності
на 1/3 частину житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_3, що
належало померлому на підставі рішення
Петриківського районного суду від
09.06.1997 року, та на квартиру №14,
розташовану за адресою: АДРЕСА_4, що
належала батькові на підставі договору
купівлі-продажу від 19.10.2004 року, реєстр
№2499, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_7

Згідно заповіту від 04 листопада 2001
року, посвідченого секретарем
Курилівської селищної ради
Петриківського району
Дніпропетровської області Проскудіною
Н.Ф., належну частку будинку та грошові
внески батько ОСОБА_6 заповів ОСОБА_2

24 листопада 2006 року батько ОСОБА_6
склав заповіт, яким належну йому
квартиру №14, що розташована за адресою:
АДРЕСА_4, заповів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у
рівних частках.

У визначений законом строк
звернулись із заявами про прийняття
спадщини: вона, дочка померлого,
непрацездатна(пенсіонерка за віком),
сестра ОСОБА_2 та онука померлого
ОСОБА_4, ОСОБА_10 подав заяву про відмову
від прийняття спадщини на користь
ОСОБА_4

Посилаючись на викладені обставини
та вказуючи на те, що спадкоємців за
законом є двоє: вона та сестра ОСОБА_2, у
зв'язку з чим належний їй розмір
обов'язкової частки у спадщині
становить ј частину, та що
правовстановлюючі документи на
зазначене нерухоме майно на ім'я батька
мають розбіжності у написанні по
батькові, а саме: 1/3 частина житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_3, на підставі рішення
Петриківського районного суду від
09.06.1997 року зареєстровано за ОСОБА_6;
квартира №14, що розташована за адресою:
АДРЕСА_4 на підставі договору
купівлі-продажу від 19.10.2004 року, реєстр
№2499, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_11 -
зареєстрована за ОСОБА_6; житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про
право власності від 02.07.1958 року,
виданого виконавчим комітетом
Курилівської селищної ради,
зареєстровано за ОСОБА_6, та що заповіт
на ім'я ОСОБА_2 від 04.11.2001 року
стосується житлового будинку «№61-А», а
не «№61», в уточнених позовних
заявах(а.с.233-235, т.1; а.с.1-2, т.2) позивачка
просила:

встановити факт належності
свідоцтва про право власності на
житловий будинок від 02 липня 1958 року,
виданого виконавчим комітетом
Курилівської селищної ради померлому
ОСОБА_6, відповідно до якого йому
належить житловий будинок АДРЕСА_2;

визначити, що померлій ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_5 в житлому будинку з
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_2, що є спільною сумісною
власністю подружжя, належала Ѕ частка;

визнати заповіт від 24 листопада 2006
року, укладений ОСОБА_6, посвідчений
державним нотаріусом Третьої
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області ОСОБА_14,
реєстровий №1-4288 в частині
розпорядження Ѕ частини житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами АДРЕСА_2, недійсним;

визнати за ОСОБА_3, у порядку
спадкування після померлих батьків
право власності на 5/8 частин
домоволодіння, що розташоване на
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2,
та складається з житлового будинку
«А-1», загальною площею 54,5 кв.м: житловою
- 32,9 кв.м; прибудови «а-1»; «а-1»; «а1-1»;
ганку «а», сараїв «Б», «В», «З», «Ж»,
погребу «п/д «Ж», літньої кухні «Д»,
душу №Е», вбиральні «И», №1-14,І,П споруд,
вимощення;

визнати за ОСОБА_3 право на
спадкування на обов'язкову частину у
спадковому майні у порядку спадкування
за законом, що залишилось після смерті
батька - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3,
а саме: на ј частину квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 36,4 кв.м, житловою - 19,1
кв.м, що складається з кімнати №1
житловою площею 19,1 кв.м, у тому числі
№1-а кімната 4,1 кв.м, кухні площею 7,6 кв.м,
вбиральні 3,4 кв.м, коридору 4,1 кв.м,
вбудованої шафи 0,5 кв.м, балкону 1,6 кв.м,;

на 1/6 частину будинку АДРЕСА_3, що
складається з житлового будинку «А-1»,
загальною площею 73,3 кв.м: житловою - 37,8
кв.м, з нежитловими прибудовами «а-1»,
«а1-1», «а2-1», підвалу «п/д», літньої
кухні «Б-1» з прибудовою «б-1», підвалом
«п/д», входом у підвал «п/д-1», сараїв
«В-1», «Д-1», вбиральні «Г-1», колодязю №1,
огрожі №2, воріт з хвірткою №3 та
свердловини №4.

Рішенням Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від 21
серпня 2014 року позов задоволено
частково(а.с.33-42, т.2).

Встановлено як юридичний факт, що
свідоцтво про право власності на
житловий будинок від 02 липня 1958 року,
видане виконавчим комітетом
Курилівської селищної ради
Петриківського району
Дніпропетровської області на ім'я
ОСОБА_6, відповідно до якого йому
належало домоволодіння, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2, належало ОСОБА_6,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_3, як одній і тій
же особі.

Визначено, що частка померлої ОСОБА_15
в праві спільної сумісної власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, розташованому
за адресою: АДРЕСА_2, становить Ѕ частки.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 5/8 частин домоволодіння,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, та
складається з: житлового будинку «А-1»,
загальною площею 53,5 кв.м, житловою - 32,1
кв.м; прибудови «а-1»; «а1-1»; літньої
кухні «Б-1»; сараїв «В-1», «Г-1», «Д-1» «І-1»,
підвалу під В-1 «п/д», душу «К-1»;
вбиральні «Є-1», фундаменту «Л-1»,
хвіртки «1», огорож «2», «3», «4»,
свердловин «5», «8», зливних ям «6», «7» та
тротуарів «І», «ІІ», у порядку
спадкування за заповітом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 та в
порядку спадкування права на
обов'язкову частку у спадщині згідно
ст.1241 ЦК України, після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на ј частину квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 36,4 кв.м,
житловою - 19,1 кв.м, що складається з
кімнати №1 житловою площею 19,1 кв.м, у
тому числі №1-а кімната 4,1 кв.м, кухні
площею 7,6 кв.м, вбиральні 3,4 кв.м,
коридору 4,1 кв.м, вбудованої шафи 0,5 кв.м,
балкону 1,6 кв.м, у порядку спадкування
права на обов'язкову частку у спадщині
згідно ст.1241 ЦК України, після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 1/6 частину будинку
АДРЕСА_3, що складається з житлового
будинку «А-1», загальною площею 73,3 кв.м:
житловою - 37,8 кв.м, з нежитловими
прибудовами «а-1», «а1-1», «а2-1», підвалу
«п/д», літньої кухні «Б-1» з прибудовою
«б-1», підвалом «п/д» і входом у підвал
«п/д-1», сараїв «В-1», «Д-1», вбиральні
«Г-1», колодязю №1, огрожі №2, воріт з
хвірткою №3 та свердловини №4, у
порядку спадкування за законом, після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6.

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
Курилівської селищної ради
Петриківського району
Дніпропетровської області, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати у розмірі 1720,39 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати у розмірі 1470,39 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, справу
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд, посилаючись на те, що суд
в порушення норм процесуального права
розглянув в одному провадженні вимоги
ОСОБА_3 як позовного характеру так і про
встановлення факту; незаконно визначив
її, ОСОБА_2, та дочку ОСОБА_4
відповідачами у справі та незаконно
стягнув з них судові витрати; при
визначенні частки ОСОБА_3 в
домоволодінні АДРЕСА_2 суд не визначив
спадкову масу, що належала матері
ОСОБА_15; не врахував, що після
розірвання шлюбу батько самостійно
збудував відповідні будівлі, які були
його власністю і не входили в спадкову
масу по заповіту матері; суд
неправильно визначив обов'язкову
частку ОСОБА_3 у спадковому майні: в
квартирі АДРЕСА_1 та в житловому
будинку №61 по вул.Жовтневій
смт.Курилівка Петриківського
району(а.с.46-50, т.2).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтями 57,58 ЦПК України визначено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків(спадщини) від фізичної
особи, яка померла(спадкодавця), до
інших осіб(спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця.

За положеннями ст.ст.1268, 1269 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

В п.23,24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про
судову практику у справах про
спадкування" роз'яснено, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

При розгляді цих справ слід
перевіряти наявність або відсутність
спадкової справи стосовно спадкодавця
у державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обгрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 09 червня 1941 року по 05 червня 1967
року, що підтверджується записом акта
про припинення одруження та свідоцтвом
про припинення одруження(а.с.13, 15, т.1).

Із свідоцтва на право власності на
будівлю, що видано згідно рішення
виконавчого комітету Курилівської
селищної ради депутатів трудящих від 19
червня 1958 року, будиноволодіння в
АДРЕСА_5, належить ОСОБА_6, що записано в
реєстрову(кадастрову) книгу під
№428(а.с.7, т.1).

Наведені обставини свідчать, що
будиноволодіння в АДРЕСА_5, адреса
якого на підставі рішення виконкому
Курилівської селищної ради №103 від
23.11.1994 року «Про впорядкування
нумерації житлових будинків» змінена
на АДРЕСА_2(а.с.135, т.1), набуто в період,
коли ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, відповідно до положень
ст.125 Кодексу законів про сім'ю, опіку,
шлюб і акти громадянського стану УРСР
1926 року, які діяли на час виникнення
спільної сумісної власності подружжя,
зазначені обставини свідчать про
наявність підстав для визначення
вказаного житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, у якому останній
належить Ѕ частини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла(а.с.16, т.1).

Дійшовши висновку про те, що Ѕ частки
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами АДРЕСА_2 належала
померлій ОСОБА_5, суд в резолютивній
частині рішення зазначив про
визначення в розмірі Ѕ частки померлої
ОСОБА_15 в праві спільної сумісної
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованому за адресою: АДРЕСА_2.

Однак з таким висновком суду
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Так, за положеннями ст.3 ЦПК України,
п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»
правом на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів.

Суд не має права вирішувати питання
про права та обов'язки померлих осіб,
оскільки згідно з ч.4 ст.25 ЦК України
цивільна правоздатність фізичної
особи припиняється у момент її смерті.

Отже, якщо встановлені обставини у
своїй сукупності з іншими обставинами
справи дають підстави для визначення
права спільної сумісної власності
подружжя на об'єкт нерухомого майна та
відповідної частки, то у разі смерті
одного з подружжя про це зазначається
тільки в мотивувальній частині
рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає за
необхідне виключити із резолютивної
частини висновок про визначення в
розмірі Ѕ частки померлої ОСОБА_15 в
праві спільної сумісної власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, розташованому
за адресою: АДРЕСА_2.

Оскільки на підставі вказаних норм
закону ОСОБА_5 належала Ѕ частина
будиноволодіння в АДРЕСА_5, адреса
якого на підставі рішення виконкому
Курилівської селищної ради №103 від
23.11.1994 року «Про впорядкування
нумерації житлових будинків» змінена
на АДРЕСА_2(а.с.135, т.1), то після її смерті
відкрилась спадщина саме на Ѕ частину
останнього.

За життя ОСОБА_5 17.12.1986 року склала
заповіт, яким заповідала все своє майно
ОСОБА_3.(а.с.19-20, т.1), заповіт не
змінювався.

Спадщину, у вигляді Ѕ частини
зазначеного житлового будинку ОСОБА_3
прийняла фактично згідно положень ст.549
ЦК Української РСР в редакції 1963 року,
оскільки проживала та була
зареєстрована у спадковому
будинку(а.с.14, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6(а.с.78, т.1).

Суд зазначив, що після смерті
спадкодавця ОСОБА_6 відкрилась
спадщина на Ѕ частину житлового
будинку АДРЕСА_2, що належала йому на
підставі свідоцтва на право власності
на будівлю, виданого згідно рішення
виконавчого комітету Курилівської
селищної ради депутатів трудящих від 19
червня 1958 року; на квартиру АДРЕСА_1, що
належала йому на підставі договору
купівлі-продажу від 19.10.2004 року, реєстр
№2499, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
та на 1/3 частину житлового будинку
АДРЕСА_3, що належала йому на підставі
рішення Петриківського районного суду
від 09.06.1997 року.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт від 24
листопада 2006 року, посвідчений
державним нотаріусом Третьої
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори, згідно з яким
належну йому квартиру №14, що
розташована за адресою: АДРЕСА_4,
заповів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у рівних
частках; належний йому житловий
будинок АДРЕСА_2, заповів ОСОБА_2
Заповіт не змінено та не
скасовано(а.с.75,76, т.1).

04 листопада 2011 року ОСОБА_6. склав
заповіт, посвідчений секретарем
Курилівської селищної ради
Петриківського району
Дніпропетровської області, яким
частину будинку в житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_3 разом з 0,05га земельної
ділянки та грошові внески заповів
ОСОБА_2 Заповіт не змінено та не
скасовано(а.с.75,77, т.1).

Як видно із справи, у визначений
законом строк із заявами про прийняття
спадщини після померлого ОСОБА_6.
звернулись 20 листопада 2012 року ОСОБА_4
про прийняття спадщини - квартири
АДРЕСА_1(а.с.79, т.1), та ОСОБА_2 про
прийняття спадщини -будинок з
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_2 по заповіту від 24.11.2006 року та
на частину житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами та
земельної ділянки під АДРЕСА_3 та
грошові внески по заповіту від 04.11.2011
року(а.с.81,82,83 т.1).

20 листопада 2012 року ОСОБА_10 подав
заяву про відмову від своєї частки в
спадщині за заповітом на користь
ОСОБА_4.(а.с.87, т.1).

07 грудня 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
Третьої Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області із заявою
про прийняття обов'язкової частки в
спадщині після смерті батька
ОСОБА_6(а.с.83, т.1).

Рішенням Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від 26
березня 2013 року встановлено факт
родинних відносин, а саме, що померлий
ОСОБА_6 доводився ОСОБА_3 рідним
батьком(а.с.11-12, т.1).

Постановою державного нотаріуса
Третьої Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області від 19 жовтня
2013 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину після
смерті батька через відсутність
правовстановлюючих документів на
спадкове майно(а.с.152, т.1), постановою
державного нотаріуса Петриківської
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області від 08 квітня
2014 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на майно померлої ОСОБА_15 у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
спадкове майно(а.с.177, т.1).

Таким чином, факт відмови позивачці
нотаріусами в оформленні права на
спадщину з наведених у вказаних
постановах підстав(а.с.152,177, т.1), та
наявність спору між спадкоємцями
відносно спадкового майна, свідчать
про порушення права ОСОБА_3 на спірне
спадкове майно і таке право останньої
підлягає захисту в порядку,
передбаченому ст.16 ЦК України.

Із справи вбачається, що на час
смерті батька ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
досягла пенсійного віку, у зв'язку з чим
є непрацездатною(а.с.12, т.1), а тому суд
прийшов до правильного висновку, що на
підставі ст.1241 ЦК України ОСОБА_3 має
право на обов'язкову частку у спадщині
у розмірі Ѕ частини, яка б належала їй
по закону.

Перевіривши доводи та заперечення
сторін щодо заявлених вимог ОСОБА_3 про
право на спадщину за заповітом після
смерті матері ОСОБА_15 та про право на
обов'язкову частку у спадщині після
смерті батька ОСОБА_6, суд, з
урахуванням встановлених обставин та
доказів в їх підтвердження, змісту
заповіту ОСОБА_15 та ОСОБА_6, прийшов до
правильного висновку про
обгрунтованість позову ОСОБА_3 щодо її
права на Ѕ частину домоволодіння
АДРЕСА_2 в порядку спадкування за
заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
матері ОСОБА_15, та щодо її права на
обов'язкову частку у спадщині згідно
ст.1241 ЦК України, після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_6 відносно
спадкового майна: Ѕ частини
домоволодіння АДРЕСА_2 та квартири
АДРЕСА_1.

Як видно із справи, обов'язкову
частку у вказаній спадщині суд
визначив з урахуванням двох
спадкоємців за законом: ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 та положень ст.1241 ЦК України.
Встановивши розбіжності у написанні
«по батькові» у правовстановлюючих
документах спадкодавця ОСОБА_6 суд
обгрунтовано встановив як юридичний
факт, що свідоцтво про право власності
на житловий будинок від 02 липня 1958 року,
видане виконавчим комітетом
Курилівської селищної ради
Петриківського району
Дніпропетровської області на ім'я
ОСОБА_6, відповідно до якого йому
належало домоволодіння, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2, належало ОСОБА_6,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_3, як одній і тій
же особі.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі на неправильність визначення
часток у вказаному спадкову майні
необгрунтовані та спростовуються
наведеними у судовому рішенні
відповідними розрахунками часток у
спадщині.

Що стосується обов'язкової частку
ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини відносно
будинку АДРЕСА_3, то суд виходив з того,
що на підставі рішення Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області від 09 червня 1997 року ОСОБА_6
належала 1/3 частина вказаного будинку.

Проте, із рішення Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області від 09 червня 1997 року
вбачається, що на 1/3 частину
домоволодіння, розташованого в
с.Курилівка Петриківського району,
АДРЕСА_6, визнано право спільної
власності на спадщину за законом за
ОСОБА_6 та ОСОБА_16(а.с.8-10, т.2). Згідно
рішення виконкому Курилівської
селищної ради №103 від 23.11.1994 року «Про
впорядкування нумерації житлових
будинків» адреса «АДРЕСА_6» змінена на
«АДРЕСА_3»(а.с.82, т.2).

Тобто, згідно вказаного рішення
спадкодавцю АДРЕСА_6 належала не 1/3
частина вказаного будинку, як визначив
суд.

Оскільки суд першої інстанції
зазначену обставину залишив без уваги,
не врахував, що 1/3 частина
домоволодіння АДРЕСА_3 належала ОСОБА_6
з братом ОСОБА_16 та не обговорив у
передбаченому порядку питання про
залучення до участі у справі осіб, чиї
права та інтереси зачіпаються спором
щодо вказаного домоволодіння, не
з'ясував права та обов'язки таких осіб
відносно останнього, в той час як їх
з'ясування має значення для вирішення
справи стосовно частки кожного із
спадкоємців на вказане спадкове майно,
то колегія суддів вважає, що рішення
суду в частині визнання за ОСОБА_3 права
власності на 1/6 частину будинку АДРЕСА_3
підлягає скасуванню на підставі п.1,4
ст.309 ЦПК України, з ухваленням в цій
частині рішення про відмову ОСОБА_3 в
задоволенні зазначених вимог, що не
позбавляє останню після усунення
зазначених недоліків звернутися до
суду за захистом порушеного права у
встановленому законом порядку.

Твердження ОСОБА_2 про те, що
власником житлового будинку АДРЕСА_2
був тільки батько ОСОБА_6 та що після
розірвання шлюбу останній самостійно
збудував відповідні будівлі, які були
його власністю і не входили в спадкову
масу по заповіту матері, не можуть бути
взяті до уваги, оскільки фактичні дані
свідчать, що вказаний будинок був
спільною сумісною власністю подружжя:
ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Доказів в
підтведження зазначених ОСОБА_2
доводів матеріали справи не містять.
Спадкову масу після смерті кожного
спадкодавця суд визначив з урахуванням
встановлених обставин та доказів в їх
підтвердження.

Посилання ОСОБА_2 на порушення судом
норм процесуального права щодо
розгляду в одному провадженні вимог
ОСОБА_3 як позовного характеру так і про
встановлення факту та щодо незаконного
визначення її, ОСОБА_2, та ОСОБА_4
відповідачами у справі,
необгрунтовані, оскільки заявлені
ОСОБА_3 вимоги суд розглянув в
позовному провадженні з дотриманням
норм процесуального права, які
регулюють порядок їх розгляду. При
цьому процесуальне положення ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, які заперечували проти права
ОСОБА_3 на спадкове майно, визначено
відповідачами у справі відповідно до
положень процесального права. Питання
щодо судових витрат вирішено судом
відповідно до положень ст.88 ЦПК
України.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції в зазначеній частині є таким,
що відповідає обставинам справи та
нормам діючого законодавства, що
регулює встановлені правовідносини,
апеляційна скарга ОСОБА_2 з наведених
мотивів підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від 21
серпня 2014 року в частині визнання за
ОСОБА_3 права власності на 1/6 частину
будинку АДРЕСА_3, скасувати, ОСОБА_3 в
задоволенні зазначених вимог
відмовити.

Виключити із резолютивної частини
рішення Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 21 серпня
2014 року висновок про визначення в
розмірі Ѕ частки померлої ОСОБА_15 в
праві спільної сумісної власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, розташованому
за адресою: АДРЕСА_2.

В іншій оскаржуваній частині рішення
Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 21 серпня
2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -