Справа № 204/5787/14-ц
Провадження № 2/204/2305/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Таран К.В.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача - Приходько
Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

12 серпня 2014 року позивачка звернулась
до суду з вищевказаним позовом. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог посилається на те, що 17 серпня 1974
року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 У
1982 році вони з чоловіком побудували
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, з метою особистого
проживання в ньому, з дотриманням усіх
необхідних будівельних норм. Дане
домоволодіння, згідно технічного
паспорту, складається з: А-1 - житловий
будинок, загальною площею 62,6 кв.м., з
яких житлової площі - 32,3 кв.м., Б - душ, В -
вбиральня, Г - вхід у погріб, № 1-6 -
огорожі, №7-8 - зливна яма, сходи, К -
колодязь, І - мостіння. 02.06.1984 року, з
метою встановлення власника
домоволодіння розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, представником
Дніпропетровського міськінвентарбюро
ОСОБА_6 було складено акт, яким в ході
огляду самовільно збудованих будівель
встановлено, що власником
домоволодіння, є ОСОБА_5, який побудував
його в 1982 році та на час складення акту
проживає в зазначеному будинку, також,
сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили
зазначену інформацію та вказали, що
спору по домоволодінню відсутні.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після смерті
її чоловіка вона залишилася одна
проживати в даному будинку, вступила у
фактичне володіння та користування цим
нерухомим майном. Крім того, вона вжила
всіх залежних від неї заходи задля
державної реєстрації права власності
на вищезазначене домоволодіння.
Зокрема: ТОВ «СТЕКОНІК, ЛТД», що має
відповідну ліцензію видану
Міністерством будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства України, на її замовлення,
було обстежено будинок АДРЕСА_1 та
складено висновок про технічний стан
об'єктів домоволодіння №145-Б:
індивідуального житлового будинку під
літерою А-1, літнього душу Б, туалету В.
входу в погріб Г по АДРЕСА_1. Відповідно
до технічного висновку будівельні
конструкції індивідуального
житлового будинку літ. А-1, літнього
душу Б, туалету В, входу в погріб Г
знаходяться в задовільному стані та
відповідають категорії К-ІІ при
фізичному зносі не більше 20%, можуть
експлуатуватися згідно їх
функціонального призначення. Всі
несучі конструкції будівлі об'єктів
домоволодіння виконані з коефіцієнтом
надійності k > 1, забезпечують нормальну
експлуатацію та відповідають вимогам
основних нормативних документів по
будівництву. Також зазначає, що ФОП
ОСОБА_9, на її замовлення, було
виготовлено технічний паспорт її
будинку в якому зазначено, що житловий
будинок літера А-1 має загальну площу 62,6
кв.м., житлову площу - 32,3 кв.м. та
складається з приміщень: 1 - коридор
площею 3,7 кв.м., 2 - санвузол площею 4,3
кв.м., 3 - кухня площею 10,2 кв.м., 4 -
передпокій площею 3,7 кв.м., 5 - житлова
кімната площею 16,3 кв.м., 6 - житлова
кімната площею 7,3 кв.м., 7 - житлова
кімната площею 8,7 кв.м., І - веранда
площею 2,9 кв.м. Зазначені відомості
підтверджуються складеним, раніше,
технічним паспортом КП «ДМБТІ» від
09.01.2004 року, згідно якого
інвентаризаційна вартість її
домоволодіння складає 23704 грн. Сусіди
не мають до неї претензій з
приводу збудованого житлового
будинку з господарського-побутовими
будівлями та спорудами, за період вже
більш ніж 30 років скарг чи претензій до
неї не надходило. Просила: визнати за
нею ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, паспорт: НОМЕР_2,
виданий Красногвардійським РВ УМВС
України в Дніпропетровській області,
23.01.2003 року) право власності на
домоволодіння, а саме: будинок літ.А-1,
загальною площею 62,6 кв.м., що
складається з приміщень: 1 - коридор
площею 3,7 кв.м., 2 - санвузол площею 4,3
кв.м., 3 - кухня площею 10,2 кв.м., 4 -
передпокої площею 3,7 кв.м., 5 - житлова
кімната площею 16,3 кв.м., 6 - житлова
кімната площею 7,3 кв.м., 7 - житлова
кімната площею 8,7 кв.м., І - веранда
площею 2,9 кв.м.; господарські будівлі та
споруди: Б - душ, В - вбиральня, Г - вхід у
погріб, № 1-6 - огорожі, № 7-8 - зливна яма,
сходи, К - колодязь, І - мостіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

До участі у справі залучена у якості
відповідача територіальна громада в
особі Дніпропетровської міської ради.

У судовому засіданні представник
позивачки заявлені позовні вимоги
підтримав та просив позов задовольнити
у повному обсязі, посилаючись на
обставини викладені у позові.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечувала проти
заявлених позовних вимог, просив у
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі, пояснила, що

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Як встановлено у судовому засіданні, 17
серпня 1974 р. позивачка зареєструвала
шлюб з ОСОБА_5, що підтверджує копією
свідоцтва про укладання шлюбу НОМЕР_3
(а.с.9).

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не маючи належно
оформленого дозволу на будівництво у
1982 році побудували домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

02 червня 1984 року, з метою встановлення
власника домоволодіння розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, представником
Дніпропетровського міськінвентарбюро
Богдановою Н.І. було складено акт,
згідно якого в ході огляду самовільно
збудованих будівель за адресою:
АДРЕСА_1, встановлено, що власником
домоволодіння, є ОСОБА_5, який побудував
його в 1982 році (а.с. 11).

Як зазначено у ст.ст. 12,123 ЗК України,
земельні ділянки надаються в
користування на підставі рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування, а не на
підставі судових рішень, оскільки суди
вирішують спори лише в межах земельних
ділянок, які надані користувачам у
відповідності з вимогами чинного
законодавства, тобто користування
земельною ділянкою відбувається з
належного дозволу повноважного на те
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування.

Дане домоволодіння, згідно технічного
паспорту, складається з: А-1 - житловий
будинок, загальною площею 62,6 кв.м., з
яких житлової площі - 32,3 кв.м., Б - душ, В -
вбиральня, Г - вхід у погріб, № 1-6 -
огорожі, №7-8 - зливна яма, сходи, К -
колодязь, І - мостіння. Право власності
на самовільно збудований житловий
будинок у встановленому законом
порядку подружжя не зареєструвало.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може подати позов про визнання
права власності, якщо це право
оспорюється чи не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документів, які б посвідчували його
право власності.

Так, відповідно до вимог ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України
«Про планування і забудову територій»,
ст. 18 Закону України «Про основи
містобудування» будівництво об'єктів
містобудування незалежно від форм
власності здійснюється з дозволу
відповідних рад, які можуть делегувати
це право відповідним виконавчим
органам; закінчені будівництвом
об'єкти підлягають прийняттю в
експлуатацію в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.6 Тимчасового
Положення про порядок державної
реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 07.02.2002 року №7/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 0.18.02.2002
року за № 157/6445 (із змінами та
доповненнями) «Реєстрації підлягають
права власності тільки на об'єкти
нерухомого майна, будівництво яких
закінчено та які прийняті в
експлуатацію у встановленому порядку,
за наявності матеріалів технічної
інвентаризації, підготовлених тим БТІ,
яке проводить реєстрацію права
власності на ці об'єкти».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що
відділом реєстрації смерті
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області видане свідоцтво про смерть
НОМЕР_4 від 06.03.2007 р. (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_5
правовстановлюючих документів на
зазначене домоволодіння оформлено не
було.

У відповідності до вимог ст. 331 ЦК
України, право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, споруди, будівлі, тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом встановлено прийняття
нерухомого майна в експлуатацію, право
власності на нерухоме майно підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 08.10.2008 року № 923
«Про порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів»
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів здійснюється
комісією і полягає у підтвердженні нею
готовності до експлуатації об'єктів
нового будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту,
комунікацій та споруд інженерної і
транспортної інфраструктури, їх
інженерно - технічного оснащення та
забезпечення, пускових комплексів,
черг будівництва( далі - закінчені
будівництвом об'єкти) відповідно до
погодженої та затвердженої в
установленому порядку проектної
документації.

Приймальна комісія утворюється
інспекцією державного архітектурно -
будівельного контролю, яка видала
дозвіл на виконання будівельних робіт
на підставі письмової заяви замовника
об'єкта будівництва, форма якої
затверджується в установленому
порядку Мінрегіонбудом. Датою
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта є дата видачі
зареєстрованого інспекцією державного
архітектурно - будівельного контролю
свідоцтва.

Оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна проводиться з видачею
свідоцтва про право власності органами
місцевого самоврядування, фізичним
особам та юридичним особам на
новозбудовані, перебудовані або
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна за наявності акта про право
власності на землю або рішення про
відведення земельної ділянки для цієї
мети за наявності акта комісії про
прийняття об'єкта та введення його в
експлуатацію.

Згідно ч. ч 1-5 ст. 126 ЗК України
документами, що посвідчують право
власності на земельну ділянку, є:
державний акт на право власності на
земельну ділянку або державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою; цивільно-правова
угода щодо відчуження земельної
ділянки, укладена в порядку,
встановленому законом, у разі набуття
права власності на земельну ділянку за
такою угодою; свідоцтва про право на
спадщину; договору оренди землі,
зареєстрований відповідно до закону.
Позивачем не надано до суду зазначених
документів.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України
«Про планування і забудову територій»,
ст. 18 Закону України «Про основи
містобудування» будівництво об'єктів
містобудування незалежно від форм
власності здійснюється з дозволу
відповідних рад, які можуть делегувати
це право відповідним виконавчим
органам; закінчені будівництвом
об'єкти підлягають прийняттю в
експлуатацію в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 376 ЦК України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Крім того, за загальним правилом кожна
особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(ч. 1 ст. 15 ЦК України). Тому звернення до
суду з позовом про визнання права
власності на самочинне будівництво
може мати місце при наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» від 30
березня 2012 року № 6 роз'яснено, що,
вирішуючи справу за позовом власника
(користувача) земельної ділянки про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, суди
зобов'язані встановлювати усі
обставини справи, зокрема: чи є позивач
власником (користувачем) земельної
ділянки; чи звертався він до
компетентного державного органу про
прийняття забудови до експлуатації; чи
є законною відмова у такому прийнятті;
чи є порушені будівельні норми та
правила істотними.

Виходячи з наведених норм
матеріального права, судом
встановлено, що споруди на які
позивачка просить визнати право
власності є самовільним будівництвом і
підстави, визначені законом про
можливість визнання права власності на
таке будівництво, відсутні.

До компетентного органу щодо прийняття
до експлуатації побудованих споруд
позивачка не зверталась, відмову не
отримувала.

Вказане свідчить про відсутність спору
між позивачкою та міськрадою, що в свою
чергу, виключає можливість захисту
права в порядку ст.3 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, а також
враховуючи те, що відсутній спір між
сторонами про право, суд вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до
територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
враховуючи результат розгляду справи,
суд вважає за необхідне судові витрати
по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60
коп. віднести за рахунок ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 41, 124 Конституції України, ст.ст. 3,
4, 10,11, 15, 16, 73, 88, 205, 207, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст.ст. 316, 321, 328, 392, 1216, 1261, 1268, 1270,
1296 ЦК України, враховуючим п. 1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»
суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового
збору у сумі 243 грн. 60 коп. віднести за
рахунок ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О. В. Нізік