Справа № 159/3503/14-ц Провадження №
22-ц/773/1882/14 Головуючий у 1 інстанції:
Василюк О.С. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
Апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

при секретарі - Захаровій Н.А.,

з участю:

представника відповідача -
Плеханова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" про
визнання кредитного договору
недійсним, за апеляційною скаргою
відповідача Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" на рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 29 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
Ковельський міськрайонний суд
Волинської області з позовом в
інтересах ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПриватБанк"
про визнання споживчого кредитного
договору недійсним та застосування
наслідків недійсності правочину, який
обґрунтовувала тим, що рішенням
Ковельського міськрайонного суду від 08
червня 2001 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
визнано недієздатним і рішенням
виконавчого комітету Ковельської
міської ради від 17 січня 2002 року № 11
позивача призначено опікуном ОСОБА_3,
який з 1998 року страждає хронічним,
стійким, тяжким психічним
захворюванням - шизофренією, є
інвалідом другої групи, яка
встановлена йому довічно, більше
п'ятнадцяти років знаходиться на
обліку та періодично перебуває на
стаціонарному лікуванні у Волинській
обласній психіатричній лікарні № 1.
Позивач також зазначала, що ОСОБА_3
уклав з банком два споживчі кредитні
договори. Уклавши один кредитний
договір, він придбав у кредит ноутбук, а
за іншим споживчим кредитним договором
- отримав 5000 (п'ять тисяч) гривень
кредитних коштів.

На підставі наведеного позивач просила
суд визнати недійсним кредитний
договір № 92156 та застосувати
наслідки недійсності укладеного
правочину.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 29 жовтня 2014
року позов задоволено.

Визнано кредитний договір №SAMDN2156,
укладений між Публічним акціонерним
товариством комерційного банку
"ПриватБанк" та ОСОБА_3, недійсним.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим
судовим рішенням, відповідач - ПАТ КБ
"ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, у
якій, покликаючись на незаконність
судового рішення в частині
незастосування двосторонньої
реституції до недійсного правочину
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким застосувати наслідки
недійсності правочину.

В судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав і просив скаргу задоволити,
позивач та її представник в судове
засідання не з'явилися, хоча у
встановленому законом порядку були
повідомлені про час та місце судового
засідання, а тому апеляційний суд
розглядав справу у їх відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на
рішення суду лише в частині
незастосування наслідків недійсності
правочину, суд апеляційної інстанції
відповідно до принципу
диспозитивності не робить висновків
щодо неоскарженої частини рішення суду
про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу відповідача слід
задоволити частково, а рішення суду
першої інстанції змінити з таких
підстав.

Із матеріалів справи убачається, що
рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 08 червня 2001 року ОСОБА_3
визнано недієздатним, а рішенням
виконавчого комітету Ковельської
міської ради від 17 січня 2002 року №11
позивача призначено опікуном ОСОБА_3
(а.с.3,4).

Судом також встановлено, що 10 грудня 2008
року ОСОБА_3 уклав споживчий кредитний
договір № SAMDN2156 з відділенням
"Ковельська філія "Волинське головне
регіональне управління" Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк".

Відповідно до статті 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пунктах 5, 7 своєї постанови №
9 від 6 листопада 2009 року "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди
розглядають справи за позовами: про
визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

У разі, якщо під час розгляду спору про
визнання правочину недійсним як
оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлено наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
про нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

За змістом статті 216 ЦК та виходячи із
загальних засад цивільного
законодавства суд може застосувати з
власної ініціативи реституцію як
наслідок недійсності оспорюваного
правочину. Інші наслідки недійсності
оспорюваного правочину (відшкодування
збитків, моральної шкоди тощо) суд
застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

Суд першої інстанції зазначеного не
врахував і не застосував до даних
правовідносин наслідки недійсності
правочину.

Як убачається з розрахунку
заборгованості по кредитному договору
ОСОБА_3 не повернув банку 2960,30 грн. тіла
кредиту, а тому дана сума підлягає
стягненню на користь банку.

На думку колегії суддів зазначена сума
заборгованості повинна бути стягнута
саме з позивача в користь відповідача,
оскільки позивач є опікуном
недієздатної особи, яка укладала
кредитний договір з банком.

Таким чином, із-за порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду першої інстанції в цій
частині слід змінити і застосувати
наслідки недійсності правочину.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк"
задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 29 жовтня 2014
року в даній справі змінити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" 2960 (дві
тисячі дев'ятсот шістдесят ) грн. 30 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: