У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 18 грудня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права спільної
сумісної власності подружжя та поділ
майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 23
квітня 2014 року та рішення апеляційного
суду Закарпатської області від
27 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
будинковолодіння АДРЕСА_2 об'єктом
права спільної сумісної власності його
та ОСОБА_5, поділити між ними спільне
майно подружжя, зокрема визнати за ним
право власності на Ѕ частину вказаного
вище будинку та на автомобіль «ВАЗ 2115»,
2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який
знаходиться в його фактичному
користуванні, з присудженням
відповідачці грошової компенсації за
належну їй Ѕ частину зазначеного
транспортного засобу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 22
квітня 2004 року до 17 грудня
2010 року перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5, під час якого ними у 2006
році було придбано автомобіль марки
«ВАЗ 2115» і закінчено будівництво
житлового будинку АДРЕСА_2, належний
ОСОБА_5, який істотно збільшився у своїй
вартості внаслідок їх спільних
трудових та грошових затрат.

Посилаючись на наведене, просив
задовольнити позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 23 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_4 і ОСОБА_5 право
спільної сумісної власності на
автомобіль марки ВАЗ -2115, 2006 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 46 922 грн
й проведено його поділ вказаного майна
з виділенням по Ѕ частині кожному.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
згаданий вище автомобіль і стягнуто з
останнього на користь ОСОБА_5 23 461 грн
вартості Ѕ його частки.

Визнано за ОСОБА_4 і ОСОБА_5 право
спільної сумісної власності на майно -
проведені покращення будинку, що
складають 6% незавершеного
будівництвом будинку АДРЕСА_2 вартістю
37 183,40 грн, проведено поділ
цього майна й визначено, що їх частки є
рівними та становлять по Ѕ частині.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 27 серпня 2014 року
рішення суду першої інстанції в
частині визнання недійсним ордера № 1350
на право зайняття трьох кімнат у
квартирі АДРЕСА_1, виданого 10 грудня 2008
року ОСОБА_6, скасовано та ухвалено в
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні цих вимог.

В іншій частині судове рішення
залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 27 червня 2014
року рішення суду першої інстанції в
частині визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5
права спільної сумісної власності на
майно - проведені покращення будинку,
що складають 6% незавершеного
будівництвом будинку АДРЕСА_2, вартістю
37 183,40 грн, поділу вказаного майна
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в позові.

У решті судове рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги
сторін, суд першої інстанції виходив із
того, що спірне майно є спільною
сумісною власністю подружжя і підлягає
поділу за правилами глави 8 СК України,
а також вважав, що таким розподілом не
порушуються майнові права сторін.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині визнання за
сторонами права спільної сумісної
власності на майно - проведені
покращення будинку, що складають 6%
незавершеного будівництвом спірного
будинку та в частині його поділу, суд
апеляційної інстанції зазначив, що
оскільки внесок позивача у покращення
будинку був незначним, тому останній
має право лише на відшкодування своїх
затрат.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суд
апеляційної інстанції з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку про
часткове задоволення позову.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Рішення суду апеляційної інстанції та
рішення суду першої інстанції у
нескасованій його частині ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 27 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова