АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Белоконна І.В. ий у суді
першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Поліщук Н.В., Желепа О.В.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

за участю: позивача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

представника відповідача
ОСОБА_5- ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на заочне рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 7 серпня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про вселення та усунення
перешкод в користуванні жилим
приміщенням.

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_7 звертаючись до
суду з позовом про вселення та усунення
перешкод в користуванні жилим
приміщенням, мотивувала свої вимоги
тим, що за договором дарування від 03
липня 2014 року вона є власником 1/2
частини квартири АДРЕСА_1. Інша Ѕ
частина належить в рівних долях -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Позивач,
зареєструвалася на даній житловій
площі 10 липня 2014 року. Того ж дня,
намагалась вселитись у спірну квартиру
однак відповідачі чинили їй перешкоди
у вселенні в цю квартиру. У зв'язку з
цим, вимушена звернутись до суду за
захистом своїх прав та законних
інтересів.

Заочним рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 7 серпня 2014
року позовні вимоги було задоволено.

Вселено ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити
перешкоди ОСОБА_7 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 1 жовтня 2014 року заяву ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення
було залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням
суду відповідачі подали апеляційну
скаргу, та ставили питання про
скасування рішення суду та
постановлення нового про відмову у
задоволенні позову. Мотивуючи свою
вимогу тим, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права.

Апелянти у судовому засіданні
підтримали подану апеляційну скаргу.

Позивач апеляційну скаргу не визнала,
заперечувала проти її задоволення.

Треті особи будучи належним чином
повідомленими про розгляд справи у
судове засідання не з'явилися,
поважність причин своєї неявки суду не
повідомили. Колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у їх
відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК
України ( а.с. 71 -72)

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Задовольняючи вимоги позивача суд
першої інстанції виходив з їх
доведеності в ході розгляду справи в
суді першої інстанції та відповідності
положенням ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України за
якими право власності є непорушним і
кожен власник має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своїм
майном на власний розсуд. Враховуючи
те, що позивачем надані докази на
підтвердження чинення їй перешкод з
боку відповідачів ( як співвласників
квартири) щодо вселення до неї, суд
вважав необхідним і зобов'язати
відповідачів не чинити перешкод
позивачу та вселити останню до
квартири.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною
скаргою, апелянти вказували на
безпідставність прийняття судом
першої інстанції рішення про вселення
ОСОБА_7 до спірної двокімнатної
квартири, оскільки її 1/2 частка
квартири не виділена в натурі і не
визначений порядок користування жилим
приміщенням. Рішення про вселення було
також прийнято без урахування того, що
позивач є незнайомою для них людиною.

Зазначені вище доводи апеляційної
скарги на думку колегії суддів не
ґрунтується на нормах діючого
законодавства та матеріалах справи.

Так як у відповідності до договору
дарування від 03.07.2014 року ( який на час
розгляду справи є чинним) ОСОБА_8, який
діяв від свого імені та від імені
ОСОБА_10., подарували та безоплатно
передали у власність ОСОБА_7 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1.

Згідно витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №23793531 від
03.07.2014 року, ОСОБА_7 зареєструвала на
праві спільної часткової власності 1/2
квартири АДРЕСА_1.

А відтак, заявлена нею вимога про
вселення до квартири як співвласника Ѕ
частини не суперечить нормам діючого
законодавства.

Також апелянтами вказувалось на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме розгляду
справи за одне судове засідання та
недотриманні судом вимог ст. 201 ЦПК
України щодо необхідності зупинення
розгляду даної справи до розгляду
справи щодо визнання договору
дарування за яким позивач набула право
власності на спірну квартиру
недійсним.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, під час розгляду справи
клопотання про зупинення провадження
до розгляду іншої справи заявлено не
було, а відтак судом першої інстанції
дане питання не вирішувалося.

Вказуючи на порушення судом першої
інстанції положень ч. 4 ст. 169 ЦПК
України ( постановлення заочного
рішення суду за однієї неявки
відповідачів) як на підставу
скасування цього рішення, колегія
суддів вважає, що апелянтами не було
взято до уваги положення п.4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України, у відповідності до якого
підставами для скасування суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

При цьому порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

А відтак, посилання апелянтів на
зазначені вище порушення не
спростовують при цьому висновків суду
щодо законності та обґрунтування
заявлених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що підстав для
скасування заочного рішення суду з
доводів викладених у апеляційній
скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 7 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: