У х в а л а

15 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Дем'яносова М.В., Мостової Г.І., Писаної
Т.М., Штелик С.П., розглянувши заяву
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
третя особа - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, про визнання договору
дарування недійсним та поновлення
права власності на квартиру,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
недійсним договір дарування від 22
серпня 2011 року, укладений між ним та
ОСОБА_6, поновити його право власності
на квартиру АДРЕСА_1 та анулювати
реєстрацію права власності
відповідача на указану квартиру.

На обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що є людиною похилого
віку, має тяжкі хронічні захворювання,
неодноразово перебував на лікуванні в
умовах стаціонару. Вказував, що під
впливом тяжкої обставини і на вкрай
невигідних для нього умовах, він, за
рекомендацією своєї сестри, уклав
зазначений договір, однак відповідач
відмовляється у добровільному порядку
його розірвати.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 22 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 05 червня 2014 року, позов ОСОБА_7
задоволено. Визнано недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
22 серпня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, який був зареєстрований
ОСОБА_6 у КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» 12 вересня 2011
року. Поновлено право власності ОСОБА_9
на зазначену квартиру.

Додатковим рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 13 травня
2014 року вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 липня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено,
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 22 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 05 червня 2014 року залишено
без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 липня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
зокрема ст. ст. 203, 215, 233, 717 ЦК України, що
потягло ухвалення різних за змістом
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
у справі за позовом про визнання
договору дарування недійсним, рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 вересня 2013 року у справі за
позовом про визнання недійсним
договору дарування, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 березня 2013 року у справі за
позовом про визнання недійсним
договору дарування.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

При постановлені ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 липня 2014 року, суд виходив
із того, що оскаржувані рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
ухвалені з додержанням норм
матеріального права та вважав
правильними висновки судів про те, що
згідно ст. ст. 203, 233, 717 ЦК України є
підстави для задоволення позову,
оскільки оспорюваний договір був
укладений під впливом тяжкої обставини
і на вкрай невигідних для позивача
умовах, а тому при укладенні вказаного
правочину, волевиявлення позивача не
відповідало його внутрішній волі та не
було спрямоване на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені
договором дарування.

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року, рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 вересня 2013 року та ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 березня 2014 року, на які
заявник посилається, як на підставу
перегляду судового рішення, вбачається
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, оскільки в одному
випадку (судове рішення, яке є
предметом перегляду) суд зазначив, що
наявні підстави для визнання
оспорюваного договору недійсним,
оскільки він був укладений під впливом
тяжкої обставини і на вкрай невигідних
для позивача умовах, а тому при
укладенні вказаного правочину,
волевиявлення позивача не відповідало
його внутрішній волі та не було
спрямоване на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені
договором дарування, а в інших випадках
(рішення, на які заявник посилається, як
на підставу неоднакового застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права), зокрема
ухвалюючи рішення від 11 вересня 2013
року, суд касаційної інстанції виходив
з того, що поза увагою судів попередніх
інстанцій залишилася правова природа
договору дарування, оскільки такі
договори належать до безоплатних
правочинів, за їх умовами обдаровані не
мають перед дарувальником будь-яких
зобов'язань матеріального характеру,
тому вони не можуть бути визнані
недійсними на підставі ст. 233 ЦК
України; постановляючи ухвалу від 16
жовтня 2013 року, суд касаційної
інстанції виходив з того, що суди
попередніх інстанцій не врахували, що
під час укладення оспрюваного договору
дарування, позивачу було роз'яснено
правові наслідки договору дарування та
зміст ст. 203 ЦК України, крім цього
дарувальник гарантував, що даний
договір не є кабальною угодою та
укладений не внаслідок збігу тяжких
обставин; постановляючи ухвалу від 13
березня 2013 року суд касаційної
інстанції виходив з того, що договори
дарування належать до безоплатних
правочинів, за їх умовами обдаровані не
мають перед дарувальником будь-яких
зобов'язань матеріального характеру.

Із змісту судового рішення, на яке
посилається заявник, вбачається, що
воно ухвалено у спорі про визнання
недійсним договору дарування та
поновлення права власності, яке
ухвалено за неоднакового застосування
норм ст. ст. 203, 215, 233, 717 ЦК України,
зокрема щодо правової природи договору
дарування, їх належність до
безоплатних правочинів та їх умов про
відсутність перед дарувальником
будь-яких зобов'язань матеріального
характеру.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
наведені у заяві ОСОБА_10 доводи
вказують на неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права - ст. ст.
203, 215, 233, 717 ЦК України, що потягло
ухвалення різних за змістом рішень у
подібних правовідносинах.

Оскільки наведені заявником доводи
містять ознаки, які згідно з вимогами п.
1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами для
перегляду судової ухвали, то вказану
заяву про допуск справи до провадження
слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_6, третя особа - приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, про
визнання договору дарування недійсним
та поновлення права власності на
квартиру.

Ухвалу разом із заявою про перегляд
судового рішення та доданими до неї
документами надіслати до Верховного
Суду України, а копію ухвали разом із
копією заяви - особам, які беруть участь
у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

Г.І. Мостова

Т.О. Писана

С.П. Штелик