АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5478/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3450/14
Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.
Доповідач Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача
адв. ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2, представника позивача
ОСОБА_3

представників третіх осіб: ДП
"Продмашжитло» - Гудзенка М.Ф.

УДМС України в Полтавській області -
Червінської О.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_6

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 06 жовтня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6,
треті особи - Дочірнє підприємство
"Продмашжитло", Управління державної
міграційної служби України в
Полтавській області, про позбавлення
права користування житловим
приміщенням та зняття з реєстрації
місця проживання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_2
звернулася до суду з вказаним позовом,
уточненим у ході розгляду справи, до
ОСОБА_6, посилаючись на те, що їй, як
працівнику ПАТ «Полтавський
машинобудівний завод» надано для
проживання кімнату в гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_1, в якій вона проживала
разом із сином та чоловіком.

Зазначає, що її чоловік ОСОБА_6 не був
зареєстрований за даною адресою, а
30.07.2014 року їй стало відомо про те, що
він отримав ордер на кімнату, в якій
вона проживає та зареєструвався в ній.

Вказує, що рішенням Київського
районного суду м. Полтави від 31.07.2014
року шлюб між ними розірвано, у зв'язку
з чим вважає, що чоловік неправомірно
отримав ордер на житлове приміщення та
зареєструвався в ньому, оскільки
шлюбні відносини між ними закінчились,
а тому просила суд визнати недійсним
ордер №00015 від 29.07.2014 року, виданий
ОСОБА_6; виселити його без надання
іншого житлового приміщення з кімнат
№225-226-226а в гуртожитку по АДРЕСА_1 та
зняти його з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 06 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним ордер №00015 серії 007
від 29.07.2014 року, виданий ОСОБА_6.

Виселено ОСОБА_6 з житлового приміщення
№225-226-226а за адресою в АДРЕСА_1,

В іншій частині позову відмовлено.

З цим рішенням не погодився відповідач,
який в поданій апеляційній скарзі
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, у
зв'язку з неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи,
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В обгрунтування доводів скарги
посилається на те, що кімнату в
гуртожитку по АДРЕСА_1, позивачка
отримала, перебуваючи з ним у шлюбі у 2007
році, з цього часу вони проживали в цій
кімнаті разом, після народження дитини
їм дозволили зайняти три кімнати у
гуртожитку, у зв'язку з чим ОСОБА_2 було
укладено з ДП «Продмашжитло» договір
найму житла.

Вважає висновок суду щодо його
виселення, у зв'язку з неповідомленням
про припинення шлюбних відносин з
позивачкою, суперечним, оскільки на час
його звернення про видачу ордера на
своє ім'я та наступну реєстрацію, він
перебував у шлюбі з ОСОБА_2

Також зазначає, що порушення процедури
і порядку видачі йому ордера допущено
керівником ДП «Продмашжитло», а не ним,
а тому вимоги про визнання ордера
недійсним, пред'явлені до нього, як
відповідача, є безпідставними.

У поданих суду письмових запереченнях
на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін, посилаючись на те, що
відповідач її згоди на реєстрацію на
наданій їй житловій площі у гуртожитку
не отримував і його дії щодо реєстрації
є незаконними, а дата розірвання шлюбу
не має значення при вирішенні питання
щодо дійсності ордеру, оскільки навіть
при перебуванні у шлюбі реєстрація
членів сім»ї наймача на наданій
житловій площі можлива лише за
наявності письмової згоди наймача;
виданий ОСОБА_6 ордер на проживання був
незаконним з моменту його видачі, що, на
її думку, є підставою для виселення
відповідача з житлового приміщення.

У судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав та прохав її задовольнити.

Позивач та її представник, а також
представник третьої особи - ДП
"Продмашжитло» апеляційну скаргу не
визнали та прохали її відхилити.

Представник УДМС України в Полтавській
області при вирішенні питання поклався
на розсуд суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення учасників процесу, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення місцевого
суду відповідає не в повній мірі.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно наказу по ПАТ «Полтавський
машинобудівний завод» від 30.09.2013 року
№81 ОСОБА_2, яка проживає в кімнаті №220
гуртожитку по АДРЕСА_1, переселено в
кімнати №225-226 цього гуртожитку (а.с.6).

Наказом по Товариству від 12.11.2013 року
№95 ОСОБА_2, яка проживає в кімнаті №225
гуртожитку по АДРЕСА_1 надано кімнати
№226-226а та 12.11.2013 року з нею укладено
договір найму житла на кімнати
№225-226-226а, відповідно до якого
Наймодавець (ДП "Продмашжитло") надає
наймачу та членам його сім»ї у
безстрокове користування вказане
житло (а.с.5,7-8).

Сторонами у справі не заперечувалось,
що у даному гуртожитку вони як сім»я
проживають з 2007 року.

29.07.2014 року ДП «Продмашжитло» видано
ордер №00015 серії 007 на ім'я ОСОБА_6 (а.с.46).

Згідно довідки ДП «Продмашжитло»
від 06.08.2014р. №151 ОСОБА_6 зареєстрований у
гуртожитку по АДРЕСА_1, кімн. №225-226-226а з
30.07.2014р. (а.с.11).

Листом Київського районного відділу м.
Полтави Управління ДМС України в
Полтавській області від 16.08.2014р. за
№43/Г-126 позивача повідомлено, що станом
на 22.08.2014р. у Київському РВ у м. Полтаві
УДМС відсутня інформація про порушення
вимог законодавства при реєстрації
місця проживання ОСОБА_6 (а.с.33).

Актом від 01.09.2014 року, складеним за
участю директора ДП «Продмашжитло»
Гудзенко М.Ф., наймача кімнати №222
ОСОБА_8 та наймача квартири (секції)
№225-226-226а ОСОБА_2 в гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_1 підтверджено факт
проживання ОСОБА_6 в квартирі (секції)
№225-226-226а в гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1 та знаходження у даній
квартирі його особистих речей (а.с.21,23).

31.07.2014 року рішенням Київського
районного суду м. Полтави шлюб між
сторонами розірвано.

Гуртожиток за адресою АДРЕСА_1
перебуває на балансі ПАТ «Полтавський
машинобудівний завод», а ДП
«Продмашжитло» здійснює
обслуговування будинку та
прибудинкової території на підставі
договору. Приймати рішення щодо
поселення осіб до гуртожитку
відноситься до компетенції ПАТ
«Полтавський машинобудівний завод».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання недійсним ордеру від
29.07.2014 року та виселення ОСОБА_6, суд
першої інстанції виходив з того, що ДП
«Продмашжитло» було порушено
процедуру видачі ордеру на вселення,
ордер ОСОБА_6 видано без рішення ПАТ
«Полтавський машинобудівний завод» та
без згоди позивачки, у зв'язку з чим він
підлягає виселенню з житлового
приміщення №225-226-226а за адресою в
АДРЕСА_1, оскільки при отриманні ордера
не повідомив про припинення шлюбних
відносин з ОСОБА_2 та її згода на його
реєстрацію відсутня.

Однак з таким висновок місцевого суду
можна погодитися лише частково,
оскільки він не в повній мірі
відповідає наявним у справі доказам та
ґрунтується на нормах права.

У відповідності до ст.59 ЖК України
ордер на жиле приміщення може бути
визнано недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових умов,
порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень. Вимогу
про визнання ордера недійсним може
бути заявлено протягом трьох років з
дня його видачі.

За змістом ст.64 ЖК України члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Згідно ст.117 ЖК України у разі визнання
ордера на жиле приміщення недійсним
внаслідок неправомірних дій осіб, які
одержали ордер, вони підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення. Якщо громадяни, зазначені в
ордері, раніше користувалися жилим
приміщенням у будинку державного або
громадського житлового фонду, їм
повинно бути надано жиле приміщення,
яке вони раніше займали, або інше жиле
приміщення. У випадках визнання ордера
на жиле приміщення недійсним з іншим
підстав, крім випадку, передбаченого
частиною першою цієї статті, громадяни,
зазначені в ордері, підлягають
виселенню з наданням іншого жилого
приміщення або приміщення, яке вони
раніше займали.

Відповідно до п.п.9,10 Примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого Постановою Ради
міністрів Української РСР від 3 червня
1986 року N208 «Про затвердження
Примірного положення про гуртожитки»
жила площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і комітету комсомолу. На підставі
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер
(додаток), який є єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу.

У ході судового розгляду сторонами
надавалися пояснення, з яких слідує, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 проживали разом у
гуртожитку по АДРЕСА_1 з 2007 року, тому, з
огляду на вимоги ч.1 ст.60 ЦПК України,
дані обставини доказуванню не
підлягають, т. я. визнані сторонами у
справі.

Таким чином, безспірно встановлено, що
ОСОБА_6 правомірно вселився у спірне
житлове приміщення, як член сім'ї
наймача зі згоди ОСОБА_2, а отже, набув
право користування даним приміщенням
саме в якості члена сім'ї наймача.

Як зазначено вище, згідно акту від
01.09.2014 року, складеного у т.ч. за участю
наймача квартири (секції) №225-226-226а
ОСОБА_2, ОСОБА_6 продовжує там проживати
і по даний час.

Місцевим судом та при розгляді справи в
суді апеляційної інстанції
установлено, що ордер №00015 серії 007 від
29.07.2014 року видано ДП «Продмашжитло» на
ім'я ОСОБА_6 з порушенням вимог п.п.9,10
Примірного положення про гуртожитки,
за відсутності спільного рішення
адміністрації підприємства ПАТ
«Полтавський машинобудівний завод» та
відповідного профспілкового комітету,
і ця обставина у суді першої та
апеляційної інстанції була
підтверджена представником третьої
особи -ДП "Продмашжитло» - директором
підприємства Гудзенко М.Ф.

Відтак, процедура і порядок видачі
ордера на вселення в жиле приміщення
ОСОБА_6 без відповідного рішення
адміністрації ПАТ «Полтавський
машинобудівний завод», була порушена
ДП «Продмашжитло», яке здійснює
обслуговування будинку та
прибудинкової території.

Слід також зазначити, що матеріали
справи не містять даних про те, що
ОСОБА_6, при отриманні 29 липня 2014 року
ордеру на жиле приміщення - кімнати
№225-226-226а у гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1 подав не відповідаючі
дійсності відомості про потребу в
поліпшенні житлових умов, порушив
права інших громадян на зазначене в
ордері жиле приміщення.

З урахуванням наведеного місцевий суд
дійшов вірного висновку щодо
задоволення позовних вимог в частині
визнання недійсним ордеру №00015 серії 007
від 29.07.2014 року, виданого ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6
стосовно того, що саме керівником ДП
«Продмашжитло», а не ОСОБА_6 допущено
порушення порядку видачі ордеру на
вселення, у зв'язку з чим він не може
бути відповідачем у даних
правовідносинах колегія суддів вважає
безпідставними та розцінює їх як
незгоду з судовим рішенням без
належного обґрунтування нормами права.

Разом із тим, висновок суду про те, що, у
зв»язку з визнанням недійсним ордеру
№00015 серії 007 від 29.07.2014 року, ОСОБА_6
підлягає виселенню з житлового
приміщення №225-226-226а в гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_1, оскільки при
отриманні ордера він не повідомив про
припинення шлюбних відносин із ОСОБА_2
та відсутня її згода на реєстрацію, є
хибним та не ґрунтується на наведених
вище нормах права.

Оскільки інших обгрунтованих підстав
для виселення ОСОБА_6, як члена сім»ї
наймача, без надання йому іншого жилого
приміщення, окрім посилання на
недійсність виданого йому ордеру на
вселення у кімнати в гуртожитку
№225-226-225а по АДРЕСА_1 наведено не було,
відповідач має такі ж права і обов'язки
щодо користування наданим приміщенням,
як і позивач-наймач, місцевий суд
дійшов невірного висновку стосовно
можливості задоволення позовних вимог
в частині виселення відповідача.

Окрім того, безпідставним є висновок
місцевого суду про те, що підставою для
виселення ОСОБА_6 є також
неповідомлення відповідачем при
отриманні ордеру про припинення
шлюбних відносин з ОСОБА_2 та
відсутність її згоди на реєстрацію
відповідача у займаному приміщенні.
Так, рішення суду про розірвання шлюбу
між сторонами ухвалено 31.07.2014 року,
тобто вже після того, як ОСОБА_6
звернувся за отриманням ордеру та
відповідною видачею спірного ордеру
29.07.2014 року. На цей час він був членом
сім»ї ОСОБА_2, проживав у гуртожитку,
відтак, згода останньої на реєстрацію
відповідача у займаному приміщенні
чинним законодавством не передбачена,
а тому не була обов»язковою.

Відповідно до ст.7 Закону України від
11.12.2003р. №1382-1V "Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні" зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом 7
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи вищевикладене, норму ст.7
Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про зняття останнього
з реєстрації у кімнатах №225-226-226а в
гуртожитку в АДРЕСА_1 також є
безпідставними.

Зазначені вище порушення норм
процесуального права позбавили
місцевий суд можливості повністю,
всебічно та об"єктивно дослідити всі
обставини справи та винести по ній
законне і обгрунтоване рішення.

Таким чином, суд першої інстанції,
задовольняючи позов, неповністю
з"ясував обставини, які мають значення
для справи, а висновки суду не можна
визнати такими, що відповідають
обставинам справи.

З урахуванням викладеного апеляційну
скаргу слід задовольнити, рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, пп.3,4 ч.1 ст.309
ЦПК України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд
вправі скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити рішення по суті
позовних вимог з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильного застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст.303,307, пп.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, -
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 06 жовтня 2014 року в частині
виселення ОСОБА_6 з житлового
приміщення №225-226-226а за адресою:
АДРЕСА_1, - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні цієї позовної
вимоги відмовити.

В іншій частині рішення місцевого суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ:
/підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун