У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: Харківська міська
рада, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
м. Харкові, про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки,

за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 22 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 14 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки.

Посилалася на те, що їй
на праві власності належить земельна
ділянка, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Зі сторони, прилеглої до
території земельної ділянки ОСОБА_3 по
АДРЕСА_2, ОСОБА_4 самовільно побудовано
будівлю, зайнявши при цьому частку
домоволодіння позивачки. Прибудова
створює додаткове навантаження на
грунт та призведе до просідання
фундаменту будинку позивачки, що, у
свою чергу, призведе до тріщин у
належному їй на праві власності
будинку та його руйнації, створить
загрозу для життя осіб, які перебувають
у належному їй будинку разом з
позивачкою. Прибудова закриває
попадання світла та зменшує інсоляцію
будинку. Крім того, вказане самочинне
будівництво проведено з порушенням
протипожежних норм.

У зв'язку з викладеним
позивачка, з урахуванням уточнень
позовних вимог, просила зобов'язати
відповідачку звільнити самовільно
зайняту частину її земельної ділянки
площею 11 кв. м, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 22 липня

2013 року позовні вимоги задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити
самовільно зайняту частину земельної
ділянки площею 11 кв. м, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 14 серпня 2014 року рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 22 липня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
попередніх інстанцій та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Вказаним вимогам
рішення судів попередніх інстанцій не
відповідають.

Відповідно до ч. ч. 1, 6
ст. 74 ЦПК України судові виклики
здійснюються судовими повістками про
виклик. Особи, які беруть участь у
справі, а також свідки, експерти,
спеціалісти і перекладачі можуть бути
повідомлені або викликані в суд
телефонограмою, факсом чи за допомогою
інших засобів зв'язку, які забезпечують
фіксацію повідомлення або виклику.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 169
ЦПК України суд відкладає розгляд
справи в межах строків, встановлених
статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки
в судове засідання однієї із сторін або
будь-кого з інших осіб, які беруть
участь у справі, про яких нема
відомостей, що їм вручені судові
повістки.

Ухвалою Московського
районного суду м. Харкова від 30 травня

2012 року до участі у справі притягнуто в
якості третіх осіб Харківську міську
раду та Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю в
м. Харкові.

Матеріали справи не
містять доказів щодо повідомлення про
судові засідання судом першої
інстанції третіх осіб по справі.

У свою чергу, про
судове засідання в суді апеляційної
інстанції

12 серпня 2014 року повідомлена лише третя
- особа Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
м. Харкові, про що свідчить розписка (а.
с. 95, т. 2). Відомостей щодо повідомлення
про судове засідання в суді
апеляційної інстанції третьої особи -
Харківської міської ради матеріали
справи не містять.

Частиною 1 ст. 305 ЦПК
України передбачено, що апеляційний
суд відкладає розгляд справи в разі
неявки у судове засідання особи, яка
бере участь у справі, щодо якої немає
відомостей про вручення їй судової
повістки, або за її клопотанням, коли
повідомлені нею причини неявки буде
визнано судом поважними.

Таким чином, суди,
розглянувши справу без участі всіх
заінтересованих осіб - третіх осіб, у
порушення вимог ст. ст. 169, 305 ЦПК України
позбавили їх надати пояснення по
справі.

Разом з тим,
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що побудова є
самочинною, і будівництво
здійснювалось некваліфікованими
особами та, зважаючи на явні порушення
протипожежних норм, відповідачем
створюється реальна загроза пожежі.
Також спірна самочинна будівля порушує
суспільні інтереси, оскільки
здійснюється з порушенням
містобудівних норм та загрожує життю
та здоров'ю громадян.

Судами встановлено, що
ОСОБА_3 на праві спільної часткової
власності належить житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 належить на
праві власності 70/200 частини житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 зі сторони,
прилеглої до території земельної
ділянки ОСОБА_3, побудувала
двоповерхову прибудову (приміщення ІІ,
2-1, 2-2, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10) в будинку під
літ. «А-1».

Відповідно до роз'яснень пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених у п. п. 4, 12, 24 постанови
від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Отже, згідно з вимогами ст. ст. 212-214 ЦПК
України та у зв'язку з наведеними вище
нормами матеріального права, вирішуючи
справи щодо самочинного будівництва,
суди повинні перевіряти загальні
умови, дотримання яких вимагається при
будівництві або реконструкції
будь-якого об'єкта нерухомості, а також
перевіряти чи наданий дозвіл на
будівництво, а саме документ, виданий
замовнику (забудовнику) органами
місцевого самоврядування, що посвідчує
право власника, володільця, орендатора
або користувача об'єкта нерухомості
здійснити забудову земельної ділянки,
будівництво, реконструкцію будівлі,
споруди, спорудження; дотримання
містобудівних регламентів,
будівельних, екологічних,
санітарно-гігієнічних, протипожежних
та інших правил, нормативів; дотримання
прав і законних інтересів власників,
землеволодільців, землекористувачів
та орендарів.

Суди не звернули увагу та не перевірили
належним чином, які земельні ділянки та
на яких підставах виділені в
користування сторонам, не врахували, що
відповідачкою здійснені прибудови в 1994
році, а позивачка звернулась до суду
лише в 2012 році.

Крім того, суди не звернули уваги, що
відповідно до прийнятого рішення
виконавчим комітетом Московської
районної ради народних депутатів м.
Харкова від 20 червня 1995 року № 123/28 «Про
прийняття в експлуатацію самовільно
прибудовану 2-х поверхову прибудову
(приміщення ІІ, 2-1, 2-2, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10) в
будинку літ. «А-І» по

АДРЕСА_2», прийнято в експлуатацію
самовільно прибудовані приміщення ІІ,
2-1, 2-2, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10 в будинку літ. «А-І» по

АДРЕСА_2, з послідуючою реєстрацією в
міському БТІ на імʼ?я ОСОБА_4, даним
рішенням також встановлено, що при
будівництві протипожежні норми не
порушені, згода співвласників існує.
Крім того із технічного паспорту на
жилий будинок позивачки та плану
земельної ділянки, вбачається
переуступка земельної ділянки в
розмірі 11,1 кв. м, саме тієї частини
земельної ділянки де відповідачка
провела добудову, але судами не
перевірено на підставі чого відбулася
дана переуступка.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, зокрема, не з'ясовано, які
земельні ділянки виділено сторонам, не
перевірено, чи не було будь-яких
приписів органів державного контролю
щодо спірного самочинного будівництва
стосовно порушень її побудови, та чи не
проведено будь-яких перевірок з
інспекції архітектурно-будівельного
контролю, а тому судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Московського
районного суду м. Харкова від 22 липня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 14 серпня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І.
Журавель Ю.Г. Іваненко