Справа № 191/4945/14-ц
Провадження № 2/191/1773/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року м.
Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Прижигалінської Т.В.

за участю
секретаря - Каліневич Ж.В.

розглянувши у відкритому попередньому
судовому засіданні в залі суду м.
Синельникове цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення неустойки за прострочення по
сплаті аліментів ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про стягнення
неустойки за прострочення по сплаті
аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначила, що згідно рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 02.06.2005
року відповідач зобов'язаний
виплачувати аліменти на її користь на
утримання їх сина у розмірі ? частини з
усіх видів свого заробітку ( доходу),
але не менше половини неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, щомісячно.
Внаслідок невиконання відповідачем
рішення суду за ним утворилась
заборгованість по виплаті аліментів в
сумі 26314, 01 грн. За її розрахунками за
період з 18.11.2008 року по 01.10.2014 року сума
неустойки, яку відповідач зобов'язаний
сплатити на її користь складає 7989,51 грн.

У зв'язку з цим, позивач просить
стягнути з відповідача неустойку за
прострочення сплати аліментів в
розмірі 7989,51 грн., а також судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 243,60 грн.

Позивач в попередньому судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю та просила їх задовольнити.

Відповідач в попередньому судовому
засіданні пояснив, що заборгованість
по сплаті аліментів дійсно виникла з
його вини, з розміром позовних вимог
згоден.

Згідно ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у
попередньому судовому засіданні
рішення у разі відмови від позову,
визнання позову, укладення мирової
угоди проводиться в порядку,
встановленому статтями 174 і 175 цього
Кодексу.

При визнанні позову суд ухвалює
рішення в порядку, встановленому ст.174
ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, прийшов до
наступного висновку.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
НОМЕР_3, 27.03.2007 року було розірвано шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Після розірвання
шлюбу присвоєно прізвище : «ОСОБА_1».

Згідно виконавчого листа від 02.06.2005
року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, були стягнуті
аліменти на утримання сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частини з усіх
видів його заробітку (доходу),
щомісячно, до досягнення ним
повноліття.

Згідно довідки квартального комітету
№ 6 від 25.10.2014 року ОСОБА_1 проживає
разом з сином - ОСОБА_3, 1999 року
народження.

Відповідно до довідки Відділу ДВС
Синельниківського міськрайонного
управління юстиції Дніпропетровської
області № 615 від 14.10.2014 року
заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.10.2014
року складає 26314,01 грн.

Частиною 1 ст.196 Сімейного кодексу
України передбачено, що при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачено, що
передбачена ст. 196 СК відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Судом встановлено, що відповідач є
працездатним, будь-яких доказів щодо
утворення заборгованості з незалежних
від нього причин суду не надав, інших
утриманців не має, а тому має змогу
працювати і сплачувати аліменти на
утримання неповнолітнього сина у
розмірі, що визначений судовим
рішенням, в зв'язку з чим суд приходить
до висновку, що заборгованість по
сплаті аліментів виникла з вини ОСОБА_2,
що й не заперечувалося відповідачем.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму (правова позиція згідно з
постановою Верховного Суду України №
6-81цс13 від 11 вересня 2013 року).

Отже, судом встановлено, що на підставі
виконавчого листа № 2-1041/05, виданого
Синельниківським міськрайонним судом
Дніпропетровської області 02.06.2005 року
ОСОБА_2 має сплачувати ОСОБА_1 аліменти
на утримання їх неповнолітнього сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частини
з усіх видів його заробітку (доходу),
щомісячно, до досягнення ним
повноліття. За період з 18.11.2008 року по
01.10.2014 року утворилась заборгованість
по виплаті аліментів у розмірі 26314,01
грн., на яку нараховується неустойка в
розмірі 7989 грн. 51 коп.

З урахуванням вищевикладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі, як законно
обґрунтовані, визнані відповідачем та
підтверджені документально.

Крім того, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, суд вважає необхідним
стягнути з відповідача на користь
позивача судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, ст. ст. 196
Сімейний Кодекс України, п. 22 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 року № 3 «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів» та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88,
130, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове
Дніпропетровської області,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Синельникове
Дніпропетровської області,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_2,
неустойку за прострочення сплати
аліментів в сумі 7989 ( сім тисяч
дев'ятсот вісімдесят дев'ять ) гривень 51
копійку, а також судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 243
(двісті сорок три ) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, які не були присутні під час
проголошення рішення - протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Т. В. Прижигалінська