Справа № 369/9397/14-ц
Провадження № 2/369/3750/14
06 листопада 2014 року
Києво-Святошинський районний суд
Київської області у складі:
головуючого судді Усатова
за участю секретаря Котляр
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства дорожнього зв»язку,
інформаційного забезпечення та
автоматики «Укрдорзв»язок» про
стягнення середнього заробітку за
період затримки виплати коштів під час
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до
Києво-Святошинського районного суду з
цивільним позовом до відповідача
Державного підприємства дорожнього
зв»язку, інформаційного забезпечення
та автоматики «Укрдорзв»язок» про
стягнення середнього заробітку за
період затримки виплати коштів під час
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди.
Свої позовні вимоги позивач мотивувала
тим, що вона працювала на Державному
підприємстві дорожнього зв»язку,
інформаційного забезпечення та
автоматики «Укрдорзв'язок» з 18 жовтня
2011 р. по 30 вересня 2013 р..
У вересні 2013 р. подала заяву про
звільнення з 30 вересня 2013 р., також
подала заяву (претензію - вимогу), в якій
просила виплатити їй належні кошти при
звільненні не пізніше 30 вересня 2013 р..
30 вересня 2013р. позивача було звільнено
з роботи у зв'язку з поданою заявою та
видано на руки трудову книжку.
При звільненні з ДП «Укрдорзв'язок»
ОСОБА_1 не було виплачено заробітну
плату, а також не надано довідки про
стан заборгованості на день
Протягом розгляду справи позивачем
уточнювались позовні вимоги, а тому
посилаючись на викладене вище та норми
закону, позивач просила суд: ухвалити
рішення, яким стягнути з Державного
підприємства дорожнього зв'язку,
інформаційного забезпечення та
автоматики «Укрдорзв'язок» (вул.
Чалого, 3, м. Київ, 03179, ) на
її користь: 34 288,48 грн. - середнього
заробітку за період затримки виплати
коштів при розрахунку при звільненні
(період затримки 01 жовтня 2013 р. по 29
вересня 2014р.) та відшкодувати моральну
шкоду в сумі 10 407,00 грн..

Позивач у судове засідання не
з'явилася. Надала до суду заяву про
слухання справи у її відсутність.
Позовні вимоги підтримала у повному
обсязі, просила суд їх задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені у
позові.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений, причини
неявки суду не повідомляв. Надіслав на
адресу суду письмові заперечення на
позовну заяву.

Суд ухвалив провести заочний розгляд
справи та ухвалити заочне рішення, що
відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Суд, дослідивши зібрані у справі
докази, приходить до висновку про
необхідність часткового задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Ст.117 КЗпП України визначено, що в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ч. 3-4 ст.2 постанови КМУ
від 08 лютого 1995р. № 100 «Про затвердження
порядку обчислення середньої
заробітної плати» передбачено, що «У
всіх інших випадках збереження
середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох
календарних місяців працівник не
працював, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
попередні два місяці роботи».

Частина 3 ст.3 вищевказаної постанови
КМУ від 08 лютого 1995р. № 100 передбачено,
що «Усі виплати включаються в
розрахунок середньої заробітної плати
у тому розмірі, в якому вони нараховані,
без виключення сум відрахування на
податки, стягнення аліментів тощо за
винятком відрахувань із заробітної
плати осіб, засуджених за вироком суду
до виправних робіт без позбавлення
волі».

Ч.1 ст.8 вищевказаної постанови
передбачено, що «Нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком».

Згідно пн..3-4 Постанови Пленуму
Верховного суду «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди N 4 від 31.03.1995р. ( Із
змінами, внесеними згідно з
Постановами Пленуму Верховного суду N 5
(v0005700-01 ) від 25.05.2001 N 1 (v_001700-09) від 27.02.2009)
передбачено, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати,
зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням
під слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала
на Державному підприємстві дорожнього
зв»язку, інформаційного забезпечення
та автоматики «Укрдорзв'язок» з 18
жовтня 2011 р. по 30 вересня 2013 р..

У вересні 2013 р. подала заяву про
звільнення з 30 вересня 2013 р., також
подала заяву (претензію - вимогу), в якій
просила виплатити їй належні кошти при
звільненні не пізніше 30 вересня 2013 р..

30 вересня 2013р. позивача було звільнено
з роботи у зв'язку з поданою заявою та
видано на руки трудову книжку.

При звільненні з ДП «Укрдорзв'язок»
ОСОБА_1 не було виплачено заробітну
плату, а також не надано довідки про
стан заборгованості на день
звільнення.

25 червня 2014 р. та 08 серпня 2014 р. позивач
повторно звернулася до ДП
«Укрдорзв'язок» з претензією - вимогою,
в якій попрохала відповідача виплатити
їй заборгованість по заробітній платі,
виплатити середній заробіток за час
затримки нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати та надати
їй довідку про нараховану та
невиплачену заробітну плату станом на
30 вересня 2013 р., на 25 червня 2014 р. та на 08
серпня 2014 р..

Проте, від відповідача так і не було
отримано ОСОБА_1 відповіді на її
претензії-вимоги. В зв»язку з чим вона і
звернулась до суду із цивільним
позовом.

Під час розгляду справи відповідач
розрахувався з позивачем по
нарахованій, але не виплаченій
заробітній платі під час звільнення. А
отже, частково визнав позовні вимоги
ОСОБА_1.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, ОСОБА_1 не надано суду належних
та допустимих доказів щодо тих втрат
немайнового характеру внаслідок
моральних страждань, заподіяних їй
незаконними діями відповідача в
частині визначеного нею розміру
моральної шкоди в сумі 10 407, 00 грн..

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно
до ст.ст. 15, 16, ЦК України, 47, 116, 117 КЗпП
України, Постанови Пленуму Верховного
суду «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди N 4 від 31.03.1995р., керуючись ст.ст. 3, 4,
11, 15, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
дорожнього зв'язку, інформаційного
забезпечення та автоматики
«Укрдорзв'язок» (вул. Чалого, 3, м. Київ,
03179, ) на користь ОСОБА_1 34
288,48 грн. (тридцять чотири тисячі двісті
вісімдесят вісім гривень та сорок
вісім копійок) середнього заробітку за
період затримки виплати коштів під час
розрахунку при звільненні та моральну
шкоду в сумі 1000,00 (одна тисяча гривень)
грн..

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Стягунути з Державного підприємства
дорожнього зв'язку, інформаційного
забезпечення та автоматики
«Укрдорзв'язок» на користь держави
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 342,89 грн. та 243,60 грн., а всього
586,49 (п»ятсот вісімдесят шість гривень
та сорок дев»ять копійок) грн..

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом 10 (десяти) днів з дня
отримання рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області шляхом подання в
10-денний строк з дня проголошення
рішення суду апеляційної скарги.

Суддя:

Д.Д.Усатов