Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Жигановської
О.С.

суддів: Коломієць О.С.,
Якухно О.М.

при секретарі судового

засідання Добровольській
Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом прокурора м.Житомира в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції у Житомирській
області до Житомирської міської ради,
ОСОБА_2 про визнання протиправним і
скасування рішення, визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки та
повернення земельної ділянки

за апеляційною скаргою заступника
прокурора Житомирської області на
рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 20.11.2014 року

в с т а н о в и л а
:

У жовтні 2014 року прокурор м.Житомира в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції у Житомирській
області звернувся до суду із названим
позовом. В обґрунтування якого
зазначив, що п.69 додатку рішення
Житомирської міської ради №587 від
11.07.2013 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки та
проведення її державної реєстрації, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В
подальшому рішенням Житомирської
міської ради №632 від 27.02.2014 року
відповідачу надано в оренду земельну
ділянку (кадастровий номер
:10:078:0005) площею 0,1060 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що знаходиться за
вище вказаною адресою, та укладено
15.04.2014 року договір оренди цієї
земельної ділянки. Вважає вказані
рішення протиправними, оскільки в
порушення вимог чинного законодавства
відбулась зміна цільового призначення
земельної ділянки і відповідачу була
передана в користування земельна
ділянка, частина якої належить до
земель рекреаційного призначення, а
інша - до території зелених насаджень
громадського користування, без
проведення земельних торгів.
Враховуючи наведене, просив визнати
протиправними і скасувати названі
рішення міської ради; визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки; зобов'язати відповідача
повернути спірну земельну ділянку до
земель територіальної громади
м.Житомира.

Рішенням Богунського районного суду
м.Житомира від 20.11.2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Житомирської області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове - про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням 20-ї
сесії Житомирської міської ради від
29.09.2004 року за №417 за будинковолодінням
АДРЕСА_1 було закріплено земельну
ділянку загальною площею 0,2060 га, з яких
передано в оренду ОСОБА_3 - 0,1060 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель строком на 10 років, а решта 0,1
га перебувала у приватній власності
ОСОБА_3 на підставі цивільно-правової
угоди (а.с.63).

07.05.2013 року ОСОБА_3 відчужив вказаний
будинок на належну йому на праві
власності земельну ділянку площею 0,1 га
ОСОБА_2 (а.с.17).

Рішенням Житомирської міської ради №587
від 11.07.2013 року ОСОБА_2 було надано
дозвіл на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки та проведення її
державної реєстрації, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Рішенням Житомирської міської ради №632
від 27.02.2014 року ОСОБА_3 надано в оренду
земельну ділянку (кадастровий номер
:10:078:0005) площею 0,1060 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що знаходиться за
вказаною адресою, строком на 10 років
(а.с.12-13).

15.04.2014 року між Житомирською міською
радою та ОСОБА_2 укладено договір
оренди, за яким відповідачу передано в
оренду на 10 років земельну ділянку
площею 0,1060 га (кадастровий номер
:10:078:0005) для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.14-16).

Відмовляючи у задоволенні позову
прокурора, суд 1-ї інстанції виходив з
того, що спірна земельна ділянка була
передана відповідачу в оренду для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
в порядку, передбаченому ст.123 ЗК
України, а тому підстав для її передачі
(продажу) на конкурентних засадах
(земельних торгах) у міської ради не
було.

Такий висновок місцевого суду є
правильним, узгоджується із вимогами
ст.ст.116, 124, ч.2 ст.134 ЗК України та
підтверджується матеріалами справи.
Так, вказана земельна ділянка
перебувала у користуванні
попереднього власника домоволодіння
ОСОБА_3 на умовах оренди з цільовим
призначенням - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка). Після відчуження
ним домоволодіння на користь ОСОБА_2 та
передачі йому в оренду спірної
земельної ділянки її цільове
призначення, розмір та конфігурація
залишились незмінними. До земельної
ділянки примикає об'єкт нерухомого
майна: житловий будинок, а також інші
об'єкти інфраструктури:
водопостачання, каналізація,
газопостачання та електромережа (а.с.14).
Рішення органів місцевого
самоврядування про зміну цільового
призначення земельної ділянки в
порядку ст.19,20 ЗК України не приймалось.
Слід зазначити, що прокурор в
обґрунтування своїх вимог посилається
на те, що міською радою здійснена не
юридична, а фактична зміна цільового
призначення земельної ділянки (а.с.91).

З огляду на наведене, суд 1-ї інстанції
обґрунтовано відхилив доводи позивача
щодо передачі відповідачу в оренду
землі рекреаційного призначення та
зміну цільового призначення цієї
земельної ділянки.

Також судом встановлено, що прибережна
захисна смуга в межах м.Житомира, в тому
числі р.Кам"янка, відповідно до вимог
ст.87-91 ВК України, п.п.4,5 Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них, затв.
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.05.1996 року за №486, не встановлена, а
прокурором не доведено факту порушення
відповідачем, визначених ст.61 ЗК
України і ст.89 ВК України обмежень і
заборон, а також завдання чи можливості
завдання шкоди навколишньому
середовищу.

Частиною 2 ст.60 ЗК України встановлено,
що прибережні захисні смуги
встановлюються по обидва береги річок
та навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною: для малих
річок, струмків і потічків, а також
ставків площею менше 3 гектарів - 25
метрів.

Відповідно до листа Державного
агентства водних ресурсів України
Житомирського міжрайонного управління
водного господарства від 19.11.2014 року за
№612 р.Кам"янка належить до малих річок,
а тому прибережна смуга становить 25
метрів (а.с.60).

Як встановлено в результаті
вимірювань, проведених Державною
екологічною інспекцією у Житомирській
області, спірна земельна ділянка
розташована на відстані 29 метрів від
урізу води (а.с.49), тобто поза межею
прибережної смуги.

Посилання прокурора на те, що у даному
випадку прибережна смуга становить 50 м,
оскільки крутизна схилу перевищує три
градуси, не підтверджена належними і
допустимими доказами. Намагання
прокурора зібрати і надати такі докази
вже під час апеляційного розгляду
справи є порушенням вимог ст.60, ч.2 ст.303
ЦПК України. В силу свого
процесуального статусу та наданих
законом повноважень прокурор як
учасник процесу не потребує сприяння з
боку суду у реалізації його прав і
обов'язків відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК
України.

Висновки суду 1-ї інстанції
відповідають правовій позиції,
викладеній у постановах Верховного
Суду України від 22.05.2013 року та від
21.05.2014 року, оскільки судом
досліджувались питання належності
спірної земельної ділянки до
прибережної смуги відповідно до
положень ст.60 ЗК України та ст.88 ВК
України.

Доводи апелянта щодо невідповідності
оскаржуваного рішення суду вимогам
ст.214 ЦПК України, зокрема, не наведення
у мотивувальній частині рішення
посилань на закон та інші
нормативно-правові акти матеріального
права, на підставі яких визначено права
та обов'язки сторін у спірних
правовідносинах, є неспроможними і
спростовуються змістом судового
рішення.

Рішення суду 1-ї інстанції ухвалено із
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Житомирської області
відхилити, а рішення Богунського
районного суду м.Житомира від 20.11.2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: