У Х В А Л А

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П.,
Карпенко С. О.,

Дербенцевої Т. П.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа - Комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство», про визнання недійсним
рішення, державного акта на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку, за
касаційною скаргою заступника
прокурора Київської області на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 27 березня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 11 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області (далі - прокурор м.
Ірпеня) в інтересах держави звернувся
до суду з указаним позовом до
Коцюбинської селищної ради Київської
області (далі - Коцюбинська селищна
рада або селищна рада), ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа - Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» (далі - КП
«Святошинське лісопаркове
господарство»), у якому
зазначав, що рішенням Коцюбинської
селищної ради від 24 грудня 2008 року №
1898/25-5 затверджено проект землеустрою
та передано у власність ОСОБА_3
земельну ділянку площею 0,15 га для
будівництва й обслуговування будинку,
господарських будівель і споруд, яка
розташована по АДРЕСА_1. На підставі
цього рішення 29 січня 2009 року ОСОБА_3
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 903299. За договором купівлі-продажу від
25 червня 2009 року № 590 ОСОБА_3 продав
ОСОБА_4 зазначену земельну
ділянку, у зв'язку із чим на державному
акті серії ЯЖ № 903299 вчинено відмітку
про перехід до останнього права
власності на земельну ділянку. Вказана
земельна ділянка розташована за межами
населеного пункту смт Коцюбинське
Київської області та перебувала в
постійному користуванні КП
«Святошинське лісопаркове
господарство», оскільки цю земельну
ділянку було надано в користування
Святошинському лісопарковому
господарству згідно з постановою Ради
Міністрів Української РСР від 20 червня
1956 року. Тобто Коцюбинською селищною
радою прийнято рішення про відчуження
земельної ділянки з перевищенням
повноважень і без виключення її із
земель Державного лісового фонду
України, без її вилучення з
користування КП «Святошинське
лісопаркове господарство», тобто без
відома держави в особі уповноваженого
органу та постійного землекористувача.

Посилаючись на порушення
Коцюбинською селищною радою вимог
статей 20, 21, 39 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України), статті
57 Лісового кодексу України, статті 9
Закону України від 17 червня 2004
року № 1808-IV «Про державну експертизу
землевпорядної документації», якою
передбачено обов'язковість проведення
державної експертизи проектів
землеустрою щодо відведення земель
лісогосподарського призначення,
статей 3, 10, 12, 13, 23 Закону України від 20
квітня 2000 року № 1699-III «Про планування
і забудову територій», статей 228, 336
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) та нікчемність договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
25 червня 2009 року № 590, прокурор м.
Ірпеня просив суд визнати недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради від
24 грудня 2008 року № 1898/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по
АДРЕСА_1» (далі - рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року № 1898/25-5), визнати
недійсним державний акт серії ЯЖ № 903299
на право власності на земельну
ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_3 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_4, та скасувати його
державну реєстрацію, визнати право
власності держави на вказану земельну
ділянку.

Рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 27 березня
2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 11 серпня 2014 року, позов
задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від
24 грудня 2008 року № 1898/25-5.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі
заступник прокурора Київської області,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення в частині
відмови в задоволенні позову просить
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про задоволення позову.
Змінити мотивувальну частину рішення
суду першої інстанції, виключивши
положення про те, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений 25 червня 2009 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, не є нікчемним, замінивши
положенням про нікчемність вказаного
договору.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову та визнаючи
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 24 грудня 2008 року
№ 1898/25-5, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, посилаючись на
приписи статей 116, 122, 173, 174, 155 ЗК
України, виходив із того, що зазначене
рішення прийняте Коцюбинською
селищною радою з перевищенням своїх
повноважень і з порушенням вимог
пункту 12 розділу X «Перехідні
положення» ЗК України, оскільки на
момент його прийняття були відсутні
будь-які графічні або інші
землевпорядні документи, які б
підтверджували межі смт Коцюбинське
Київської області.

У цій частині судові рішення ніким
не оскаржуються, тому на предмет
законності та обґрунтованості судом
касаційної інстанції не перевіряються.

Відмовляючи в задоволенні позову
про визнання недійсним державного акта
на право власності на землю та
скасування його державної реєстрації,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і апеляційний суд,
виходив із того, що визнання недійсним
державного акта на право власності на
землю за наявності договору
купівлі-продажу, на підставі якого
право власності перейшло до іншої
особи - ОСОБА_4, та який у встановленому
законом порядку не визнавався
недійсним, чинним законодавством не
передбачено.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від
24 грудня 2008 року № 1898/25-5 затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_3, йому
передано безкоштовно у приватну
власність земельну ділянку площею 0,15
га для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1.

29 січня 2009 року на підставі
зазначеного рішення Коцюбинської
селищної ради ОСОБА_3 видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЖ № 903299.

Згідно з договором купівлі-продажу
від 25 червня 2009 року № 590, укладеного
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 останній придбав
земельну ділянку площею 0,15 га,
розташовану по АДРЕСА_1, про що зроблено
відмітку на державному акті
серії ЯЖ № 903299.

Відповідно до частини першої статті
125, частини першої статті 126 ЗК України
(у редакції від 16 вересня 2008 року, яка
була чинною на момент прийняття
селищною радою рішення) право
власності ОСОБА_3 на спірну земельну
ділянку виникло з моменту отримання
ним державного акта та його державної
реєстрації.

Частиною першою статті 155 ЗК України
передбачено, що у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Таким чином, оскільки зазначені
норми встановлювали нерозривний
зв'язок між виникненням права
власності на земельну ділянку з
обов'язковим одержанням її власником
державного акта, який посвідчував його
право власності, то на порушення
приписів статей 212-214, 303 ЦПК України
суди дійшли помилкового висновку про
відсутність підстав для визнання
недійсним державного акта, виданого на
ім'я ОСОБА_3 на підставі недійсного
рішення селищної ради.

При цьому суди не звернули уваги на
те, що держаний акт на право власності
на землю видається на підставі рішення
органу місцевого самоврядування, тому
вирішення питання про правомірність
видачі державного акта безпосередньо
залежить від законності рішення
органу, на підставі якого такий акт
видано, і дотримання вимог,
передбачених статтями 116, 118
ЗК України.

Висновки судів про те, що після
переходу права власності на спірну
земельну ділянку до ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу (який судом не
визнано недійсним) цей державний акт
посвідчує право власності останнього,
є безпідставними, оскільки відповідно
до статті 125, частини другої статті 126
ЗК України (у редакції від 05 березня 2009
року, яка була чинною на час укладення
договору купівлі-продажу) право
власності на земельну ділянку виникає
з моменту державної реєстрації цих
прав та у випадках набуття права
власності на земельну ділянку за
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки й
посвідчується не державним актом, а
відповідною цивільно-правовою угодою
щодо відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до статті 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (у редакції від 05 березня 2009
року, яка була чинною на час укладення
договору купівлі-продажу) підставою
для державної реєстрації права
власності на земельну ділянку є саме
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу нерухомого майна, а не
державний акт (частина друга статті 126
ЗК України).

Вчинення в такому разі на
державному акті (визнаному судом
недійсним) відмітки про відчуження
земельної ділянки на підставі договору
купівлі-продажу (частина шоста статті
126 ЗК України) не змінює суті такого
державного акта як недійсного.

З огляду на таке висновки судів про
відсутність підстав для визнання
недійсним державного акта про право
власності на землю
серії ЯЖ № 903299, скасування його
державної реєстрації та визнання права
власності держави на вказану земельну
ділянку є помилковими.

Порушення судами при розгляді
справи норм процесуального права
(статті 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому ухвалені
судові рішення у частині вирішення
позову про визнання недійсним
державного акта на право власності на
землю, скасування його державної
реєстрації та визнання права власності
держави на вказану земельну ділянку не
можуть вважатись законними і
обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню із
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Київської області задовольнити
частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 27 березня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 11 серпня
2014 року в частині вирішення позову про
визнання недійсним державного акта на
право власності на землю, скасування
його державної реєстрації та визнання
права власності держави на вказану
земельну ділянку скасувати, справу в
цій частині передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О. П. Касьян

Судді:
В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук