У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

16 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Олійник А.С.,
Дербенцевої Т.П.,
Савченко В.О.,

провівши попередній розгляд цивільної
справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа - Головне управління
юстиції у м. Києві, про визнання права
власності на спадкове майно та
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа - Головне управління
юстиції у м. Києві, про визнання
недійсною заяви про прийняття
спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 12 лютого 2014 року,
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, просила
визнати за нею право власності на
спадкове майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1 та відповідні грошові вклади у
філіях Головного управління по м. Києву
та Київській області акціонерного
товариства «Ощадбанк» на ім'я ОСОБА_6

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її сестра
ОСОБА_6 Після смерті сестри вона
звернулась до Дванадцятої київської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини і
нотаріусом було заведено спадкову
справу. Проте отримати свідоцтво про
право на спадщину вона не може,
оскільки ОСОБА_5 заперечує її право на
спадщину та неодноразово звертався із
позовами до суду до неї, а до державної
нотаріальної контори - із заявами про
зупинення видачі їй свідоцтва про
право на спадщину.

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом, із
урахуванням уточнених позовних вимог
станом на 21 січня 2014 року просив
визнати недійсною заяву ОСОБА_4 від 18
серпня 2005 року до Дванадцятої
київської державної нотаріальної
контори як заяву про прийняття
спадщини (спадкова справа № 142/05
Дванадцятої київської державної
нотаріальної контори).

Позовні вимоги мотивував тим, що подана
ОСОБА_4 18 серпня 2005 року заява до
Дванадцятої київської державної
нотаріальної контори не відповідає
вимогам закону як заява про прийняття
спадщини, оскільки у ній йдеться про
прийняття майна, а не спадщини; ОСОБА_4
не зазначила у заяві, чи приймає
зобов'язання та права інтелектуальної
власності спадкодавця; на заяві
нотаріус не вказала своє прізвище, дату
підписання, не скріпила свій підпис
печаткою та не зареєструвала заяву у
реєстрі вчинення нотаріальних дій.
Крім того, заява від 18 серпня 2005 року
зареєстрована у Дванадцятій київській
державній нотаріальній конторі 16
серпня 2005 року, що суперечить п. 12
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 12 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 10 червня
2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на
спадкове майно після смерті ОСОБА_6, а
саме: квартиру АДРЕСА_1 та відповідні
грошові вклади у філіях Головного
управління по м. Києву та Київській
області акціонерного товариства
«Ощадбанк». У зустрічному позові
ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Як убачається із матеріалів справи, у
зустрічному позові ОСОБА_5 просив
визнати недійсною заяву ОСОБА_4 від 18
серпня 2005 року до Дванадцятої
київської державної нотаріальної
контори як заяву про прийняття
спадщини (спадкова справа № 142/05
Дванадцятої київської державної
нотаріальної контори). Оскільки суди
розглянули вказану вимогу у межах
наведених ОСОБА_5 доводів зустрічного
позову та відмовили в зустрічному
позові, то не можна погодитись із
доводами касаційної скарги ОСОБА_5 про
те, що судами не розглянуто всіх вимог
його зустрічного позову.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що ОСОБА_4 в установленому законом
порядку та строки звернулася із
відповідною заявою до нотаріуса про
прийняття спадщини після смерті її
сестри, на підставі чого державною
нотаріальною конторою було заведено
спадкову справу № 1425/05 від 16 серпня 2005
року.

Проте ОСОБА_4 свідоцтва про право на
спадщину за законом не отримала,
оскільки ОСОБА_5 заперечує її право на
спадщину та неодноразово звертався із
позовами до суду до ОСОБА_4, а до
державної нотаріальної контори - із
заявами про зупинення видачі ОСОБА_4
свідоцтва про право на спадщину.

Апеляційний суд надав належну оцінку
обставинам справи, встановив
неможливість отримання ОСОБА_4
свідоцтва у справі у визначеному
законом порядку і дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Такі висновки судів відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального та
процесуального закону.

З огляду на викладене, касаційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 12 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 10 червня
2014 року - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 332, 335, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 12 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 10 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
А.С.
Олійник

Т.П. Дербенцева

В.О. Савченко