Справа № 579/1170/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2014 року Кролевецький
районний суд Сумської області

у складі
головуючого судді - Школи М.Г.,

за участі:
секретаря - Сірої С.І.,

з участю
позивачки - ОСОБА_1,

представинка
позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Кролевці
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу та поділу майна
подружжя,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про розірванння шлюбу,
зареєстрованого 21 лютого 1981 року у
відділі ЗАГС Кролевецького
райвиконкому Сумської області, актовий
запис №25 і визнання прва власності на
1/2 частину кв.АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує
наступним чином.

21 лютого 1981 року вона уклала шлюб з
відповідачем ОСОБА_3 у відділі ЗАГС
Кролевецького райвиконкому, її
дошлюбне прізвище ОСОБА_1.

За час шлюбу народилось троє дітей, які
на даний час повнолітні.

На даний час вони мешкають окремо з
лютого 2014 року. Причинами припинення
спільного проживання і подружніх
стосунків є зникнення взаєморозуміння,
зникнення узгодженості дій з питань
шлюбного життя та у вирішенні
побутових питань.

Виникли різні погляди на сімейне життя
через несхожість характерів.

На думку позивачки ОСОБА_1 сім'я
розпалася, поновити сімейні стосунки
неможливо, на примирення вона не
згодна.

Тому, бажаючи розірвати шлюб, вона
звернулася з позовом до суду.

На час звернення до суду з позовом у
спільній сумісній власності з
відповідачем ОСОБА_3 є кв.АДРЕСА_1. Право
власності на заначену квартиру
оформлене на відповідача ОСОБА_3,
правовстановлюючи документи на
зазначену квартиру знаходяться у
відповідача ОСОБА_3 Домовленість між
ними про поділ даного майна - квартиру в
натурі відсутня. Зазначена квартира, як
майно, є неподільним майном, а тому не
може бути присуджена одному із
подружжя.

Тому, позивачка ОСОБА_1 вважає за
доцільне визнати за нею право
власності на 1/2 частину кв.АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 про час і місце
судового засідання повідомлявся
належним чином, про що свідчить
письмове поясненя голови правління
ЖБК-3 Федченка С.В. Причину неявки
відповідач ОСОБА_3 суду не повідомив.
Заяву чи клопотання про відкладення
розгляду справи на іншу дату суду він
не надав. Відповідач ОСОБА_3 ухвалу про
відкриття провадження у справі від 08
вересня 2014 року, копію позовної заяви з
копіями доданих до неї документів
отримав особисто 16 вересня 2014 року, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення зазначених
документів. Пояснення по суті позовних
вимог суду не надав (а.с.18, 28, 85)

Зі згоди позивачки ОСОБА_1 суд ухвалює
заочне рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст.224
ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1,
її представника за довіреністю ОСОБА_2,
дослідивши письмові докази, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні поясненнями
позивачки ОСОБА_1 та матеріалами справи
встановлено, що 21 лютого 1981 року
сторони уклали шлюб, про що в Книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу
відділу ЗАГС Кролевецького
райвиконкому зроблено відповідний
актовий запис за №25, дошлюбне прізвище
позивачки - ОСОБА_1 (а.с.5)

На час звернення до суду позивачки
ОСОБА_1 з позовом сторони неповнолітніх
дітей не мають.

Як убачається із пояснення позивачки
ОСОБА_1 та матеріалів справи, сімейне
життя подружжя не склалося через
несхожість характерів та різні погляди
на сімейне життя.

Вони втратили взаєморозуміння між
собою, не має спільної узгодженості з
питань шлюбного життя та у вирішенні
побутових питань. З лютого 2014 року
припинені подружні стосунки і спільне
проживання. Позивачка ОСОБА_1, як
пояснила у судовому засіданні,
поновлювати спільне проживання і
подружні стосунки намірів не має,
оскільки вважає, що сім'я розпалася,
шлюб носить формальний характер,
примирення між ними не відбудеться.

Причинами розірвання шлюбу є
відсутність взаєморозуміння з питань
сімейного життя, виникнення за час
шлюбу різних поглядів на сімейне життя,
відсутність узгоджених дій щодо
вирішення побутових та сімейних
питань, несхожість характерів, що
негативно впливає у вирішенні
побутових питань та спільного
сімейного життя. Кожен з них живе своїм
життям і не переймається проблемами
іншого, тобто між ними відсутні
взаємність сімейних прав та обов'язків,
які притаманні сім'ї. За таких обставин
є підстави вважати, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечило б інтересам позивачки
ОСОБА_1

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
та положення ст.ст. 110, 112 СК України, суд
приходить до висновку, що подальше
спільне життя сторін і збереження
шлюбу суперечить інтересам позивачки
ОСОБА_1, а тому відповідно до положень
ст.112 СК України є підстави шлюб між
сторонами розірвати.

Враховуючи те, що сторони з лютого 2014
року спільно не проживають і подружні
стосунки не підтримують, а також те, що
сторони раніше неодноразово припиняли
спільне проживання і подружні
стосунки, а послідуючи примирення були
нетривалими, про що пояснила в судовому
засіданні позивачка ОСОБА_1, суд
приходить до висновку про те, що немає
підстав вживати заходи щодо примирення
сторін згідно ст.111 СК України.

Крім того, позивачка ОСОБА_1
категорично не згодна на примирення,
оскільки примирення не відбудеться
через причини розладу сімейного життя
з відповідачем ОСОБА_3

Крім того, спроба судом схилити
подружжя до примирення, враховуючи
причини розладу сімейного життя, може
бути розцінено позивачкою ОСОБА_1 як
вияв зневаги до неї.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про
власність» від 07 лютого 1991 року №697-ХII з
послідуючими змінами і доповненнями
член житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок на
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
примішення, надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

Згідно ст.16 Закону України «Про
власність» від 07 лютого 1991 року №697-ХII з
послідуючими змінами і доповненнями
майно, нажите подружжям за час шлюбу,
належить їм на праві спільної сумісної
власності. Здійснення ними цього права
регулюється цим Законом і Кодексом про
шлюб та сім'ю України.

Аналогічгні положення містяться і у
ст.ст.22, 23 КпШС України 1969 року.

Із свідоцтва про право особистої
власності вбачається, що власником
кв.АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 з 28 вересня 1992 року
(а.с.54)

Згідно довідки КП «Кролевецьке РБТІ»
від 03.11.2014 року №373 вартість кв.АДРЕСА_1
станом на 29.10.2014 року становить 87034 грн
(а.с.64)

Із письмової відповіді виконавчого
комітету Кролевецької міської ради від
29.09.2014 року за №02-30/1796 вбачається, що
буд.АДРЕСА_1 не належить до комунальної
власності територіальної громади
м.Кролевець, а є кооперативним (а.с.45)

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями письмовими ОСОБА_4 від
13.11.2014 року, який є головою правління
ЖБК-3, власністю якого є буд.АДРЕСА_1
(а.с.85)

Згідно п.п. «а» п.2 постанови Пленуму
Верховного Суду України №20 від 22
грудня 1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
власності приватної» судовий захист
права приватної власності громадян
здійснюється шляхом розгляду справ,
зокрема за позовами про визнання права
власності на майно.

Згідно п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недісним та поділ спільного майна
подружжя» спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартира, паєнакопичення в
житлово-будівельному кооперативі.

Як пояснила у судовому засіданні
позивачка ОСОБА_5 на час отримання
відповідачем ОСОБА_3 свідоцтва про
право особистої власності на
кв.АДРЕСА_1 (за станом на 28 вересня 1992
року) ними, тобто, нею і відповідачем
ОСОБА_3, відбулась повна сплата
пайового внеску за дану квартиру за
рахунок спільних коштів, як подружжя.

Таким чином, підставою для виникнення
права власності на квартиру АДРЕСА_1 є
повна сплата ними, сторонами, пайового
внеску на квартиру, яка була надана у
користування на сім'ю із 4 чоловік у 1988
році.

Вказані обставини підтверджуються
даними реєстрації позивачки ОСОБА_1 і
відповідача ОСОБА_3 (а.с.4 зворотня
сторона, 12)

Отже, визначаючи, яке саме майно з
наявного у подружжя є його спільною
сумісною власністю, слід виходити з
того, що відповідно до ст.ст.22, 25, 27, 28
КпШС 1969 року до такої власності може
належити нажите ними в період шлюбу
рухоме майно або не рухоме майно, що за
Законом України від 7 лютого 1991 р №697-ХII
«Про власність» є об'єктом права
приватної власності.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що квартира АДРЕСА_1 у ЖБК -3 є
спільною сумісною власністю сторін, як
подружжя.

Кожен з подружжя має рівні права,
володіння, користування і
розпорядження зазначеною квартирою.

Даних про те, що:

- кв.АДРЕСА_1, набута ОСОБА_3 до шлюбу;

- кв.АДРЕСА_1 набута ОСОБА_3 за час шлюбу,
але на підставі договору дарування або
в порядку спадкування;

- кв.АДРЕСА_1 набута ОСОБА_3 за час шлюбу,
але за кошти, які належали йому
особисто

у матеріалах цивільної справи немає.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні
пояснила, що вступний внесок, у розмірі
30% вартості квартири і щомісячні
платежі до повної сплати пайового
внеску, були здійснені за рахунок
спільних коштів її і відповідача
ОСОБА_3 Вони не припиняли спільного
проживання до початку 1996 року, тобто до
1996 року їх роздільного проживання не
було.

Таким чином, виходячи із
вищевикладеного суд приходить до
висновку про те, що вимоги позивачки
ОСОБА_1 щодо визнання за нею 1/2 частини
кв.АДРЕСА_1, як майна, нажитого подружям
за час шлюбу, підлягають задоволенню і
за нею необхідно визнати право
власності на 1/2 частину зазначеної
квартири.

Позивачка ОСОБА_1 при подачі позовної
заяви сплачений судовий збір у розмірі
243 грн. 60 коп. за позовом про розірвання
шлюбу (а.с.1) і 500 грн. сплачений судовий
збір згідно ухвали судді від 11 серпня
2014 року за позовними вимогами про поділ
майна (а.с.7-8, 20)

Згідно довідки КП «Кролевецьке РБТІ»
від 03.11.2014 року №373 вартість кв.АДРЕСА_1
станом на 29.10.2014 року становить 87034 грн
(а.с.64)

Отже, 1/2 частина зазначеної квартири є
вартістю 43517 грн (87034 грн : 2 = 43517 грн.)

Тому, розмір судового збору, приймаючи
до уваги, що ціна позову щодо визнання
права власності 1/2 частини квартири
становить 43517 грн., згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4
Закону України «Про судовий збір»
становить 435 грн. 17 коп.

В порядку ст.88 ЦПК України підлягає
стягненню з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивачки понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати по справі, пов'язані зі сплатою
судового збору у розмірі 678 грн. 77 коп.
(243 грн. 60 коп. + 435 грн. 17 коп = 678 грн. 77
коп.)

Відповідно до ст.ст.110, 112 СК України,
ст.ст.15, 16 Закону України «Про
власність» від 7 лютого 1991 року №697-ХII,
ст.ст. 22, 23, 28 КпШС України 1969 року, ст.ст.
60, 61, 63 СК України, керуючись ст.ст. 10,11, 60,
209, 212, 214, 215, 218, 224-226, 88 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який
зареєстрований 21 лютого 1981 року у
відділі ЗАГС Кролевецького
райвиконкому Сумської області, актовий
запис №25.

Після розірвання шлюбу позивачці
ОСОБА_1 надалі іменуватися цим
прізвищем - ОСОБА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 право
власності на яку зареєстровано на
ОСОБА_3 28 вересня 1992 року у
Конотопському міжміському бюро
технічної інвентаризації на підставі
свідоцтва про право особистої
власності, яке видане 28 вересня 1992 року
на підставі рішення виконавчого
комітету Кролевецької міської ради за
№403 від 17 вересня 1992 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі, пов'язані зі
сплатою судового збору, у розмірі 678
гривень 77 копійок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Сумської області через
Кролевецький районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня проголошення рішення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення рішення - протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому цим
Кодексом.

Суддя М. Г. Школа