Номер провадження: 22-ц/785/9187/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого:
судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О.,
Громіка Р.Д.

При секретарі:
Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 02 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області, третя особа - ОСОБА_5, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними спорудами, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014р. ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області про скасування свідоцтва про
право власності на житловий будинок з
надвірними спорудами, які знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1 та визнання
недійсним договору купівлі - продажу
зазначеного житлового будинку, що був
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посилаючись на те, що на момент
укладання цього правочину ОСОБА_3 не
набула право власності на житловий
будинок з господарськими спорудами
згідно з діючим на той час
законодавством.

Посилаючись на ці та інші
обставини, позивачка з підстав,
передбачених ст. ст. 203, 215,316, 317, 318, 328, 331,
655, 657 ЦК України просила про
задоволення її вимог.

В заяві від 18.07.2014р. представник
позивачки просив позовні вимоги щодо
скасування свідоцтва про право
власності на житловий будинок з
надвірними спорудами, які знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1 - залишити без
розгляду, а/с. 81.

Представник відповідачки ОСОБА_4
позов не визнав, інші учасники процесу
у судове засідання суду першої
інстанції не з'явилися.

Рішенням суду від 02.09.2014р. у задоволенні
позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити у справі нове рішення, яким
задовольнити її вимоги, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляція
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 не є належним позивачем у
справі, оскільки оскаржуваним
договором купівлі-продажу її права та
інтереси жодним чином не порушено.

Колегія суддів погоджується з цим
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Судом встановлено, що 17.03.2007р. ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 в письмовій формі висловили
намір придбати земельну ділянку та
побудувати будинок з метою його
подальшого продажу, визначивши, що
частки від продажу будинку розподілять
порівну, про що склали відповідну
угоду.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 30.5.2011р. за
ОСОБА_3 було визнано право власності на
самочинно збудований житловий будинок
з господарськими будівлями та
спорудами, який складається з
позначених на плані під. літ. «А-2» -
житлового будинку загальною площею 342,5
кв.м., житловою площею 71,4 кв.м.,
підсобною площею 271,1 кв.м.; під літ. «А» -
цокольного поверху; під літ «а» - ганку;
під літ. «а-1» балкону; №1-12,І,ІІ - споруд,
що розташовані за адресою; АДРЕСА_1.

Після набрання цим рішенням законної
сили, за договором купівлі - продажу від
10.06.2011р., посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_6, зареєстрованого в
реєстрі за №885 та договору про внесення
змін до останнього від 23.06.2011р.,
зареєстрованого в реєстрі за № 999,
ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 зазначений
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами.

Наказом Міністерства юстиції України
від 07.02.2012р. №7/5 в редакції від 28.07.2010р. №
е169/5, який діяв на момент укладання
договору, та додатком №2 до нього, було
затверджене тимчасове положення про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, відповідно до положень
якого рішення суду є
правовстановлюючим документом.

На підставі зазначених вище доказів
суд першої інстанції дійшов висновку,
що посилання позивачки в позовній
заяві та її представника в судовому
засіданні на відсутність права
власності у продавця за оскаржуваним
договором на нерухоме майно є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Суд визнав, що договір про наміри від
17.03.2007р., досліджений в судовому
засіданні не є доказом порушення прав
позивачки, оскільки не впливає на
законність укладання оскаржуваного
договору.

Колегія суддів вважає, що цей висновок
суду є правильним.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способом охорони цивільних
прав у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб'єктивних прав
розуміються закріплення законом
матеріально - правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів передбачений ст. 16 ЦК
України.

Пленум Верховного Суду України у п.5
постанови №9 від 6 листопада 2009р. «Про
судову практику розгляду цивільних
прав про визнання правочинів
недійсними» роз'яснив, що відповідно до
статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину, може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненим правочином.

Установлено, що позивачка не була
стороною оспорюваного правочину, а
саме договору купівлі-продажу
зазначеного нерухомого майна від
10.06.2011р.

Матеріалами справи встановлено і це
визнав суд першої інстанції, що
указаним правочином права та законні
інтереси позивачки не було порушено.

Її доводи, викладені у позовній заяві
та у апеляційній скарзі, не доводять що
укладеним правочином були порушені її
права та законні інтереси.

Так, доводи ОСОБА_2 про те, що вона
передала ОСОБА_3 435 000 грн, еквівалент 87
000 доларів США на придбання земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, з метою
будування на цій ділянці житлового
будинку, які в подальшому мають бути
реалізовані задля отримання прибутку і
що цей прибуток мав бути розподілений в
співвідношенні 50% позивачці та 50
відповідачці після відшкодування в
повному обсязі вкладених коштів,
вищевказаний висновок суду не
спростовують, оскільки рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
13 липня 2012р., залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
11.02.2013р, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5, з
кожного з них, - по 43 500 доларів США,
еквівалент 347 565 грн., на користь ОСОБА_2

Зазначеними рішеннями судів
встановлено, що 30.10.2007р. ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розірвали договір від 30.03.2007р.
про спільну некомерційну діяльність
щодо обєднання зусилля для будівництва
житлового будинку та уклали новий
додатковий договір у відповідності до
якого ОСОБА_3 зобов'язалась до 01.03.2008р.
повернути ОСОБА_2 130 668 дол. США в якості
компенсації витрат, понесених зі
спільною діяльністю.

Наявність рішення Апеляційного суду
від 21.12.2011р., яким за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 було скасовано рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 30.05.2011р., яким за
ОСОБА_3 було визнано право власності на
самочинне збудоване нерухоме майно, ще
не свідчить, що оспорюваним правочином
були порушені права та інтереси ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги
висновку суду не спростовують, а тому
колегія суддів не приймає їх до уваги.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2 є правильним, воно ухвалено у
відповідності до положень ст. ст. 212-215
ЦПК України і підстав для його
скасування або зміни немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції обставини
справи досліджено повно, а зібраним
доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 02 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області В.Ф.Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д. Громік