Справа № 352/1710/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2423/2014
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Вакарук В.М.,
Горейко М.Д.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
комісія з питань захисту прав дитини
Тисменицької РДА, про позбавлення
батьківських прав за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Тисменицького районного суду від 21
жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

04.08.2014 року ОСОБА_2 звернулась з позовом
до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських
прав.

В заяві зазначила, що з 31.08.2006 року по
21.06.2013 року перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі і у них є син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після
розлучення проживає з нею та перебуває
на її утриманні.

Посилаючись на те, що з часу народження
дитини і по даний час відповідач
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків, а саме не
цікавиться фізичним та духовним
розвитком сина, станом здоров'я, не
надає матеріальної допомоги на його
утримання, та подав заяву про те, що він
не заперечує проти позбавлення його
батьківських прав, просила
задовольнити позов.

Рішенням Тисменицького районного суду
від 21 жовтня 2014 року позов задоволено.

Постановлено позбавити ОСОБА_3
батьківських прав відносно сина
ОСОБА_4.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на незаконність рішення
суду.

Судом не було враховано роз'яснень,
зазначених у п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03.2007 року
№ 3 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» про те,
що позбавлення батьківських прав
(тобто прав на виховання дитини, захист
її інтересів, на відібрання дитини в
інших осіб, які незаконно її утримують,
та ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Апелянт вважає необґрунтованим
висновок суду про те, що він не
піклується про здоров'я сина, фізичний,
духовний та моральний його розвиток, не
спілкується з дитиною в обсязі,
необхідному для його нормального
розвитку, не надає йому матеріальної
допомоги, не проявляє щодо нього
батьківської турботи та піклування,
оскільки такий висновок суду не
ґрунтується на жодних доказах.

Суд не дав належної оцінки його
поясненням про те, що він спілкується з
дитиною, надає на його утримання
матеріальну допомогу. Факт постійного
спілкування з сином підтверджений
численними фотознімками в різні
періоди життя.

Апелянт також вважає, що наявний у
матеріалах справи висновок органу
опіки та піклування не є належним
доказом, оскільки не оформлений в
установленому законом порядку, а саме
не підписаний головою Тисменицької РДА
чи його заступником.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
тривалий час ухиляється від виконання
своїх обов'язків по вихованню сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме не
піклується про здоров'я сина, його
фізичний, духовний та моральний
розвиток, не спілкується з дитиною в
обсязі, необхідному для його
нормального розвитку, не надає йому
матеріальної допомоги, не проявляє
щодо нього батьківської турботи та
піклування.

Однак, з таким висновком суду
погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що з
31.08.2006 року по 21.06.2013 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі і у
них є син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
після розлучення проживає з ОСОБА_2 та
перебуває на її утриманні.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
тривалий час проживають в Іспанії, чого
в засіданні суду апеляційної інстанції
представники сторін не заперечили.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 СК мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.171 СК дитина має право
на те, щоб бути вислуханою батьками,
іншими членами сім'ї, посадовими
особами з питань, що стосуються її
особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку,
має бути вислухана при вирішенні між
батьками, іншими особами спору щодо її
виховання, місця проживання, у тому
числі при вирішенні спору про
позбавлення батьківських прав,
поновлення батьківських прав, а також
спору щодо управління її майном.

Діючий СК не встановлює вікових меж для
обов'язку суду вислухати дитину при
вирішенні спору щодо її виховання,
місця проживання, у тому числі при
вирішенні спору про позбавлення
батьківських прав, поновлення
батьківських прав, а також спору щодо
управління її майном.

З матеріалів справи вбачається, що
комісія з питань захисту прав дитини
Тисменицької РДА 18 липня 2014 року
прийняла рішення №12-14/02-20 про
доцільність позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав.

Зазначене рішення прийнято без участі
ОСОБА_3 та з врахуванням поданої ним
14.02.2014 року до Посольства України в
Королівстві Іспанія заяви про згоду на
позбавлення його батьківських прав, а
також на підставі поданих ОСОБА_2
довідки Старолисецької сільської ради
про склад сім'ї, характеристики ОСОБА_2
з місця проживання в с. Старий Лисець,
та акту обстеження
матеріально-побутових умов житлового
будинку в с. Старий Лисець.

Зазначений висновок не може бути
прийнятий до уваги, оскільки як було
вказано вище, сторони постійно
проживають в Іспанії, думка дитини не
була з'ясована, а ОСОБА_3 14 квітня 2014
року подав до Посольства України в
Королівстві Іспанія заяву, якою
заперечив щодо позбавлення його
батьківських прав, і про таку заяву
було відому органу опіки та піклування.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК, суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Встановлено, що на підтвердження
позовних вимог про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 не подала
доказів того, що відповідач ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини, не спілкується з
дитиною та не цікавиться його фізичним
та духовним розвитком.

Натомість, відповідач на заперечення
позову подав фотознімки, на яких він з
сином та дружиною в різні періоди
життя, що спростовує твердження ОСОБА_2
про те, що з моменту народження дитини
відповідач ухилявся від виконання
своїх батьківських обов'язків.

Крім того, при вирішенні даного спору,
судом не було враховано роз'яснень,
зазначених у п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03.2007 року
№ 3 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» про те,
що позбавлення батьківських прав
(тобто прав на виховання дитини, захист
її інтересів, на відібрання дитини в
інших осіб, які незаконно її утримують,
та ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Враховуючи те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а крім того
позивачем не подано доказів ухилення
відповідача від своїх обов'язків по
вихованню дитини, рішення суду слід
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 п.3. ст.309 ЦПК однією з
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду
від 21 жовтня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору комісія з
питань захисту прав дитини
Тисменицької РДА, про позбавлення
батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді:
Л.В. Ясеновенко

В.М. Вакарук

М.Д. Горейко