У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Олійник А.С.,
Дербенцевої Т.П.,
Савченко В.О.,

провівши попередній розгляд цивільної
справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
поділ будинку в натурі та визнання
права власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 8 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, просив
припинити право спільної сумісної
власності на домоволодіння по АДРЕСА_1,
право власності на Ѕ частину якого
зареєстроване за ОСОБА_4, а на Ѕ частину
- за ОСОБА_6; визнати за ним право
власності на окрему квартиру, що
знаходиться у житловому будинку по
АДРЕСА_1 та складається з приміщень,
позначених у технічному паспорті,
виданому Коломийським міжрайонним
бюро технічної інвентаризації 21
листопада 2012 року, цифрами: санвузол -
1-1; коридор - 1-3; кухня - 1-4; паливна - 1-5;
веранда - 1-6; коридор - 1-7; кімната - 1-8;
коридор 1-9; кімната - 1-10; кімната - 1-11;
коридор - 1-12; а також господарські
будівлі та споруди, позначені у
технічному паспорті на схемі земельної
ділянки літерами: прибудова - А1,
гараж-майстерня - Б, гараж - В; сарай - Е;
літня кухня - Ж; сарай - З; навіс - Л; навіс
- М; огорожа - № 1-№ 2; колодязь - № 3.

Позовні вимог обґрунтовано тим, що у 1976
році він із своєю дружиною ОСОБА_6
збудував житловий будинок по АДРЕСА_1.

На підставі договору від 14 березня 1969
року про відведення земельної ділянки
під будівництво житлового будинку
Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації 29 липня 1977
року зареєструвало за ним право
власності на половину будинку.

У червні 1977 року він із дружиною уклав
договір про добровільний поділ
будинку, відповідно до якого йому
виділено коридор 1-1, коридор 1-2, кладову
1-3, кімнату 1-4, кімнату 1-8, кухню 1-9, а
також мезонін літ. А.

27 липня 1978 року виконавчий комітет
Косівської міської ради надав йому
дозвіл на добудову однієї кімнати,
кухні та ванни, 25 травня 1988 року - на
будівництво господарського
приміщення, а 10 червня 1994 року - на
перебудову кухні з розширенням у
будинку та на добудову пивниці з
верандою.

Рішенням виконавчого комітету
Косівської міської ради від 27 березня
2002 року йому надано дозвіл на внесення
змін до технічної документації на
житловий будинок, на підставі чого було
виготовлено новий технічний паспорт, а
29 грудня 2012 року отримав декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації.

Після звернення до реєстраційної
служби Косівського районного
управління юстиції, реєстратор не
прийняв його документи без довідки
бюро технічної інвентаризації про
частку у майні.

Оскільки відповідач, який є
спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_6,
відмовляється вирішити питання про
реєстрацію окремо виділених частин
будинку, то спільна сумісна власність
підлягає припиненню, а за позивачем
необхідно визнати право власності на
окрему частину житлового будинку.

Рішенням Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 27
березня 2014 року позов задоволено.
Припинено право спільної сумісної
власності на домоволодіння по АДРЕСА_1,
право власності на Ѕ частину якого
зареєстроване за ОСОБА_4, а на Ѕ частину
за ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_4 право
власності на окрему квартиру, що
знаходиться у житловому будинку по
АДРЕСА_1 та складається з приміщень,
позначених у технічному паспорті,
виданому Коломийським міжрайонним
бюро технічної інвентаризації 21
листопада 2012 року, цифрами: санвузол -
1-1; коридор - 1-3; кухня - 1-4; паливна - 1-5;
веранда - 1-6; коридор - 1-7; кімната - 1-8;
коридор 1-9; кімната - 1-10; кімната - 1-11;
коридор - 1-12; а також господарські
будівлі та споруди, позначені у
технічному паспорті на схемі земельної
ділянки літерами: прибудова - А1,
гараж-майстерня - Б, гараж - В; сарай - Е;
літня кухня - Ж; сарай - З; навіс - Л; навіс
- М; огорожа - № 1-№ 2; колодязь - № 3.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 8 травня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи в позові, апеляційний суд
на підставі наданих сторонами доказів
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що житловий будинок по АДРЕСА_1 є
самочинним будівництвом, оскільки
відсутній дозвіл на його будівництво, а
тому не може бути об'єктом поділу у
судовому порядку.

Висновки апеляційного суду
відповідають встановленим обставинам
справи та положенням ст. 376 ЦК України.

З огляду на викладене, касаційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 8 травня 2014 року - залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 332, 335, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 8 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
А.С.
Олійник

Т.П. Дербенцева

В.О. Савченко