АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/790/7781/14
інстанції - Лігус С.М.
Справа № 2029/9091/12
Доповідач - Колтунова
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридична
компанія «Х Легіон» в особі директора
Індутного Станіслава Миколайовича на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 05 вересня 2014 року за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Правекс-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Правекс
Банк» про визнання договору поруки
припиненим,-

ВСТАНОВИЛА:

13 вересня 2012 року представник
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Правекс-Банк» (далі -
ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 07
листопада 2008 року між акціонерним
комерційним банком «Правекс-Банк», в
подальшому найменування юридичної
особи було змінено на ПАТ КБ
«Правекс-Банк», та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 6426-007/08Р,
відповідно до умов якого позивачем
надано ОСОБА_3 кредит на споживчі цілі в
розмірі 338 720,00 грн. на строк з 07
листопада 2008 року до 07 листопада 2028
року, з відсотковою ставкою 18,99
відсотків річних (далі - кредитний
договір).

07 листопада 2008 року, в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки № 6426-007/08Р,
відповідно до умов якого остання
передала в іпотеку належну їй на праві
власності квартиру АДРЕСА_1 (далі -
договір іпотеки).

Також 07 листопада 2008 року, в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, між позивачем та
ОСОБА_1 було укладено договір поруки №
6426-007/08Р, відповідно до умов якого
останній зобов'язався нести солідарну
майнову відповідальність перед
позивачем за виконання ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором
(далі - договір поруки).

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором, станом на 19 квітня 2012 року
виникла заборгованість в розмірі 529 276,41
грн., де непогашений кредит становить 338
201,28 грн., пеня за невчасну сплату
кредиту - 1 535,71 грн., непогашені відсотки
за користування кредитом - 132 803,98 грн.,
пеня за несвоєчасне погашення
відсотків - 56 735,44 грн.

Зважаючи на зазначене, позивач просив
стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1
на його користь заборгованість за
кредитним договором в розмірі 529 276,41
грн. та судовий збір в розмірі 3 219,00 грн.

23 січня 2013 року представником
відповідачів подано заперечення на
позовну заяву, в якій просив у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Правекс-Банк» відмовити. Зазначив, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження отримання ОСОБА_3
кредитних грошових коштів. Вимога щодо
стягнення пені заявлена з порушенням
строків позовної давності.

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 12 грудня
2013 року позовну заяву ПАТ КБ
«Правекс-Банк» задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь
ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість
за кредитним договором в сумі 529 276,41
грн. та судовий збір в сумі 3 219,00 грн.

04 лютого 2014 року представником
відповідачів подано заяву про перегляд
заочного рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 12 грудня
2013 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 14 лютого 2014 року
заочне рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 12 грудня
2013 року скасовано, справу призначено до
розгляду в загальному порядку.

17 лютого 2014 року представником ОСОБА_1
подано зустрічний позов до ПАТ КБ
«Правекс-Банк» про визнання договору
поруки припиненим.

В обґрунтування зустрічного позову
зазначив, що вищевказаний договір
поруки є припиненим з 28 грудня 2009 року у
зв'язку зі зміною основного
зобов'язання без згоди поручителя. Так,
28 грудня 2009 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«Правекс-Банк» укладено договір про
внесення змін та доповнень до
кредитного договору, відповідно до
якого проведено реструктуризацію
простроченої заборгованості,
внаслідок чого було збільшено обсяг
відповідальності поручителя.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 05 вересня
2014 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк»
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Правекс-Банк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 593 523,97 грн.
та судовий збір в сумі 3 654,00 грн. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання
договору поруки припиненим відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
представником ОСОБА_1 подано
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову ПАТ КБ
«Правекс-Банк» відмовити, зустрічний
позов задовольнити. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Вважає рішення
незаконним, висновки суду першої
інстанції такими, що не відповідають
обставинам справи. Судом першої
інстанції не надано належної оцінки
факту зміни основного зобов'язання без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшено обсяг його відповідальності.
ОСОБА_1 як поручителя не було
повідомлено про зміну основного
зобов'язання.

В судовому засідання суду апеляційної
інстанції від 25 грудня 2014 року
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4, апеляційну
скаргу підтримала, 29 грудня 2014 року в
судове засідання не з'явилася, про час
та місце слухання справи була
повідомлена належним чином (а. с. 280).

Представник ПАТ КБ «Правекс-Банк» -
ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної
скарги заперечувала.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася,
про час та місце слухання справи
повідомлена належним чином ( а. с. 275, 281).

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши наведені в скарзі доводи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«Правекс-Банк» та стягуючи солідарно з
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в сумі 593 523, 97 грн., суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_3 порушила
покладені на неї зобов'язання за
кредитним договором, погашення кредиту
в строки та на умовах, зазначених в
кредитному договорі, не здійснювала,
зважаючи на що, станом на 17 березня 2014
року виникла заборгованість в сумі 593
523,97 грн., де заборгованість за тілом
кредиту - 338 201,28 грн., заборгованість за
відсотками - 255 322,69 грн. Зважаючи на що, у
позивача виникло право вимагати
дострокове погашення кредиту. Оскільки
правові підстави для визнання договору
поруки припиненим відсутні, суд першої
інстанції дійшов висновку, що сума
заборгованості підлягає стягненню з
відповідачів в солідарному порядку.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується
письмовими доказами та не
заперечується сторонами, що 07
листопада 2008 року між ПАТ КБ
«Правекс-Банк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №6426-007/08Р (а.с. 8-10).

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 5.1.
кредитного договору позивач надав
позикодавцю кредит в національній
валюті для споживчих цілей на загальну
суму 338 720,00 грн., терміном з 07 листопада
2008 року до 07 листопада 2028 року, зі
сплатою 18,99 відсотків річних за час
фактичного користування кредитом, а
відповідач зобов'язався повернути
отриманий кредит, сплатити відсотки за
користування ним та виконати свої
зобов'язання відповідно до умов
договору та у повному обсязі.

Відповідно до пунктів 4.1. - 4.4.
кредитного договору ОСОБА_3
зобов'язалася погашати заборгованість
за кредитом та сплачувати відсотки
щомісяця до десятого числа наступного
місяця.

Відповідно до пункту 1.3. кредитного
договору у кожному випадку невиконання
(неналежного виконання) позичальником
своїх зобов'язань за договором, розмір
відсоткової ставки збільшується на
один відсоток річних. У випадку
наступного невиконання зобов'язань за
договором розмір відсоткової ставки
збільшується з урахуванням збільшення
відсоткових ставок, зроблених раніше,
відповідно до умов даного пункту
договору. Новий розмір відсоткової
ставки встановлюється від дня,
наступного за днем внесення платежів.

Пунктами 7.1., 7.1.4., 8.1., 8.2. кредитного
договору передбачено право позивача
вимагати дострокове погашення
заборгованості за кредитом, сплати
належних відсотків та пені внаслідок
невиконання або неналежного виконання
умов договору.

07 листопада 2008 року, з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, між позивачем та
ОСОБА_3, було укладено договір іпотеки
№ 6426-007/08Р, відповідно до умов якого
остання передала в іпотеку належну їй
на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, 07 листопада 2008 року, в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, між позивачем та
ОСОБА_1 було укладено договір поруки №
6426-007/08Р, відповідно до умов якого
останній зобов'язався нести солідарну
майнову відповідальність перед
позивачем за виконання у повному
обсязі ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором (а.с. 22, 23).

Договором від 28 грудня 2009 року було
внесено зміни та доповнення до
кредитного договору, відповідно до
яких пункт 4.1. викладено в наступній
редакції: «Позичальник зобов'язується
погашати заборгованість за кредитом
щомісяця до 10 числа наступного місяця
включно, шляхом внесення грошових
коштів згідно графіку погашення,
встановленого у Додатку 2 до цього
договору» (а.с. 11).

Поручитель вважав, що в цій додатковій
угоді мала місце зміна основного
зобов'язання шляхом проведення
реструктуризації заборгованості без
надання ним на це згоди, внаслідок чого
збільшився обсяг його
відповідальності, що є правовою
підставою для припинення поруки за
договором № 6426-007/08Р від 07 листопада 2008
року.

Разом з тим, як в суді першої, так і в
суді апеляційної інстанції, не було
надано доказів, що свідчать про
збільшення за договором поруки обсягу
відповідальності ОСОБА_1 у зв'язку з
внесенням змін до кредитного договору.

З Додатку 2 до договору про внесення
змін та доповнень до кредитного
договору вбачається, що була проведена
реструктуризація заборгованості, яка
виникла станом на 28 грудня 2009 року.

Збільшення суми щомісячних платежів, з
метою погашення заборгованості, не
свідчить про збільшення обсягу
відповідальності за кредитним
договором.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте, якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання. Якщо в договорі поруки
такі умови сторонами не узгоджені, а з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень частини першої статті 559 ЦК
порука припиняється у разі зміни
основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної в
постанові від 20 лютого 2013 року у справі
№ 6-172цс12, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7
ЦПК України є обов'язковою для всіх
судів України щодо застосування одних
і тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, відповідно
до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. До припинення поруки
призводять такі зміни умов основного
зобов'язання без згоди поручителя, які
призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку стосовно того,
що обсяг відповідальності поручителя
за кредитним договором внаслідок
реструктуризації боргу відповідно до
договору про внесення змін та
доповнень до кредитного договору не
збільшився, у зв'язку з чим правові
підстави для визнання поруки
припиненою відсутні.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку стосовно того, що зустрічний
позов ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

В цій частині доводи представника
апелянта ОСОБА_1, викладені в
апеляційній скарзі, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Не є правовою підставою для скасування
рішення суду й доводи стосовно того, що
в порушення вимог п.10 ч.2 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
відповідачі з метою досудового
врегулювання спору не були попереджені
шляхом направлення на їх адресу
письмових вимог про примусове повне
дострокове повернення споживчого
кредиту, сплату процентів та пені
відповідно до укладеного кредитного
договору та додаткового договору до
нього, а тому позовні вимоги були
передчасними, зважаючи на що, також не
можуть бути визнані обґрунтованими.

Зазначена правова позиція викладена в
рішення Конституційного Суду України
від 09 липня 2002 року у справі № 1-2/2002,
відповідно до якої право на судовий
захист не позбавляє суб'єктів
правовідносин можливості досудового
врегулювання спорів. Це може бути
передбачено цивільно-правовим
договором, коли суб'єкти правовідносин
добровільно обирають засіб захисту
їхніх прав. Досудове врегулювання
спору може мати місце також за
волевиявленням кожного з учасників
правовідносин і за відсутності у
договорі застереження щодо такого
врегулювання спору. Таким чином,
обрання певного засобу правового
захисту, у тому числі і досудового
врегулювання спору, є правом, а не
обов'язком особи, яка добровільно,
виходячи з власних інтересів, його
використовує. Встановлення законом
обов'язкового досудового врегулювання
спору обмежує можливість реалізації
права на судовий захист.

Крім того, відповідно до роз'яснень п. 29
вищенаведеної постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України,
при вирішенні спорів про дострокове
повернення кредиту суд має враховувати
положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з
того, що якщо договором встановлено
обов'язок позичальника повернути
кредит частинами (із розстроченням), то
в разі прострочення повернення
чергової частини кредитодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини кредиту, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому від суми кредиту.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, що
оскільки кредитним договором було
передбачено положення про дострокове
повернення кредиту в разі неналежного
виконання умов договору, то в даному
випадку кредитор має право на
звернення безпосередньо до суду.

Що ж стосується посилання апелянта на
невідповідність наданого позивачем
розрахунку загальної заборгованості
за кредитним договором, то колегія
суддів вважає їх недоведеними.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянтом на підтвердження вказаних
посилань не було надано до суду першої
та апеляційної інстанції будь-яких
належних та допустимих доказів, що
свідчать про невідповідність наданого
позивачем розрахунку загальної
заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, наданий до суду позивачем
розрахунок загальної заборгованості
за кредитним договором містить повну
інформацію про надходження платежів,
нарахування процентів та пені,
посилання на внесені боржником суми у
погашення заборгованості, у зв'язку з
чим, у суду відсутні підстави для
сумнівів у правильності наданого
розрахунку (а. с. 7, 289 - 291).

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314,
ст.ст. 10, 60, 303, 304, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія
«Х Легіон» в особі директора Індутного
Станіслава Миколайовича - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 05 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: