Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Писаної Т.О.,
Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 17 лютого 2014 року та ухвалу
Апеляційного суду Черкаської області
від 13 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
(далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»)
звернулося до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 02
жовтня 2006 року між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_6 було укладено кредитний договір
№ 2301/1006/88-633, відповідно до умов якого
банк зобов'язався надати позичальнику
грошові кошти у вигляді
відновлювальної лінії, що не
поновлюється, у розмірі 35 тис. дол. США,
а позичальник зобов'язувався у порядку
та на умовах, визначених кредитним
договором, повернути кредит, виплатити
проценти за користування кредитом,
сплатити комісію та інші передбачені
платежі у розмірі, строки та на умовах,
що передбачені графіком погашення
кредиту.

28 листопада 2012 року Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк», яке
є правонаступником АКБ
«ТАС-Комерцбанк», відступив ТОВ «ФК
«Вектор Плюс», відповідно до договору
факторингу № 15 та договору про
відступлення прав за іпотечними
договорами, свої права вимоги до
відповідача за зобов'язаннями по
кредитному договору № 2301/1006/88-633 від 02
жовтня 2006 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
кредитними договором, у неї виникла
заборгованість у розмірі 29 381,98 дол. США,
що за офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку становить 234 850,17 грн, яку
позивач просив стягнути у судовому
порядку.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 17 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Черкаської області
від 13 травня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 02 жовтня 2006 року
між Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір № 2301/1006/88-633,
відповідно до умов якого банк
зобов'язався надати позичальнику
грошові кошти у вигляді
відновлювальної лінії, що не
поновлюється, у розмірі 35 тис. дол. США,
а позичальник зобов'язувався у порядку
та на умовах, визначених кредитним
договором, повернути кредит, виплатити
проценти за користування кредитом,
сплатити комісію та інші передбачені
платежі у розмірі, строки та на умовах,
що передбачені графіком погашення
кредиту.

У період з 14 липня 2009 року по 01 серпня 2011
року між сторонами було укладено шість
додаткових угод до кредитного договору
від 02 жовтня 2006 року.

28 листопада 2012 року Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк», яке
є правонаступником АКБ
«ТАС-Комерцбанк», відступив ТОВ «ФК
«Вектор Плюс», відповідно до договору
факторингу № 15 та договору про
відступлення прав за іпотечними
договорами, свої права вимоги до
відповідача за зобов'язаннями по
кредитному договору № 2301/1006/88-633 від 02
жовтня 2006 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем не надано належних
доказів на підтвердження отримання
відповідачем кредитних коштів у
розмірі 35 тис. дол. США, а доведено лише
отримання кредиту у розмірі 29 800 дол.
США, тобто за виключенням суми - 5200 дол.
США, отримання якої заперечує
відповідач.

Вказаний висновок суду не відповідає
вимогам статей 213, 214 ЦПК України щодо
законності і обґрунтованості рішення
суду.

Так, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні

Встановивши факт отримання
відповідачем кредитних коштів у
розмірі 29 800 дол. США, суди у порушення
вищевказаних вимог процесуального
закону не вирішили питання про
стягнення цієї заборгованості та
фактично залишили існуючий між
сторонами спір без вирішення.

Також суди вказали на неможливість
встановити розмір заборгованості за
кредитним договором, однак з таким
висновком судів погодитися не можна,
оскільки ними не зазначено причин з
яких вони вважали необґрунтованим
розрахунок заборгованості, наданий
позивач на підтвердження своїх
позовних вимог та наявність заперечень
відповідача проти такого розрахунку.

Крім того, вказуючи на небажання
позивача звертатися із клопотанням про
призначення експертизи для
встановлення розміру заборгованості,
суди не врахували, що якщо між
сторонами виникає спір щодо розміру
заборгованості, то залежно від того яка
сторона його оспорює вона зобов'язана
за змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК України
довести інший розмір, зокрема, подати
клопотання про призначення та
проведення відповідної судової
експертизи.

Також колегія суддів не може
погодитися з висновком судів про
недоведеність позивачем надання
відповідачу кредиту у розмірі 5200 дол.
США, з тих підстав, що єдиним належним
та допустимим доказом цього може бути
заява ОСОБА_6 на видачу готівки.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 212 ЦПК України
жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності

В основу оскаржуваних судових рішень
судами покладені лише заперечення
відповідача проти отримання кредиту у
розмірі 5200 дол. США, разом з тим суди не
звернули уваги, що в матеріалах справи
наявна квитанція про видачу готівки
від 19 жовтня 2006 року, відповідно до якої
відповідач на виконання умов
кредитного договору від 02 жовтня 2006
року отримала кошти у розмірі 5200 дол.
США. Відповідачем будь-яких належних і
допустимих доказів на спростування
цієї обставини, окрім заперечень, не
надано.

Колегія суддів приходить до висновку,
що оскаржувані судові рішення не
можуть бути визнані законними і
обґрунтованими, оскільки при їх
постановленні судами порушені вимоги
процесуального закону, крім того суди
залишили взагалі не вирішеним наявний
між сторонами спір, а тому ці рішення на
підставі ст. 338 ЦПК України необхідно
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
задовольнити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 17 лютого 2014 року та
ухвалу Апеляційного суду Черкаської
області від 13 травня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. ТкачукСудді:
В.С. Висоцька Т.О. Писана О.В. Умнова І.М.
Фаловська