Комінтернівський районний суд
Провадження № 2/641/426/2014
У Х В А Л А

08 січня 2014 року

Суддя Комінтернівського районного
суду м. Харкова Боговський Д.Є.,
розглянувши заяву Публічного
акціонерного товариства Банк
«Меркурій» про забезпечення позову у
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Банк
«Меркурій» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ Банк «Меркурій» звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
ОСОБА_1 на користь банку заборгованість
за договором № 18-06П-14 про надання
споживчого кредиту в іноземній валюті
від 30.01.2008 та № 18-06П-200 про іпотечний
договір в іноземній валюті від 13.09.2007 в
розмірі 2614396,08 грн., відшкодувати судові
витрати.

Разом з позовною заявою позивач надав
заяву про забезпечення позову, в якій
просить накласти арешт на все майно, що
належить відповідачу ОСОБА_1, а також
тимчасово заборонити відповідачу
виїзд за межі України до виконання ними
своїх зобов’язань, мотивуючи, що
заборгованість перед банком досить
значна, боржники найчастіше передають
третім особам свої права власності на
майно та кошти або переховують їх від
банку та державної виконавчої служби,
проводять інші операції з майном та
коштами з метою позбавлення банку
можливості задовольнити свої вимоги,
тому невжиття заходів може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно до ч.2 ст. 151 ЦПК України, у заяві
про забезпечення позову повинно бути
зазначено: причини у зв’язку з чим
потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтування його
необхідності; інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.

Позивачем не зазначено
майно відповідача, на яке необхідно
накласти арешт, не надано даних щодо
майна, яке належить відповідачу та його
вартості.

Відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
22 грудня 2006 року “Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову” вирішуючи питання про
забезпечення позову суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв’язку із застосуванням
відповідних заходів.

Забезпечення позову спрямоване, перш
за все, проти несумлінних дій
відповідача, який за час розгляду
справи може приховати майно, продати,
знищити чи знецінити його тощо.
Підставою забезпечення позову є
обґрунтоване припущення заявника, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Пунктом 6 зазначеної постанови
передбачено, що, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При цьому матеріали справи не містять
доказів чи обґрунтування доводів
позивача про те, що виконання рішення у
майбутньому може бути утруднене чи
відповідач буде ухилятись від
виконання такого рішення.

Клопотання про забезпечення позову не
містить посилання на беззаперечні
мотиви, за якими позивач вважає, що
захист його прав, свобод та інтересів
буде неможливим без вжиття відповідних
заходів і для їх відновлення необхідно
буде докласти значних зусиль та витрат,
а також не вказано в чому полягає
значимість таких зусиль і наскільки
значні витрати будуть позивачем при
цьому понесені.

Водночас обмеження громадянина у праві
виїзду за межі України є виключним
заходом, оскільки обмежує
конституційні права особи, закріплені
ст.ст. 33, 64 Конституції України, а саме:
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України.
Конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією України.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
забезпечення позову, а тому відповідна
заява ПАТ Банк «Меркурій» задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України,
суддя –

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства Банк
«Меркурій» про забезпечення позову у
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Банк
«Меркурій» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Копію ухвали направити до відома
сторонам у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -ОСОБА_2