У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,
Парінової
І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи: приватні нотаріуси Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
ОСОБА_8, Харківське міське управління
юстиції, про визнання договорів
купівлі-продажу квартир недійсними,
витребування майна із чужого
незаконного володіння, визнання права
власності, скасування державної
реєстрації, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 03 квітня
2014 року та рішення апеляційного суду
Харківської області від 14 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання
договорів купівлі-продажу квартир
недійсними, витребування майна із
чужого незаконного володіння, визнання
права власності, скасування державної
реєстрації, обґрунтовуючи вимоги тим,
що з 10 жовтня 1981 року по 12 липня 2006 року
він перебував в зареєстрованому шлюбі
з ОСОБА_2

Вказував, що перебуваючи у
зареєстрованому шлюбі, за
ОСОБА_2 було зареєстровано право
власності на квартири № 29 та № 30 у
будинку АДРЕСА_1, які є спільною
сумісною власністю подружжя.

09 червня 2010 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3
договір купівлі-продажу квартири № 30 у
будинку АДРЕСА_1 та з ОСОБА_4 договір
купівлі-продажу квартири № 29 у будинку
АДРЕСА_1.

При укладанні вказаних договорів
ОСОБА_2 надала нотаріусу заяву про те,
що вона у шлюбі не перебуває, та в цій
заяві не зазначила, що майно, яке
відчужується, є спільною сумісною
власністю подружжя.

21 вересня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
був укладений договір купівлі-продажу
квартири № 29 за вказаною адресою.

17 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 був укладений договір
купівлі-продажу квартири № 30 за
зазначеною адресою.

Вказуючи, що він не давав письмової
згоди на продаж квартир, які
знаходились у спільній сумісній
власності подружжя, позивач просив
визнати вказані договори недійсними.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 03 квітня 2014 року,
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано договір купівлі-продажу 1/2
частини квартири № 30 у будинку АДРЕСА_1,
укладений 09 червня 2010 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 і договір
купівлі-продажу 1/2 частини квартири № 29
у будинку АДРЕСА_1, укладений 09 червня
2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
недійсними. В іншій частині в
задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 14 травня 2014
року, рішення суду першої інстанції
скасовано та у справі ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову було
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити нове рішення про повне
задоволення позовних вимог, а саме:
договори купівлі-продажу зазначених
квартир визнати недійсними,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з наявності підстав для
часткового задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив із безпідставності позовних
вимог.

Судами встановлено, що з 10 жовтня 1981
року по 12 липня 2006 року ОСОБА_1
перебував в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2 Перебуваючи у зареєстрованому
шлюбі, за ОСОБА_2 було зареєстровано
право власності на квартири № 29 та № 30
у будинку АДРЕСА_1, які є спільною
сумісною власністю подружжя.

09 червня 2010 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3
договір купівлі-продажу квартири № 30 у
будинку АДРЕСА_1 та з ОСОБА_4 договір
купівлі-продажу квартири № 29 у будинку
АДРЕСА_1.

При укладанні вказаних договорів
ОСОБА_2, надала нотаріусу заяву про те,
що вона у шлюбі не перебуває, та в цій
заяві не зазначила, що майно, яке
відчужується, є спільною сумісною
власністю подружжя.

21 вересня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
був укладений договір купівлі-продажу
квартири № 29 у будинку АДРЕСА_1.

17 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 був укладений договір
купівлі-продажу квартири № 30 у будинку
АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції вірно врахував
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 липня 2011 року, залишене
без змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 18 жовтня 2011
року, згідно якого у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання договорів
купівлі-продажу квартир недійсними
було відмовлено.

Також суд апеляційної інстанції вірно
врахував рішення апеляційного суду
Харківської області від 22 жовтня 2013
року, залишене без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2014 року, згідно
якого визнано договір купівлі - продажу
1/2 частини квартири № 30 по АДРЕСА_1,
укладений 09 червня 2010 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і договір купівлі -
продажу 1/2 частини квартири № 29 по
АДРЕСА_1, укладений 09 червня 2010 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 недійсними.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину зазначених квартир. В іншій
частині позову відмовлено.

При цьому, суд апеляційної інстанції
врахував, що звертаючись до суду з
позовом про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу спірних
квартир від 09 червня 2010 року, укладених
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_3, позивач
послався на те, що при укладанні
договорів купівлі-продажу спірних
квартир ОСОБА_2 не повідомила його про
намір продати свою частку в квартирах
покупцям ОСОБА_4 та ОСОБА_3, чим порушила
його переважне право на купівлю частки
у праві спільної часткової власності.

Проте, ОСОБА_1 з позовом до суду про
переведення на нього прав та обов'язків
покупця 1/2 частин квартир № 29, № 30 по
АДРЕСА_1 не звертався, а також не вносив
на депозитний рахунок суду грошову
суму, яку за договорами купівлі-продажу
квартир повинен сплатити покупець.

Крім того, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку про
помилковість рішення суду першої
інстанції про те, що порушення
переважного права ОСОБА_1 на купівлю
частки у праві спільної часткової
власності на квартири, є підставою для
визнання частково недійсними
договорів купівлі-продажу спірних
квартир, оскільки цивільним
законодавством передбачено інші
наслідки порушення положення ч. 4
ст. 362 ЦК України.

Крім того, вирішуючи справу, суд
апеляційної інстанції вірного виходив
з того, що доказів того, що договір
купівлі-продажу квартири № 30 за
вказаною адресою, укладений 17
листопада 2011 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 є
фіктивним, матеріали справи не містять.

Також, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо витребування у власність ОСОБА_2
майна із чужого незаконного володіння.

Таким чином, рішення суду апеляційної
інстанції є законне та обґрунтоване,
при ухваленні рішення суд апеляційної
інстанції належним чином визначився з
характером спірних правовідносин,
зазначені висновки суду апеляційної
інстанції відповідають обставинам
справи, а також узгоджуються з нормами
матеріального та процесуального права,
які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 14 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна Судді:
В.М. Коротун І.К. Парінова О.В.
Ступак С.П. Штелик