Номер провадження: 22-ц/785/9009/14
Головуючий у першій інстанції Пащенко
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до комунального
підприємства «Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» про визнання
недійсним особового рахунку,
встановлення і якій кількості, яким
чином (засобами) надавалися послуги по
теплопостачанню, встановлення в якій
кількості, яким чином (засобами)
власник квартири отримувала послуги з
14.09.2009 року по теперішній час, визнання
дій в частині нарахування за послуги,
які не надаються неправомірно,
зобов'язання припинити дії з
нарахування за надання послуги
централізованого опалення, визнання
недійсним боргу, зобов'язання списати
борг з особистого рахунку,
встановлення факту порушення законів,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Ізмаїльського міскрайонного
суду Одеської області від 16 вересня 2014
року, -

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до КП «Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» про визнання
недійсним особового рахунку НОМЕР_1
відкритого на ім'я ОСОБА_4, встановлення
в якій кількості, яким чином (засобами)
надавалися послуги по теплопостачанню
власнику квартири АДРЕСА_1,
встановлення в якій кількості та яким
чином (засобами) власник квартири
АДРЕСА_1 отримувала вказані послуги від
КП «Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» з 14.09.2009 року
по теперішній час, визнання дій КП
«Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» в частині
нарахування за послуги які не
надаються неправомірними, зобов'язання
відповідача припинити незаконне
нарахування за ненадані послуги
централізованого опалення, визнання
недійсним боргу перед КП «Теплові
мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» в сумі
3486 грн. 49 коп., зобов'язання списання
боргу з особового рахунку НОМЕР_1, та
стягнення матеріальної шкоди в сумі 500
грн..

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилався на те, що вона
проживає в АДРЕСА_1. До 2009 року вона
являлась споживачем послуг КП «Теплові
мережі Ізмаїлтеплокомуненерго». За
період з 2006 року по 2009 року мешканці
будинку неодноразово зверталися до КП
«Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» щодо
аварійного стану батарей, опалення,
низької якості послуг, та відключення
батарей опалення, проте відповідач не
відреагував та не прийняв заходів по
відключенню її квартири від
централізованого опалення. У зв'язку з
чим, позивач 14.09.2009 року здійснила
відключення від мережі опалення за
власні кошти.

У жовтні 2009 року працівник КП «Теплові
мережі Ізмаїлтеплокомуненерго»
здійснив огляд квартири позивача на
предмет відсутності батарей опалення,
проте відмовився скласти акт. Але не
зважаючи на відсутність батарей
опалення відповідач продовжує
нараховувати плату за послуги
централізованого опалення, яка
нараховується на особистий рахунок
НОМЕР_1, відкритий на ім'я мати позивача,
яка померла 13.09.2011 року.

За період з жовтня 2009 року по липень 2012
року заборгованість позивача складає
3429,36 грн. Крім того, позивач вказує, що
договір з відповідачем вона не
укладала, на її ім'я не відкритий
особовий рахунок, отже вона не є
споживачем послуг, а відповідач не є
постачальником послуг, так як з 09.10.2009
року її квартира фактично відключена
від центрального опалення. З
урахуванням вищевикладеного позивач
вважає, що дії КП «Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» є
протизаконними та носять
систематичний протиправний характер у
зв'язку з чим діями відповідача їй
нанесено матеріальну шкоду в сумі 4 486
грн.

В ході розгляду справи 16.12.2013 року
ОСОБА_2 змінила позовні вимоги та
просила визнати недійсним особовий
рахунок НОМЕР_1 відкритий на ім'я
ОСОБА_4, ОСОБА_2, встановити в якій
кількості, яким чином (засобами)
надавалися послуги КП «Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» по
теплопостачанню власнику квартири
АДРЕСА_1, встановити в якій кількості та
яким чином (засобами) власник квартири
АДРЕСА_1 отримувала вказані послуги від
КП «Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» з 14.09.2009 року
по теперішній час, визнати дії КП
«Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» в частині
нарахування за послуги які не
надаються неправомірними, зобов'язати
відповідача припинити незаконне
нарахування за ненадані послуги
централізованого опалення, визнати
недійсним борг перед КП «Теплові
мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» в сумі
5249 грн. 89 коп., зобов'язати списати борг
з особового рахунку НОМЕР_1, встановити
факт порушення законів, стягнути
моральну шкоду в сумі 10000 грн. та
матеріальну шкоду в сумі 1570 грн.

15.09.2014 року ОСОБА_2 подала заяву в якій
вона оцінює моральну шкоду у розмірі 2400
грн. та матеріальну шкоду в розмірі 7 600
грн., які просить стягнути з
відповідача.

В судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 16 вересня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що на
підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України та п. 30
Правил надання послуг по
централізованому опаленню, постачання
холодної та гарячої води та
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 року № 630, відповідач
зобов'язаний своєчасно, щомісячно
вносити плату не лише за квартиру, але й
за комунальні послуги, а саме:
централізоване опалення за
затвердженими в установленому порядку
тарифами.

Відповідно ст. 19 Закону України «Про
теплопостачання» споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію, а
відповідно до ст. 25 вищезазначеного
Закону у разі відмови споживача
оплачувати споживання теплової
енергії заборгованість стягується в
судовому порядку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з п.п. 1,2,4 ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
житлово-комунальні послуги
поділяються на комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, вивезення побутових відходів
тощо), послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
(прибирання внутрішньобудинкових
приміщень та прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, освітлення місць загального
користування, поточний ремонт,
вивезення побутових відходів тощо) та
на послуги з ремонту приміщень,
будинків, споруд (заміна та підсилення
елементів конструкцій та мереж, їх
реконструкція, відновлення несучої
спроможності несучих елементів
конструкцій тощо). Отже послуги по
обслуговуванню внутрішньобудинкових
мереж опалення є одним із видів
комунальних послуг.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи, або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 26.09.2012 року
по справі №2-3022/2011, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 21.12.2012 року власником
квартири №8 в багатоквартирному
житловому будинку №11 по вул. Клушина в
м. Ізмаїлі Одеської області була
ОСОБА_4, яка померла 13.09.2011 року. Після її
смерті вказану квартиру успадкувала її
донька ОСОБА_2, яка проживала разом зі
своєю матір'ю на день смерті, була
зареєстрована в успадкованій квартирі,
і подала заяву про прийняття спадщини
до Ізмаїльської державної
нотаріальної контори. За ст. 1268 ЦК
України спадщина їй належить з часу
відкриття спадщини, (а.с. 18-21).
Постачальником теплової енергії до
вказаного багатоквартирного будинку, в
якому знаходиться квартира
відповідача, є КП «Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго», яке
забезпечує обслуговування внутрішньо
будинкових мереж, забезпечує
теплопостачання до будинку. Згідно з
особовими рахунками, житло
забезпечується централізованим
опаленням.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 26.09.2012 року з
ОСОБА_2 на користь КП «Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» стягнуто
заборгованість за послуги з
централізованого опалення в сумі 3429,36
грн. і за обслуговування
внутрішньобудинкових мереж у сумі 57,13
грн., яка утворилася за період з 01.10.2009
року по 01.08.2012 року (а.с. 20).

В позовній заяві від 07.10.2013 року
позивачка просить суд визнати
недійсним особовий рахунок НОМЕР_1,
визнати недійсним борг перед КП
«Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» в сумі 3486. грн.
49 коп., а також зобов'язати списати борг
з особового рахунку НОМЕР_1.

Однак рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 26.09.2012 року, яке набрало законної
сили, вже встановлено правомірність
відкриття особового рахунку НОМЕР_1 на
ім'я ОСОБА_2, а також правомірність
нарахування заборгованості в сумі 3486
грн. 49 коп. (заборгованість за послуги з
централізованого опалення в сумі 3429,36
грн. і за обслуговування
внутрішньобудинкових мереж у сумі 57,13
грн., яка утворилася за період з 01.10.2009
року по 01.08.2012 року)

При цьому також встановлено, що
розрахунок оплати за надані послуги з
централізованого опалення та
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж опалення проводився згідно
тарифам, затвердженим рішеннями
виконавчого комітету Ізмаїльської
міської ради № 1555 від 25.11.2004 року, №1695
від 15.12.2008 року, №1 від 06.01.2011 року.

Тарифи на теплову енергію сформовані
на підставі Закону України «Про
теплопостачання», Порядку формування
тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії та послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 955 від 10.07.2006 р. та
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1267 від 24.10.2007 р. внесені зміни в п.п.9, 39
у вищезазначений Порядок, відповідно
до яких зобов'язано підприємства, що
надають послуги з централізованого
опалення застосувати виключно
двоставкові тарифи.

Відповідно п. 40 «Правил користування
тепловою енергією» затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.10.2007 року за № 1198, передбачено, що
споживач теплової енергії зобов'язаний
погоджувати з теплопостачальною
організацією нові підключення і
відключення та переобладнання системи
теплопостачання, які є причиною
збільшення або зменшення обсягу
споживання теплової енергії.

Процедура відключення від мережі
централізованого теплопостачання,
крім Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року,
встановлена Порядком відключення
окремих житлових будинків від мереж
централізованого опалення, що
затверджений наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 22.11.2005 року № 4, який містить
в собі імперативні норми, що не
допускають будь-яких відхилень від
вичерпаного переліку прав і обов'язків
тих чи інших суб'єктів. Вищезазначеним
нормативним актом передбачено
відключення від мереж
централізованого опалення цілого
будинку (а не окремого приміщення)
шляхом написання заяви про надання
дозволу на відключення до міжвідомчої
комісії з питань відключення від мереж
централізованого опалення, а не до
керівництва теплопостачальної
організації. У разі незгоди з
відповідною відмовою Міжвідомчої
комісії з розгляду питань відключення
від мереж централізованого опалення,
даний спір має вирішуватися в судовому
порядку судом, який уповноважений
розглядати справи, стороною в яких
виступає орган місцевого
самоврядування.

Відповідно до п.п. 2.5 2.6, 2.7 Правил
відключення окремих житлових будинків
від мереж централізованого опалення,
відключення приміщення від
внутрішньобудинкових мереж
централізованого опалення виконується
монтажною організацією, яка реалізує
проект, за умови, що проведення таких
робіт ґрунтується на дозволі
Міжвідомчої комісії з розгляду питань
відключення від мереж
централізованого опалення. Підставою
для припинення відносин з приводу
теплопостачання є затвердження
постійно діючою міжвідомчою комісією
для розгляду питань щодо відключення
споживачів від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води,
акту про відключення будинку від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води. Припинення
постачання теплоносія в систему
житлового будинку внаслідок
розірвання договірних відносин в силу
суб'єктивних причин позивача, а також
відключення окремого приміщення в
житловому будинку, є противоправним,
оскільки такі дії призводять до
порушення прав інших споживачів, що
використовують ці послуги.

Згідно акту про відключення квартири
АДРЕСА_1 від 04.12.2013 року від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води (а.с. 101)
відключення від мереж
централізованого опалення КП «ТМ ІТКЕ»
вважається з 01.12.2013 року та КП «ТМ ІТКЕ»
зобов'язано припинити нарахування за
надану послугу з централізованого
опалення та по технічному
обслуговуванню внутрішньобудинкової
системи опалення з 01.12.2013 року.

ОСОБА_2 згідно встановленого законом
порядку відключення житлового
приміщення від мереж централізованого
опалення лише 04.12.2013 року отримала акт
відключення квартири АДРЕСА_1 від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води, тому вона
вважалася споживачем послуг з
централізованого опалення, та у КП
«Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» до грудня 2013
року були відсутні правові підстави
для припинення нарахувань за послуги
централізованого опалення згідно
діючим тарифам.

Як вбачається з пояснень сторін та
виписок з особового рахунку № 4485 (а.с.
97,98) КП «Теплові мережі
Ізмаїлтеплокомуненерго» припинило
нарахування за надану послугу з
централізованого опалення та по
технічному обслуговуванню
внутрішньобудинкової системи опалення
з 01.12.2013 року квартири АДРЕСА_1.

Посилання позивача на ту обставину, що
договір на постачання теплової енергії
між позивачем та комунальним
підприємством не укладався, не є
підставою для задоволення позовних
вимог, оскільки ст. 24 Закону України
«Про теплопостачання», ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» визначено, що своєчасне
укладення договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії є основним
обов'язком споживача. Відсутність
договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати
послуг.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що не підлягають
задоволенню вимоги позивачки про
визнання недійсним особового рахунку,
встановлення в якій кількості, яким
чином (засобами) надавалися послуги по
теплопостачанню, встановлення в якій
кількості, яким чином (засобами)
власник квартири отримувала послуги з
14.09.2009 року по теперішній час, визнання
дій в частині нарахування за послуги,
які не надаються неправомірними,
зобов'язання припинити дії з
нарахування за ненадані послуги
централізованого опалення, визнання
недійсним боргу, зобов'язання списати
борг з особового рахунку оскільки вони
не обґрунтовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Статті 1166, 1167 ЦК України не
передбачають відшкодування майнової
та моральної шкоди завданої
пред'явленням позову, а передбачає інші
підстави відповідальності за завдану
майнову та моральну шкоду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 2 постанови від 31.03.1995 року
за № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної (немайнової)
шкоди розглядаються, зокрема: коли
право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції або випливає з її положень;
у випадках коли встановлена
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди, при порушенні
зобов'язань, які підпадають під дію
Закону "Про захист прав споживачів" чи
інших законів, що регулюють такі
зобов'язання і передбачають
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Оскільки правовідношення між
сторонами базуються на фактичних
договірних підставах стягнення
моральної шкоди в зазначеному випадку
не передбачено договором.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову
ОСОБА_2 необхідно відмовити в повному
обсязі.

Колегія погоджується з зазначеними
висновками суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що
позивач та його представник до
закінчення розгляду справи покинули
судове засідання, однак суд першої
інстанції в порушення ч.1 п.9 ст. 207 ЦПК
України не залишив позов без розгляду,
не є підставою для скасування рішення
суду, оскільки в апеляційній скарзі
ставиться питання про скасування
рішення суду на підставі ст. 309 ЦПК
України і не ставиться питання про
скасування рішення суду на підставі ст.
310 ЦПК України.

Зазначення в апеляційній скарзі, що суд
першої інстанції безпідставно
посилався на рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 26.09.2012 року, а також на рішенням
органів місцевого самоврядування та
постанови Уряду про затвердження
тарифів є помилковим, оскільки судом
встановлювалися фактичні обставини
справи.

Посилання в апеляційній скарзі, що
відсутність договору на постачання
енергії є безумовною підставою для
задоволення позову є помилковим,
оскільки суд першої інстанції дав
належну оцінку зазначеним доводам
позивача.

Крім того колегія вважає, що заявлені
позивачем вимоги про визнання
недійсним особового рахунку,
встановлення в якій кількості, яким
чином (засобами) надавалися послуги по
теплопостачанню, встановлення в якій
кількості, яким чином (засобами)
власник квартири отримувала послуги з
14.09.2009 року по теперішній час, не
передбачені як способи захисту
цивільних прав визначені ст. 16 ЦК
України.

На підставі наведеного, враховуючи те,
що судом встановлені фактичні
обставини справи, колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не містять
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 1, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити. Рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 16 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

А. П. Бабій

О. Д. Варикаша