АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8424/14
Головуючий 1 інстанції
Справа № 640/6634/14-ц
Доповідач: Сащенко І.С.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі - Стрельченко
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Київського районного суду
м. Харкова від 27 жовтня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ сумісно приватизованого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
сумісно приватизованого майна -
квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог
посилався на те, що являється інвалідом
2-ї групи, є основним орендарем та
отримав дану квартиру по переселенню в
1989 році. На сьогодні, у зв'язку з
погіршенням стану здоров'я йому
необхідне чисте повітря, крім того,
суттєво зіпсувались стосунки з
родичами, в зв'язку з чим виникла
необхідність поділу квартири.

Після уточнення просив виділити
йому більшу кімнату з балконом в
квартирі, а іншу частину квартири
передати у сумісне користування
сторін.

В судовому засіданні позивач
позов підтримав в повному обсязі,
просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 27 жовтня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про повне задоволення позову.
Посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на незаконність
та необґрунтованість судового рішення,
невідповідність висновку суду
фактичним обставинам справи. Зазначає,
що неодноразово пропонував
відповідачу продати спірну квартиру, а
гроші поділити порівну, але отримав
відмову.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги находить апеляційну скаргу не
підлягаючою задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції
виходив з того, що розподіл квартири є
неможливим, а запропонований позивачем
варіант визначення порядку
користування квартирою значно порушує
права відповідача по справі.

Судова колегія апеляційного суду
погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 11.12.2003 року д.р.н №2А-03-220037
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, право
власності зареєстровано в КМ
«Харківське МБТІ» ( а.с. 4 - 5 ).

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Положення ст. 372 ЦК України
встановлюють, що майно, що є у спільній
сумісній власності, може бути поділене
між співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

В п.14 Постанови Пленуму Верховного суду
України №20 від 22.12.1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»
вказується, що квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватися як
окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_3 пояснив, що поділ
належної йому та його рідному сину
квартири необхідний для того, щоб він
міг розпорядитися належною йому
частиною у спільному майні - продати,
поміняти, тощо.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №7765
Харківського науково-дослідного
інституту судових експертиз ім. засл.
проф. М.С.Бокаріуса, здійснити поділ
квартири АДРЕСА_1 між співвласниками
немає можливості. Також встановлено, що
виділити ОСОБА_3 житлову кімнату « 2» з
балконом, ОСОБА_4 житлову кімнату « 3», а
іншу частину вказаної квартири надати
в спільне користування можливо зі
значним відступом від ідеальних
часток.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованого
Законом України від 17 липня 1997 року,
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що розподіл квартири з
виділенням сторонам окремих
ізольованих квартир є неможливим з
технічної точки зору, а визначення
порядку користування спірною
квартирою в будь-якому разі тягне за
собою значний відступ від ідеальних
часток.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
розглядаючи спір, суд встановлює
фактичні обставини на підставі наданих
сторонами письмових, або речових
доказів, пояснень свідків чи інших
передбачених законом фактичних даних.
При цьому за правилами ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог, або
заперечень.

Доказів на підтвердження того, що
спірна квартира може бути поділена, чи
визначений порядок користування іншим
чином, без порушення права одного із
співвласників позивачем не надано.

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд перевіряє в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених в
суді першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегією суддів не встановлено таких
порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315,
317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Харкова від 27 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді