АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7974/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Поштаренко О.В. Доповідач -
Ткаченко І.Ю.Категорія 19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

30 вересня 2014 року Апеляційний
суд Дніпропетровської області у
складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: ОСОБА_4 про стягнення грошових
коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 05 серпня 2014
року, -

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів. В позовній заяві (з
урахуванням уточнень від 24.07.2014 року)
позивач, обґрунтовуючи свої вимоги,
посилається на те, що 26.01.2010 року між ним
та відповідачем було укладено
попередній договір купівлі-продажу
домоволодіння, відповідно до якого
ОСОБА_3 зобов'язалася укласти з ОСОБА_2
договір купівлі-продажу домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1 в строк до 31.03.2010
року. В свою чергу ОСОБА_2 зобов'язався
сплатити ОСОБА_3 130 000 гривень за
придбання домоволодіння. Позивач
ОСОБА_2 попередньо сплатив
відповідачці частку вартості
домоволодіння у сумі 85244 грн. Однак, в
строк визначений у попередньому
договорі, договір купівлі-продажу
домоволодіння укладено не було. На
думку позивача це сталося з вини
відповідачки, яка дозволила йому
проживати в домоволодіння до часу
укладання договору. На початку квітня
2013 року позивач повернувся з
відрядження та дізнався, що
відповідачка продала домоволодіння
іншій особі. На підставі викладеного
позивач просить стягнути з відповідача
грошові кошти у розмірі 94407,73 грн., які
складаються з основного боргу та суми
заборгованості за відсотками з
розрахунку 3% річних. (а.с.2-4, 90-92)

Ухвалою Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 06 червня 2014 року
до участі у справі в якості
співвідповідача залучено - ОСОБА_4
(а.с.53), ухвалою Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2014
року виключено з кола осіб
відповідачів ОСОБА_4 та залучено його в
якості тертої особи, яка не заявляє
самостійних вимог. (а.с.71)

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпровська від 05 серпня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення
грошових котів - задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
86629 грн. 22 коп., з яких сума основного
боргу - 85244 гривні та сума
заборгованості за відсотками з
розрахунку 3% річних у розмірі 1385 грн.
22коп.

Також вирішено питання щодо судового
збору, в решті позову відмовлено
(а.с.109-110).

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на те, що рішення суду є
незаконним та не обґрунтованим,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі (а.с. 114-116).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, а
рішення суду скасувати в частині
стягнення суми заборгованості за
відсотками.

Судом 1 інстанції встановлено, що 26.01.2010
року між сторонами було укладено
попередній договір купівлі-продажу
домоволодіння, відповідно до якого
ОСОБА_3 зобов'язалася укласти з ОСОБА_2
договір купівлі-продажу домоволодіння,
яке їй належить на підставі свідоцтва
про право власності та розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, в строк до 31.03.2010
року. В свою чергу ОСОБА_2 зобов'язався
сплатити ОСОБА_3 130 000 гривень за
придбання домоволодіння. Згідно з п. п.
3.2 вказаного попереднього договору
ОСОБА_2 попередньо сплатив частку
вартості продавцю в сумі 85244 грн., а
ОСОБА_3 прийняла вказану суму грошей в
рахунок загальної суми продажу будинку
(а.с.26).

Однак, в строк визначений у
попередньому договорі, договір
купівлі-продажу домоволодіння
укладено не було з вини відповідачки,
яка дозволила позивачу проживати в
домоволодінні до часу належного
оформлення необхідних для укладання
договору документів та в подальшому
укладання з ним договору.

13.04.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було
укладено договір купівлі-продажу
спірного житлового будинку (а.с.75).
Після цього позивач був вимушений
звільнити будинок, однак гроші у
розмірі 85244 грн. відповідачка йому не
повернула.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд 1 інстанції виходив з того, що
відповідач не виконала умови договору
та не уклала з позивачем договір
купівлі-продажу домоволодіння,
отримані гроші у розмірі 85244 грн. не
повернула, а тому зазначена сума
підлягає стягненню. Враховуючи, що
відповідачка з дня порушення права
позивача, а саме з 30.04.2013 року, тобто з
дня укладення договору між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, отриману за попереднім
договором купівлі-продажу суму не
повернула, то з неї також підлягають
стягненню 3% річних, виходячи з
наступного розрахунку:

85 244 : 100 =852,44 х 3% = 2557,32

2557,32:12 = 213,11

213,11 = 3% на місяць

213,11х6,5 = 1385 грн.

Однак із вказаними висновками суду 1
інстанції щодо стягнення 3% річних не
погоджується колегія суддів, виходячи
з наступного.

Судом встановлено і з цим погоджується
колегія суддів, що 26.01.2010 року між
сторонами було укладено попередній
договір купівлі-продажу домоволодіння,
відповідно до якого ОСОБА_3
зобов'язалася укласти з ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу домоволодіння, яке
належить відповідачці на підставі
свідоцтва про право власності та
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в
строк до 31.03.2010 року. Згідно з п. п. 3.2
вказаного попереднього договору
ОСОБА_2 попередньо сплатив частку
вартості продавцю в сумі 85244 грн., а
ОСОБА_3 прийняла вказану суму грошей в
рахунок загальної суми продажу будинку
(а.с.26). В строк визначений у
попередньому договорі, договір
купівлі-продажу домоволодіння
укладено не було з вини відповідачки,
яка в свою чергу дозволила позивачу
проживати в домоволодінні до часу
належного оформлення необхідних для
укладання договору документів та в
подальшому укладання з ним договору.
Однак, 13.04.2013 року відповідачка продала
домоволодіння іншій особі, а позивачу
отриману від нього суму не повернула.

Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Статтею 657 ЦК України
передбачено, що договір
купівлі-продажу жилого будинку,
земельної ділянки або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі, підлягає
нотаріальному засвідченню й державній
реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України,
договір, який підлягає нотаріальному
засвідченню й державній реєстрації
вважається укладеним з моменту
державної реєстрації. Відповідно до ч. 1
ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком. Частиною 1
статті 570 ЦК України визначено, що
завдатком визнається грошова сума або
рухоме майно, які видаються
кредиторові боржником в рахунок
належних з нього за договором платежів,
на підтвердження зобов'язання й на
забезпечення його виконання. Частиною 2
статті 570 ЦК України передбачено, що
якщо не буде встановлено, що сума,
сплачена в рахунок належних платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи, що сторони домовилися
укласти договір купівлі-продажу, але
належним чином його не оформили, тому
сплачені в рахунок виконання договору
грошові кошти є авансом і підлягають
поверненню у тому розмірі, в якому вони
передавалися, без застосуванню
наслідків, передбачених ст. 625 ЦК
України.

Таким чином, судом 1 інстанції було
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
неправильно застосовано норми
матеріального права, а відповідно
рішення суду в частині стягнення 3%,
згідно ст. 309 ЦПК України, підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Що стосується стягнення з відповідача
суми 85244 грн., отриманої при укладанні
попереднього договору купівлі-продажу,
то в цій частині рішення суду є
законним та обґрунтованим й відповідає
вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо не
застосування судом 1 інстанції строку
позовної давності, колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки після спливу
строку в який повинен був бути
укладений договір купівлі продажу - до
31.03.2010 року, позивач зі згоди
відповідача продовжував проживати в
спірному домоволодінні, користуватися
ним, вважаючи його своїм, та був
впевнений, що договір купівлі-продажу
між ними буде укладений, і лише після
укладання договору купівлі-продажу
домоволодіння з іншою особою 13.04.2013
року, позивач дізнався про своє
порушене право та звернувся 15.11.2013 року
з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Згідно
до ст. 257 ЦК України, загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Отже, оскаржуване рішення в частині
стягнення з відповідачки суми 85244 грн.,
отриманої при укладанні попереднього
договору купівлі-продажу, є законним
та обґрунтованим й відповідає вимогам
закону, а доводи приведені в
апеляційній скарзі зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду 1 інстанції, яким у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, а відповідно до ст. 212
ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
в зазначеній частині відповідає
вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його
слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 серпня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 суми заборгованості за
відсотками - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_4 про стягнення суми
заборгованості за відсотками -
відмовити.

В іншій частині рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
05 серпня 2014 року - залишити без змін, а
апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: