Справа № 646/9222/14-ц
№ 2/646/1613/2014
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2014 року
м.Харків

Червонозаводський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого - судді Олізаренко С.М.,

при секретарі - Тімановській О.П.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Харківської міської ради,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, ОСОБА_2 про
визнання права власності на 25/100 частин
домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з
вищевказаним позовомдо Харківської
міської ради, в якому просила визнати
за нею право власності в порядку
набувальної давності на 25/100 частин
домоволодіння, розташованогоу АДРЕСА_1
(далі - спірне домоволодіння).

В обґрунтування позову зазначила, що
45/100 частин вказаного домоволодіння
позивач отримала внаслідок договору
дарування від 14.08.2002р. З часу укладення
вказаного договору позивач постійно
проживає та зареєстрована за вказаною
адресою, іншого житла не має. У другій,
більший частині будинку проживала
родичка позивача - ОСОБА_3,1933 р.н., з якою
у них склалися теплі родинні відносини
та вони стали проживати однією сім'єю. З
ОСОБА_4 вони також домовились, що
позивач буде доглядати їїдо смерті,
після чого отримає право власності на
домоволодіння в цілому. Оскільки їх
спільний будинок літ. «А-1», побудови 1870
р. потребував капітального ремонту,
необхідних переобладнань, позивач за
свої кошти для спільного мешкання з
ОСОБА_3 зробила капітальний ремонт
всього будинку, зі свого особистого
бюджету сплачувала всі комунальні
послуги. ОСОБА_3 дуже хворіла, мала
мінімальну пенсію, тому фактично
знаходилась на утриманніпозивача.
22.12.2006 року ОСОБА_3 зробила заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_5, р. №10077, яким все своє майно, де
б воно не було, з чого не складалось, в
тому числі належні їй 2/4 частини
домоволодіння по вул.Миргородській,8 у
м.Харкові, заповіла ОСОБА_1 При цьому
ОСОБА_3 запевнила позивача, що їй за
правом власності належить половина
будинку, яка складалась раніше з двох
рівних часток, подарованих у 1949 році
дідусем ОСОБА_6 їй та її брату ОСОБА_2
Брат ОСОБА_2 фактично дар дідуся не
отримував: він у будинку по АДРЕСА_1 не
проживав, реєстрації у ньому не мав,
проживав за межами міста Харкова.
Зв'язку з братом ОСОБА_3 багато років не
підтримувала. Крім того, вони із братом
домовились, що зазначеним будинком
буде володіти тільки ОСОБА_3, яка
розрахувалась з братом за належну йому
частку. ОСОБА_3 завжди вважала себе
єдиним власником половини будинку.

Позивач зазначила, що вона довірилась
ОСОБА_3 та не перевіряла її слів щодо
належності їй ? частини будинку.
Останні роки життя ОСОБА_7 дуже хворіла,
позивач займалась її лікуванням.
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_3 померла. Позивач
поховала її за свій рахунок та прийняла
спадщину після смерті останньої,
звернувшись у встановлений законом
строк до нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини.

27.11.2012 р. державний нотаріус Першої ХДНК
видав ОСОБА_1 Свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, №7-316, згідно
якому позивач отримала 30/100 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1.Тільки тоді
позивач дізналася, що ОСОБА_3 своєчасно
не оформила своє право власності на ?
частину будинку, згідно якої
домовилась зі своїм братом. У позивача
як єдиного спадкоємця ОСОБА_3,
збереглись всі її особисті документи
та архіви сім'ї. З цих документів
вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є
рідними братом та сестрою, що вони
отримали в дар частини спірного
будинку, що ОСОБА_2, дійсно,
розпорядився своєю часткою будинку,
про що 01.06.1989 р. надав сестрі
довіреність на продаж частини будинку
з отриманням нею грошей за цю частину.
Але ОСОБА_3 не скористалась своєчасно
цією довіреністю. Як юридично
необізнана особа вона вважала, що цього
документу достатньо для підтвердження
їх відносин з братом щодо нерухомості,
добросовісно заволоділа 1/4 житлового
будинку, яка належить її брату ОСОБА_2
та на протязі тривалого часу
безперервно володіла, користувалась
ним як єдиним своїм житлом, вважала
себе його єдиним власником. З 2002 року
позивач прийняла на себе клопіт щодо
спірного домоволодіння в цілому,
оскільки утримувала саму ОСОБА_3 та
весь житловий будинок.

Також позивач зазначає, що після смерті
ОСОБА_3 вона продовжує володіти
житловим будинком із надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 в тому числі 25/100
частинами будинку на підставі
набувальної давності. Отримуючи
зазначену нерухомість у спадщину, вона
не знала і не могла знати про
відсутність у неї підстав для набуття
права власності.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позов підтримали з підстав, в
ньому наведених.

Представник відповідача, належним
чином повідомлений про час та дату
розгляду справи, в судове засідання не
завився, надавши свої письмові
пояснення щодо позову.

Ухвалою від 25.09.2014р. судом було залучено
до участі у справі ОСОБА_2 у якості
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, та
вжито заходів щодо його належного
повідомлення про час та дату судового
розгляду.

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, допитавши свідків,
дослідивши надані письмові докази, суд
вважає позов таким, що підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

За договором дарування від 10.03.1949 р.
ОСОБА_6 подарував своїм онукам ОСОБА_3
та ОСОБА_2 по ? частині житлового
будинку по АДРЕСА_1 (а.с.14)

За договором дарування від 03.07.1959 р.,
ОСОБА_6 подарував своїй онуці ОСОБА_3 1/2
частину житлового будинку по АДРЕСА_1
(а.с.13)

Відповідно до свідоцтва про народження
ОСОБА_3 та свідоцтва про народження
ОСОБА_2, вони є сестрою та братом один
одному (а.с.15, 16)

Відповідно до будинкової книги
реєстрації громадян у будинку по
АДРЕСА_1, особою, відповідальною за
ведення книги з 1959 р. зазначена ОСОБА_3
Відомості про реєстрацію ОСОБА_2 за
вказаною адресою у книзі відстутні.
(а.с.17-24)

ОСОБА_1 отримала у дар 45/100 частин
житлового будинку по
вул.Миргородський,8 у м.Харкові
відповідно до договору дарування від
14.08.2002 р. (а.с.25)

Відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 07.11.2012р.
45/100 частин домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності на підставі договору
дарування від 14.08.2002р., посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО; 30/100 частин
вказаного домоволодіння зареєстровано
за ОСОБА_3 на праві приватної спільної
часткової власності на підставі
договорів дарування від 10.03.1949р. та
03.07.1959р.; 25/100 частин вказаного
домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_2
на праві приватної спільної часткової
власності на підстав договору
дарування від 10.03.1949р. (а.с.42)

01.06.1989р. ОСОБА_2 видав на ім'я ОСОБА_3
довіреність на продаж належної йому
частки спірного домоволодіння на
умовах за її розсудом, в тому числі
підписувати від його імені договір
купівлі-продажу, отримати належні за
проданий будинок кошти тощо (а.с.26)

22.12.2006 року ОСОБА_3 зробила заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_5, р. №10077, яким «все своє майно, де
б воно не було, з чого не складалось, в
тому числі належні їй 2/4 частини
домоволодіння по вул.Миргородській,8 у
м.Харкові», заповіла ОСОБА_1 (а.с.28)

26.03.2009р. ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 26.03.2009р. верії 1-ВЛ №207598 (а.с.27)

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_8,ОСОБА_9,ОСОБА_10 а також допитана
у якості свідка позивач ОСОБА_1, будучи
попередженими про кримінальну
відповідальність за давання завідомо
неправдивих показань, під присягою
підтвердили, що позивач приблизно з 2009
року постійно проживає та
зареєстрована за вказаною адресою,
іншого житла не має. Разом з нею
проживала родичка позивача - ОСОБА_3, з
якою у них склалися теплі родинні
відносини. Оскільки їх спільний
будинок літ. «А-1», побудови 1870 р.
потребував капітального ремонту,
необхідних переобладнань, позивач за
свої кошти для спільного мешкання з
ОСОБА_3 зробила капітальний ремонт
всього будинку. ОСОБА_3 дуже хворіла,
мала мінімальну пенсію, тому фактично
знаходилась на утриманні позивача.
Брат ОСОБА_3 - ОСОБА_2 ніколи по АДРЕСА_1
не проживав, родинних відносин з ОСОБА_3
не підтримував . Зв'язку з братом ОСОБА_3
багато років не підтримувала. Крім
того, вони із братом домовились, що
зазначеним будинком буде володіти
тільки ОСОБА_3, яка розрахувалась з
братом за належну йому частку. ОСОБА_3
завжди вважала себе єдиним власником
половини будинку.

З наданих позивачем квитанцій
вбачається, що з 2009р. вона самостійно
сплачувала всі комунальні послуги,
несла тягар утримання спірного
домоволодіння в цілому (а.с.46-59)

Відповідно до положень ст. 344 ЦК
України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом. Право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду. Особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.

У відповідності до роз'яснень
постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав», Суди
при вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, повинні
враховувати, зокрема, таке: володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;
володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна; володіння визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності.

Не переривається набувальна давність,
якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є ( пункт 9
Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344
ЦК, право власності за набувальною
давністю може бути набуто на майно, яке
належить на праві власності іншій
особі (а не особі, яка заявляє про
давність володіння), а також на
безхазяйну річ ( п.11 Постанови).

Можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК, а також
частини четвертої статті 344 ЦК, згідно
з якими захист цивільних прав
здійснюється судом шляхом визнання
права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє
про давність володіння і вважає, що у
неї є всі законні підстави бути
визнаною власником майна за
набувальною давністю, має право
звернутися до суду з позовом про
визнання за нею права власності ( п.13).

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
правила статті 344 ЦК про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом,
(з 01 січня 2004 року), положення статті 344
ЦК поширюються на правовідносини, що
виникли з 01 січня 2001 року.

Судом встановлено, що спадкодавець
ОСОБА_3 відкрито та добросовісно
володіла часткою свого брата з 1989 року
до часу своєї смерті, тобто більше
тридцяти років. Позивач продовжила
володіння цією часткою з 2009 р. по 2014 р.
Тобто сумісне володіння позивача та її
спадкодавця складає тридцять п'ять
років.

Також суд вважає доведеним, що на день
розгляду справи ніхто, крім позивача,
не заявив своїх майнових прав на
житловий будинок з надвірними
будівлями, який розташований по
АДРЕСА_1, а тому її позовні вимоги
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Долю судових витрат суд вирішує на
підставі ст.88 ЦПК Укаїни.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 27, 31, 57-60, 209, 212, 215, 256 ЦПК
України, ст.ст. 29, 1221,1223, 1228, 1245, 1267-1270 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської
ради про визнання права власності на
25/100 частин домоволодіння задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
25/100 частин житлового будинку літ. "А-1",
житловою площею 38,2 кв.м. з надвірними
будівлями, розташованого у АДРЕСА_1 в
порядку набувальної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом

Суддя:
С.М. Олізаренко