Провадження № 2/127/4250/14
Вінницький міський суд Вінницької
у складі головуючого - судді
при секретарі Мартинюк Т.П.,
за участю прокурора Кащук О.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору служба у справах дітей
Вінницької міської ради про
позбавлення батьківських прав,-
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору служба у справах дітей
Вінницької міської ради про
позбавлення батьківських прав -
Судові витрати залишити без
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ

Справа № 127/11421/14-ц

Провадження № 2/127/4250/14

Р
І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

10.11.2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді
Романчук Р. В.

при секретарі Мартинюк Т.П.,

за участю прокурора Кащук О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору служба у справах дітей
Вінницької міської ради про
позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
служба у справах дітей Вінницької
міської ради про позбавлення
батьківських прав, мотивуючи позов тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем
народився син ОСОБА_3, який перебуває на
її утримані та проживає разом з нею.
Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 14.03.2014 року було
вирішено стягувати з ОСОБА_2 на її
користь аліменти на утримання сина. На
виконання даного рішення було видано
виконавчий лист, який пред'явлено до
виконання. На даний момент відповідач
не сплачує аліментів на її користь на
утримання сина. Жодної матеріальної
допомоги на утримання дитини
відповідач не надавав і не надає по
даний час, не піклуються про фізичний
та духовний стан сина, не спілкується з
сином взагалі, тобто не дбає про його
нормальне самоусвідомлення, не сприяє
засвоєнню загальновизнаних норм
моралі, не надає доступу до культурних
та інших духовних цінностей, так як це
встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України
"Про охорону дитинства". Відповідач не
бере жодної участі у вихованні сина,
всі питання щодо його виховання
вирішуються нею самостійно без участі
та підтримки з боку відповідача. Дитина
знаходиться на її повному утриманні.
Вона виховує сина самостійно,
створюючи йому належні умови
виховання, купляє одяг, взуття та інші
необхідні речі для нормального
розвитку дитини. Відповідач ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню дитини, не
цікавиться життям сина, не відвідує
його вдома та у дошкільному
навчальному закладі. Відповідач
свідомо нехтує своїми батьківськими
обов'язками. Просить позбавити
відповідача батьківських прав
відносно сина ОСОБА_3 та стягнути з
відповідача на її користь судові
витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримали та суду пояснили, що позивач
та відповідач в шлюбі не перебували,
проживали однією сім'єю. Оскільки
стосунки між ними погіршилися то з
травня 2013 року вони припинили спільне
проживання. Вона матеріально утримує
дитину, купляє необхідні речі та
продукти харчування, платить за
дитячий садочок. Відповідач тривалий
час ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини та не
надає будь-якої матеріальної допомоги
на утримання дитини, на даний час
наявна заборгованість по сплаті
аліментів. Позивач не забороняє
відповідачу бачитися з дитиною, однак
дитина не бажає бачити батька, боїться
його, оскільки відповідач постійно
вчиняє сварки, наносить позивачу
тілесні ушкодження. Дані обставини
негативно впливають на здоров'я дитини.
Дитина перебуває в стресовому стані, в
зв'язку з чим позивач змушена була
звернутися до дитячого психолога.
Відповідач психологічно травмує
дитину. Крім того, відповідачем було
пошкоджено паркан біля будинку, де
проживає позивач разом із сином та
своїми батьками, відповідач вчиняє
сварки, наносить тілесні ушкодження,
знущається із сім'ї позивача. В зв'язку
з такою поведінкою відповідача,
позивач та її батьки неодноразово
зверталися із відповідними заявами до
міліції. Позивач вважає, що в даному
випадку має місце жорстоке поводження
із дитиною, оскільки відповідач веде
себе агресивно по відношенню до дитини,
при зустрічах шарпає дитину за руку,
розбив вікно у дитячій спальні. Із
скаргами про вчинення насильства
відносно дитини позивач не зверталася.
Вважають, що надані відповідачем
квитанції про придбання речей не
свідчать про те, що він надає
матеріальну допомогу дитині. Позивач
пояснила, що вона пам'ятає, що
відповідач купляв синові машинку та
товари в Центрі стопи, інших товарів
він не придбавав. Відповідач
повідомляв позивачу, що не буде
сплачувати аліменти, оскільки не
бачиться із сином. Позивач вважає, що
відповідач хоче бачитися з нею а не з
дитиною та мститься їй за те, що вона
припинила підтримувати з ним стосунки.
Просять позов задовольнити, судові
витрати стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили,
що відповідач любить сина, хоче
бачитися із сином та брати участь у
його вихованні. Після припинення
стосунків з позивачем, позивач разом з
батьками не дають йому бачитися із
сином. Відповідач неодноразово
приїжджав до будинку, де проживає
позивач із сином та просив надати йому
можливість побачитися із сином, однак
йому такої можливості не дають,
вчиняють сварки, наймають осіб, які
його б'ють. Він неодноразово купляв
подарунки для сина та приїжджав до
дитячого садочка або до будинку
позивача та намагався побачити сина та
вручити йому подарунки, однак позивач з
батьками не дають такої можливості. Він
неодноразово приїжджав до дитячого
садка, коли зустрічав там позивача вона
не давала можливості побачитися із
сином, виривала дитину з рук, викликала
працівників міліції. Це все бачили
знайомі відповідача, яких він просив
поїхати разом з ним. Вважають, що немає
підстав позбавляти відповідача
батьківських прав. Аліменти відповідач
буде сплачувати, на даний час аліменти
не сплачував, оскільки не мав такої
можливості. Однак відповідач купляє
для дитини подарунки та необхідні
товари, про що свідчать оригінали
чеків, надані відповідачем. Відповідач
спиртних напоїв та наркотичних засобів
не вживає, до кримінальної
відповідальності не притягувався. Крім
того зазначають, що позивачем у позові
не вказувалася така підстава, як
жорстоке поводження, тому такі
пояснення позивача не можуть братися
судом до уваги. Вважають, що висновок
психолога щодо дитини не підповідає
вимогам чиного законодавства, оскільки
містить підпис психолога та не містить
печатки. Просять в задоволенні позову
відмовити.

В судовому засіданні представник
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
служби у справах дітей Вінницької
міської ради Бойко М.П. пояснила, що
питання про доцільність чи
недоцільність позбавлення відповідача
батьківських прав розглядалося на
засіданнях комісії з питань захисту
прав дитини при виконкомі Вінницької
міської ради, було заслухано пояснення
матері та батька дитини, розглянуто
матеріали. За результатами розгляду
даного питання було надано висновок
про недоцільність позбавлення
відповідача батьківських прав.
Зазначила, що позбавлення батьківських
прав є крайнім заходом впливу на
батьків, на засіданні комісії
відповідач пояснював, що бажає брати
участь у вихованні дитини. На даний час
мати піклується про дитину, однак
батько також має право на належне
батьківське піклування. Чвари між
батьками не мають впливати на
можливість спілкування батька із
дитиною. Пояснила, що при надані
висновку комісією не брався висновок
психолога по результатам обстеження
дитини, оскільки даний висновок було
надано після засідання комісії. Вважає,
що даний висновок не підповідає
вимогам чиного законодавства, оскільки
містить лише підпис психолога та не
містить печатки. Підтримує висновок
виконавчого комітету Вінницької
міської ради від 11.09.2014 року про
недоцільність позбавлення відповідача
батьківських прав щодо дитини.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що вона є матір'ю позивача.
Дочка із внуком проживають разом з нею.
Відповідач аліментів на утримання
дитини не платить. Відповідач
приходить до них додому та вчиняє
сварки, ображає її та дочку, наносить
тілесні ушкодження, з приводу чого вони
зверталися із відповідними заявами до
міліції. Дитина боїться відповідача, у
зв'язку з діями відповідача в дитини
нервовий стрес. Дитина немає бажання
бачитися з відповідачем.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, що він є батьком позивача.
Дочка із внуком проживають разом з ним
та його дружиною. Відповідач
матеріально дитину не утримує.
Відповідач часто приходить до них
додому та псує їх майно, вчиняє сварки,
ображає їх з дружиною та дочку,
наносить тілесні ушкодження, з приводу
чого вони зверталися із відповідними
заявами до міліції. Вважає, що до дитини
відповідач ставиться з агресивними
намірами, наносить моральну шкоду
дитині.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що він є дядьком позивача. Йому
відомо, що відповідач приходить до його
родичів ОСОБА_8 та вчиняє сварки,
ображає їх, оскільки він був присутній
під час сварок.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснив, що він тривалий час знайомий
із відповідачем як з партнером по
бізнесу. Зі слів відповідача йому
відомо, що бувша дружина перешкоджає
йому бачитися із сином. Весною 2014 року
він разом із відповідача приїжджав до
дитячого садочку, відповідач
пояснював, що він хоче віддати
подарунок синові. Повернувшись із
дитячого садочку відповідач сказав, що
бачив дитину. Крім того, він разом з
відповідачем приїжджав до будинку
позивача, відповідач пояснював, що хоче
побачитися із сином та дати подарунок.
Однак повернувшись через декілька
хвилин, відповідач повідомив, що йому
не дали можливості побачитися із
дитиною.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснив, що він знайомий із
відповідачем, йому відомо, що у
відповідача є син. Відповідач
розповідав йому, що між ним та
позивачем напружена ситуація і що йому
не дають можливості побачитися із
дитиною. Влітку 2014 року він разом із
відповідачем під'їжджав до будинку, де
проживає син відповідача, відповідач
говорив, що хоче побачити сина та
просив поїхати з ним. Він бачив, що коли
відповідач вийшов з будинку з ним були
люди із самооборони, між ними і
відповідачем виник конфлікт,
розмовляли всі на підвищених тонах,
однак про що вони розмовляли він не чув.
Крім того він разом із відповідачем
приїжджали до дитячого садочку на
новорічні свята та в березні 2014 року,
оскільки відповідач хотів побачити
дитину. Про те, чи наносив відповідач
тілесні ушкодження позивачу йому не
відомо.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснив, що з відповідачем він знайомий
тривалий час. Відповідач розповідав
йому, що у них конфлікт із бувшою
дружиною. Він приїжджав із
відповідачем до дитячого садочку,
відповідач повідомляв йому, що хоче
побачити сина. Крім того він декілька
разів приїжджав із відповідачем до
будинку, де проживає син відповідача,
оскільки відповідач хотів побачити
сина. Він бачив, як з будинку виходила
жінка та кричала, після чого відповідач
пішов від будинку. Відповідач
пояснював, що хотів зустрітися із
сином, однак йому не дають такої
можливості.

Прокурор Кащук О.О. в судовому
засіданні висловила думку про те, що
дана спірна ситуація пов'язана із
негативними стосунками, які склалися
між сторонами. Позивач і відповідач
неодноразово зверталися із
відповідними заявами до
правоохоронних органів. Між сторонами
існує конфлікт, який переноситься на
дитину. В даному випадку не вбачається,
що відповідач ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків, він хоче
бачитися з дитиною, однак немає
можливості це робити, оскільки йому не
дають спілкуватися з дитиною. Зазначає,
що відповідачем було надано докази, що
він придбавав речі для дитини.
Ситуація, яка склалася шкодить дитині.
Вважає, що в інтересах дитини не слід
позбавляти відповідача батьківських
прав. Крім того зазначає, що позивачем
не надано доказів щодо жорстокого
поводження відповідача з дитиною.
Вважає, що підстав для задоволення
позову немає.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позовна заява є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає. До такого
висновку суд приходить на підставі
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні,
згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1, виданого 31.03.2009 року відділом
реєстрації актів цивільного стану
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області, ОСОБА_3
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниці, про
що 31.03.2009 року зроблено відповідний
актовий запис за № 1123. Батьками ОСОБА_3
є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Як вбачається з довідки квартального
комітету мікрорайону №345 від 24.04.2014
року, до складу сім'ї ОСОБА_1 входить її
син ОСОБА_3.

З довідки дошкільного навчального
закладу №71 від 15.04.2014 року № 14
вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
дійсно відвідує ДНЗ №71 групу №6 в м.
Вінниці з 09.06.2011 року по даний час.
Дитину в дошкільний навчальний заклад
приводять та забирають мама, дідусь і
бабуся з маминої сторони. Батько дитину
не приводить і не забирає з садочка.

Разом з тим, як вбачається з довідки
дошкільного навчального закладу №71
від 05.11.2014 року №55, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
відвідує дошкільний навчальний заклад
№71 м. Вінниці з 09.08.2013 року по даний час.
В 2012-2013 роках дитина відвідувала групу
№5. За словами вихователів в цей час
дитину в садочок та з садочка забирали
та приводили мама, тато та бабуся зі
сторони мами. В 2013 року хлопчик був
переведений в групу №6, яку відвідує по
даний час. За словами вихователів цієї
групи батько не приводить дитину в
садочок, але кілька разів забирав.
Також він постійно цікавиться життям
дитини в дошкільному навчальному
закладі. Батько приходить до дитини в
садочок, відвідує ранки, телефонує
вихователям, цікавлячись справами
сина. Батько періодично надає
матеріальну допомогу для потреб групи.

Відповідно до довідки про доходи № 80
виданої Міською лікарнею "Центр матері
та дитини", загальна сума доходу ОСОБА_1
за період з жовтня 2013 року по березень
2014 року становить 10 866 грн. 84 коп.

Із витягу з кримінального провадження
№ 0004496 вбачається, що: 22.11.2013 року
до другого ВМВ УМВС України у
Вінницькій області з письмовою заявою
звернулась ОСОБА_1 про те, що просить
прийняти міри до її колишнього
цивільного чоловіка ОСОБА_2, який 22.11.2013
року приблизно о 17 год. 30 хв.,
перебуваючи та території дитячого
садочку №61 в м. Вінниці наніс їй
тілесні ушкодження; 19.02.2014 року ОСОБА_9
звернувся із заявою про те, що 18.02.2014
року малознайомий йому чоловік на імя
ОСОБА_2, наніс йому тілесні ушкодження;
14.04.2014 року звернулась ОСОБА_1 про те,
що 14.04.2014 року приблизно о 13 год. 20 хв.
ОСОБА_2, перебуваючи в робочому
кабінеті ОСОБА_1 наніс заявниці тілесні
ушкодження, чим спричинив фізичний
біль; 19.04.2014 року ОСОБА_9 звернувся із
заявою про те, що 18.04.2014 року приблизно о
19 год. 00 хв. ОСОБА_2 наніс тілесні
ушкодження ОСОБА_8; 23.04.2014 року ОСОБА_7
звернулася із заявою про те, що 23.04.2014
року приблизно о 16 год. 30 хв. на
території домоволодіння по АДРЕСА_1
ОСОБА_2 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7

Відповідно до листа ВМВ УМВС України у
Вінницькій області від 05.03.2014 року № 1515,
ОСОБА_1 повідомлено, що її звернення
від 08.02.2014 року з приводу прийняття мір
відносно її колишнього чоловіка
ОСОБА_2, який погрожував їй фізичною
розправою у клініці "Альтамедика",
зареєстровано в журналі єдиного обліку
заяв і повідомлень про вчиненні
кримінальні правопорушення та інші
події Вінницького міського відділу за
№ 3838 від 08.02.2014 року.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 14.03.2014 року
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь
ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 в
розмірі 550 грн. 00 коп. щомісячно,
починаючи з 25.01.2014 року і до досягнення
дитиною повноліття. В решті позову
відмовлено.

08.04.2014 року Вінницьким міським судом
Вінницької області на виконання даного
рішення суду було видано виконавчий
лист №127/1371/14-ц.

З листів Вінницького міського відділу
УМВС України у Вінницькій області від
14.02.2014 року № 1142вих., від 24.02.2014 року №
814вих., 05.02.2014 року № 855вих. адресованих
ОСОБА_1, вбачається, що ОСОБА_1 було
повідомлено, що її звернення від 13.01.2014
року, від 05.02.2014 року з приводу
словесних погроз на її адресу від
колишнього співмешканця ОСОБА_2,
зареєстровано в журналі єдиного обліку
заяв і повідомлень про вчинені
кримінальні правопорушення та інші
події Вінницького міського відділу та
розглянуто згідно Закону України "Про
звернення громадян". Із ОСОБА_2
проведено бесіди профілактичного
характеру про недопустимість
протиправної поведінки відносно
ОСОБА_1 та винесено офіційні
попередження а також роз'яснено, що всі
спірні питання мають вирішуватися
мирним шляхом або в суді.

Як вбачається з листа ВМВ УМВС України
у Вінницькій області від 04.09.2014 року №
6298вих., адресованого ОСОБА_1 її
повідомлення від 15.08.2014 року з приводу
направлення колишнього співмешканця
на психо-корекційну групу,
зареєстровано в журналі єдиного обліку
зав і повідомлень про вчинені
кримінальні правопорушення та інші
події Вінницького міського відділу за
№ 23408 та розглянуто згідно Закону
України "Про звернення громадян".

Як вбачається з листа ВМВ УМВС України
у Вінницькій області від 29.07.2014 року №
5224вих., ОСОБА_8 повідомлено, що його
звернення від 09.07.2014 року з приводу
прийняття мір до колишнього
співмешканця доньки, зареєстровано в
журналі єдиного обліку заяв і
повідомлень про вчинені кримінальні
правопорушення та інші події
Вінницького міського відділу за №19072
та розглянуто згідно Закону України
"Про звернення громадян".

Як вбачається з листа ВМВ УМВС України
у Вінницькій області від 29.09.2014 року №
1/6982, ОСОБА_7 повідомлено, що її
звернення від 14.09.2014 року з проханням
прийняти міри до ОСОБА_2, який 13.09.2014
року за місцем проживання ображав її,
зареєстровано в журналі єдиного обліку
заяв і повідомлень про вчинені
кримінальні правопорушення та інші
події Вінницького міського відділу за
№ 26517, №26519 та розглянуто згідно Закону
України "Про звернення громадян". За
наслідками проведеної перевірки
ОСОБА_2 попереджено про
неприпустимість протиправної
поведінки та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 173 КУпАП.

Відповідно до довідки відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції м. Києва від 13.08.2014 року
№1536/Дв/10, ОСОБА_1 дійсно не отримувала
аліменти від ОСОБА_2 за період з 25.01.2014
року по 25.07.2014 року згідно з виконавчим
листом № 127/1371/14-ц виданим 08.04.2014 року
Вінницьким міським судом Вінницької
області.

Із листа прокуратури м. Вінниці від
14.07.2014 року №4496 вбачається, що за
наслідками розгляду заяв ОСОБА_1,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 зареєстровані
кримінальні провадження та триває
досудове розслідування.

Із висновку практичного психолога
Комунального закладу "Вінницька
обласна психоневрологічна лікарня ім.
академіка О.І. Ющенка", 16 відділення
Вінницького обласного центру
психологічного сімейного
консультування та психотерапевтичної
корекції від 26.09.2014 року вбачається, що
за результатам проведеної
індивідуальної психокорекційної
роботи дитині ОСОБА_3 не рекомендовано
тривалі емоційні навантаження.
Рекомендовано індивідуальну
психокорекційну роботу з метою
зменшення проявів невротичних реакцій.

Як вбачається з висновку виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
11.09.2014 року у висновку зазначено, що
враховуючи те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на батьків, наявність у ОСОБА_2
родинних відносин з дитиною, його
бажання брати участь у вихованні сина,
а також інші фактичні обставини справи,
орган опіки та піклування Вінницької
міської ради вважає недоцільним
позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав
щодо дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 3
Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року (зі змінами,
схваленими резолюцією 50/155 Генеральної
Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного
кодексу України дитина має бути
забезпечена можливістю здійснення її
прав, установлених Конституцією
України, Конвенцією про права дитини,
іншими міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.
Регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися
всупереч інтересам дитини.

Згідно ч.1-3 ст.157 Сімейного кодексу
України питання виховання дитини
вирішується батьками спільно. Той із
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону
України "Про охорону дитинства"
виховання в сім'ї є першоосновою
розвитку особистості дитини. На
кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють,
мають право і зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати її до самостійного життя та
праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного
кодексу України мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину
з пологового будинку або з іншого
закладу охорони здоров'я без поважної
причини і протягом шести місяців не
виявляли щодо неї батьківського
піклування; 2) ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини; 3)
жорстоко поводяться з дитиною; 4) є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; 5) вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України №3 від 30 березня 2007 року
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в
інших осіб, які незаконно її
утримують, та ін.), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей. Особи
можуть бути позбавлені батьківських
прав лише щодо дитини, яка не досягла
вісімнадцяти років, і тільки з підстав,
передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками. Жорстоке
поводження полягає у фізичному або
психічному насильстві, застосуванні
недопустимих методів виховання,
приниженні людської гідності дитини
тощо. Якщо позов про позбавлення
батьківських прав заявлений із
декількох підстав, суди повинні
перевіряти та обґрунтовувати в рішенні
кожну з них.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач та відповідач є батьками
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення
позивачем та відповідачем спільного
проживання дитина проживає з матір'ю,
що сторонами не заперечується. Між
позивачем та відповідачем склалися
неприязні стосунки, що безпосередньо
впливає на стосунки відповідача з
дитиною, спілкування з якою, з
урахуванням віку дитини, можливе лише
за згоди матері.

Суд зазначає, що та обставина, що між
сторонами, після припинення спільного
проживання, склалися неприязні
стосунки, що підтверджується витягом з
кримінального провадження та листами
Вінницького міського відділу УМВС
України у Вінницькій області, не
свідчить про ухилення відповідача від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини в розумінні ч. 1 ст. 164
СК України, а лише вказує на складність
стосунків між батьками дитини.

Крім того суд зазначає, що в позовній
заяві позивач не посилалася на
жорстоке поводження відповідача з
дитиною, твердження позивача в
судовому засіданні про те, що в даному
випадку має місце жорстоке поводження
із дитиною, оскільки відповідач веде
себе агресивно по відношенню до дитини,
вчиняє сварки, при зустрічах шарпає
дитину за руку, розбив вікно у дитячій
спальні, що негативно впливає на
здоров'я дитини, суд до уваги не
приймає, оскільки жодних доказів на
підтвердження жорстокого поводження
відповідача саме з дитиною в розумінні
ч. 1 ст. 164 СК України до суду не надано.
Позивачем не надано доказів того, що
відповідач застосовував фізичне або
психічне насильство до дитини,
недопустимі методи виховання відносно
дитини.

Суд не бере до уваги посилання позивача
на те, що вона та її батьки неодноразово
зверталися до правоохоронних органів
із відповідними заявами, оскільки
відповідач погрожує їм та наносить
легкі тілесні ушкодження, так як дані
обставини свідчать про неприязні
стосунки між даними особами та не є
доказом жорстокого поводження
відповідача саме з дитиною в розумінні
ч. 1 ст. 164 СК України. Не є таким доказом
і висновок практичного психолога
Комунального закладу "Вінницька
обласна психоневрологічна лікарня ім.
академіка О.І. Ющенка" від 26.09.2014 року, на
який посилається позивач, оскільки
даний висновок, на думку суду, свідчить
про те, що неприязні стосунки, які
склалися між батьками дитини,
негативно впливають на психологічний
стан дитини.

Крім того суд зазначає, що згідно ст. 141
Сімейного кодексу України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу
України мати, батько та дитина мають
право на безперешкодне спілкування між
собою, крім випадків, коли таке право
обмежене законом.

В частинах 1, 3 статті 9 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року (зі
змінами, схваленими резолюцією 50/155
Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня
1995 року) закріплено, що
держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини. Держави-учасниці
поважають право дитини, яка
розлучається з одним чи обома батьками,
підтримувати на регулярній основі
особисті відносини і прямі контакти з
обома батьками, за винятком випадків,
коли це суперечить найкращим інтересам
дитини.

Щодо стосується висновку виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
11.09.2014 року суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу
України орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Як вбачається з висновку виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
11.09.2014 року питання про доцільність чи
недоцільність позбавлення відповідача
батьківських прав розглядалося на
засіданнях комісії з питань захисту
прав дитини при виконкомі Вінницької
міської ради, було заслухано пояснення
матері та батька дитини, розглянуто
матеріали. Відповідач на засіданні
пояснював, що бажає брати участь у
вихованні дитини. Враховуючи те, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на батьків,
наявність у ОСОБА_2 родинних відносин з
дитиною, його бажання брати участь у
вихованні сина, а також інші фактичні
обставини справи, орган опіки та
піклування Вінницької міської ради
надав висновок про те, що вважає
недоцільним позбавляти ОСОБА_2
батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи викладене, суд вважає даний
висновок достатньо обґрунтованим та
таким, що не суперечить інтересам
дитини, а тому погоджується з даним
висновком.

Судом також беруться до уваги
неодноразові намагання відповідача
зустрітися з дитиною, його бажання
приймати участь у вихованні дитини, те
що він розуміє свій обов'язок щодо
участі у вихованні дитини та бажає
приймати таку участь. Дані обставини
підтверджується зокрема поясненнями
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
довідкою дошкільного навчального
закладу №71 від 05.11.2014 року №55, з якої
вбачається, що відповідач постійно
цікавиться життям дитини в дошкільному
навчальному закладі, приходить до
дитини в садочок, відвідує ранки,
телефонує вихователям, цікавлячись
справами сина, періодично надає
матеріальну допомогу для потреб групи.

Крім того відповідачем було надано до
суду оригінали чеків на придбання
дитячих товарів, що свідчить про те, що
відповідач надає матеріальну допомогу
на утримання дитини, хоча і в
недостатньому розмірі, оскільки, як
вбачається із довідки відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції м. Києва від 13.08.2014 року
№1536/Дв/10, позивач не отримувала
аліменти від відповідача на утримання
сина.

На підставі викладеного, враховуючи, що
позбавлення батьківських прав з
підстав, визначених положеннями ч. 1 ст.
164 Сімейного кодексу України, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків,
враховуючи, що в матеріалах справи
відсутні переконливі докази винної
поведінки відповідача щодо ухилення
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини та відсутні докази,
які свідчать про свідоме нехтування
відповідачем своїми обов'язками, суд
приходить до висновку, що достатніх
підстав, передбачених законом для
позбавлення відповідача батьківських
прав, під час судового розгляду справи
не встановлено.

Крім того суд вважає, що позбавлення
відповідача батьківських прав буде
порушувати права дитини, гарантовані
Декларацією прав дитини, Конвенцією
про права дитини, Сімейним кодексом
України та Законом України "Про охорону
дитинства", зокрема право дитини
підтримувати на регулярній основі
особисті відносини і прямі контакти з
батьком.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду справи,
позивачем не доведено тих обставин, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, а судом, за
результатами розгляду справи, не
встановлено підстав, передбачених
законодавством, для задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що позивачеві в
задоволенні позовних вимог відмовлено,
підстав для відшкодування судових
витрат, понесених позивачем, немає.

На підставі викладеного, керуючись
Конвенцією про права дитини, ст.ст. 7, 141,
153, 155, 157, 164 СК України, ст. ст. 57, 60, 88, 209,
212- 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору служба у справах дітей
Вінницької міської ради про
позбавлення батьківських прав -
відмовити.

Судові витрати залишити без
відшкодування.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ