АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И[1]

05 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Панченка М.М.,
Прокопчук Н.О.,

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 25 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про відшкодування майнової та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Святошинського районного
суду м. Києва про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди. Свої
вимоги мотивував тим, що з вини
відповідача, який проживає у квартирі,
що розташована поверхом вище,
відбулося залиття квартири, що
належить йому на праві спільної
часткової власності. Зазначив, що крім
матеріальної шкоди йому завдано також
і моральну шкоду, яка виразилась у
погіршенні життєвих умов проживання в
квартирі.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 25 вересня 2014 року
позов задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_1 на користь позивача матеріальні
збитки в сумі 4118,00 грн. та 500 грн.
моральної шкоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу. Вказував на те, що
вину відповідача не підтверджено
належними та допустимими доказами.
Посилаючись на грубе порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду, щодо
причин залиття, обставинам справи,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, що призвело до
неправильного вирішення справи, просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволені
позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну
скаргу підтримав, з підстав викладених
в ній та просив задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні
апеляційного суду проти задоволення
апеляційної скарги заперечував.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що заявлялися у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
17.06.2014 мало місце залиття квартири
АДРЕСА_1, що належить позивачу на праві
спільної часткової власності.

У вище зазначеному будинку, над
квартирою позивача розташована
квартира АДРЕСА_2 в якій зареєстрований
та проживає ОСОБА_1 Вказана квартири
перебуває у комунальній власності.

Суд першої інстанції проаналізувавши
докази по справі, а саме: акт обстеження
причин залиття від 17.06.2014 та
застосувавши положення ст. 1166 ЦК
України, дійшов вірного висновку про
доведеність позивачем факту вини
відповідача у залитті квартири.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з Конституцією України, кожен
громадянин має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своїм
майном на власний розсуд. У той же час
законодавство зобов'язує власника не
використовувати своє майно на шкоду
іншим особам, стежити, щоб його
квартира не стала джерелом шкоди для
інших приміщень.

Частиною 1 статті 177 ЖК Української РСР
встановлено, що громадяни зобов'язані
забезпечувати схоронність жилих
приміщень, бережно ставитися до
санітарно-технічного та іншого
обладнання, до об'єктів благоустрою,
додержуватися правил утримання жилого
будинку і при домової території, правил
пожежної безпеки, додержувати чистоти
і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів,
на сходових клітинах та в інших місцях
загального користування.

Статтею 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначено
права та обов'язки споживачів, зокрема
підпунктами 4, 9 пункту 3 передбачено, що
споживач зобов'язаний за власний
рахунок ремонтувати та міняти
санітарно-технічні прилади та
пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з
його вини; своєчасно проводити
підготовку жилого будинку, помешкання
(в якому він проживає або яке належить
йому на праві власності) та його
технічного обладнання до експлуатації
в осінньо-зимовий період.

Згідно акту залиття від 17.06.2014,
затвердженого директором КП «РЕО-4»
Сташкевич П.П., залиття в кв. АДРЕСА_1
відбулося з вище розташованої квартири
АДРЕСА_2, де було пошкоджено перехідник
на підводку в кухні квартири, в
наслідок чого в квартирі АДРЕСА_1
пошкоджені стеля та стіни в коридорі,
кухні, кімнаті та ванній кімнаті,
частково пошкоджено покриття дверей.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
майну фізичної особи, відшкодовується
в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільне законодавство в деліктних
зобов'язаннях передбачає презумпцію
вини.

Якщо в процесі розгляду справи
зазначена презумпція не спростована,
то вона є юридичною підставою для
висновку про наявність вини
заподіювача шкоди.

З огляду на це та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу,
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166
ЦК України).

Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
того, що в його діях відсутня вина в
завданні шкоди позивачу. В судовому
засіданні апеляційної інстанції
відповідачем не заперечувався факт
залиття квартири АДРЕСА_1.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги, щодо недоведеності вини
відповідача у завданні шкоди є
необґрунтованими.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК
України збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну
відшкодувати її в натурі або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що сума
матеріальної шкоди, заподіяної
позивачу не підтверджена належними
доказами з огляду на наступне.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експерта.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження матеріальної шкоди,
відповідачем було надано розрахунок
відповідно до договірної ціни вартості
робіт з мережі Internet, визначеної станом
на день ухвалення рішення та зазначено
суму матеріального збитку в розмірі
4118,00 грн.

Всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК
України, апелянт не надав належних та
допустимих доказів на спростування
доказів позивача щодо вартості
матеріального збитку. Клопотання про
призначення судово-будівельної
експертизи відповідачем не заявлялось.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
в межах доводів позову повно і всебічно
дослідив обставини спору, дав належну
оцінку зібраним по справі доказам,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює і у відповідності з вимогами
закону прийшов до правильного висновку
про те, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, про що ухвалив відповідне
рішення.

Також, суд першої інстанції вірно
застосував норми ст. 1167 ЦК України та
виходячи з засад розумності,
виваженості та справедливості,
врахувавши те, що позивач переніс
моральні страждання в зв'язку із
залиттям квартири, його майно було
пошкоджено, що позбавило його
нормальних життєвих умов і вимагало
додаткових зусиль для організації
свого життя, стягнув з відповідача у
відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 25 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/13362/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/13483/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Кривовяз А.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.