АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4906/14
Головуючий 1 інст. - Журавель
Справа № 646/2752/14-ц
Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді
- КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії
- ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
МІНЕНКОВОЇ Н.О.

за участю секретаря
- Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Червонозаводського районного суду
міста Харкова від 29 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» про
визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и л а :

До Червонозаводського районного суду
м. Харкова звернувся ОСОБА_3 з позовом, в
якому просив суд визнати кредитний
договір №6807С91 від 28 вересня 2007 року
укладений між ОСОБА_3 та Публічним
акціонерним товариством "Державний
експортно-імпортний банк України", в
особі заступника керуючого філією ВАТ
"Укрексімбанк" в м. Харкові Ревкою
Раїсою Миколаївною, недісним.

В обґрунтування позову зазначав, що при
укладенні договору Банком не було
надано позивачу письмову інформацію
стосовно умов надання кредиту; форма і
зміст кредитного договору не
відповідають вимогам чинного
законодавства України, яке регулює
питання кредитних взаємовідносин, а
також відповідачем було порушено
"Правила надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту" відносно інформації про
надання кредиту в іноземній валюті.

У своїх запереченнях представник
відповідача просив відмовити у
задоволенні позовної заяви через її
безпідставність.

Пізніше представник позивача подав до
суду клопотання про витребування
доказів по справі у відповідача, а саме
Положення про кредитування ПАТ
"Державний експортно-імпортний банк
України", у задоволенні якого ухвалою
районного суду від 29.05.2014 року було
відмовлено.

Рішенням Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 29 травня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати рішення
Червонозаводського районного суду від
29 травня 2014 року та прийняти нове, яким
позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в
повному обсязі, а також скасувати
ухвалу районного суду від 29 травня 2014
року та прийняти нову, якою клопотання
позивача про витребування доказів
задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує, що рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та не відповідає
ст. 213 ЦПК України.

Зазначає, що у зв'язку з тим, що
споживачу об'єктивно бракує необхідних
знань про особливості товару (послуги)
законодавцем було розроблено та
прийнято певний порядок укладання
договорів споживчого кредиту, який є
обов'язковим для виконання, а його
недодержання є недопустимим, оскільки
норми, які регулюють надання
інформації про умови кредитування є
імперативними і їх недотримання
впливає на законність укладення
кредитного договору. А отже, договір
повинен укладатися з додержанням
нормативно-правових актів; ненадання,
неповне надання або надання
недостовірної інформації про умови
кредитування є порушенням норм чинного
законодавства, а тому кредитний
договір вважається укладеним всупереч
законодавству.

Вказує, що 28 вересня 2007 року між
сторонами було укладено кредитний
договір №6807С91, відповідно якого Банк
надає Позичальнику кредит у сумі 2770000
доларів США з кінцевою датою погашення
27 вересня 2014 року для оплати поточних
потреб. Перед укладенням цього
договору Банком було надано ОСОБА_3
повідомлення про умови кредитування
від 20 вересня 2007 року, яке не містило в
собі обов'язкових відомостей,
передбачених в ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів" та п.2.1 Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, що
вбачається з таблиці, яка наведена
представником позивача в апеляційній
скарзі.

Виходячи з наведеного представник
позивача робить висновок, що Банком не
було надано позивачу необхідної
письмової інформації про умови
кредитування та загальну вартість
кредиту, а також інформація, яка наявна
в повідомленні від 20 вересня 2007 року не
відповідає інформації зазначеної в
кредитному договорі. Це свідчить про
те, що перед укладанням договору Банк
надав неповну та недостовірну
інформацію щодо істотних умов
договору, тобто позивач не був
обізнаний про умови кредитування та
наслідки отримання кредиту, отже, умови
кредитного договору від 28.09.2007 року в
розумінні ст. 15 і 18 Закону України "Про
захист прав споживачів" є
несправедливими, а положення відносно
яких не було надано інформації -
недійсними.

Крім того, зазначає, що Банк надав
позивачу недостовірну інформацію, що в
подальшому призвело до збільшення суми
зобов'язань по кредитному договору,
тобто його було укладено з
застосуванням зі сторони ПАТ
"Укрексімбанк України" нечесної
підприємницької практики.

Також вказує, що у договорі взагалі
відсутній розділ, що стосується
відповідальності Банку.

Посилаючись на вказане зазначає, що
кредитний договір №6807С91 від 28 вересня
2007 року є недійсним.

Також, 25 вересня 2013 року з метою
перевірки відповідності нарахування
ПАТ "Державний експортно-імпортний
банк України" процентів за кредитним
договором, ОСОБА_3 було направлено
керуючому філією в м. Харкові заяву про
надання положення про кредитування ПАТ
"Державний експортно-імпортний банк
України", так як вказана інформація є
комерційною таємницею Банку, однак,
позивача було повідомлено про
неможливість надання цього Положення,
що свідчить про приховування
відповідачем інформації про умови
кредитування та нечесну
підприємницьку практику. У зв'язку з
цим до суду було подано клопотання про
витребування цих доказів, яке ухвалою
суду залишено без задоволення.

Зазначає, що у кредитному договорі та
повідомленні про умови кредитування
відсутня інформація відносно
здійснення розрахунку процентної
ставки за надання кредиту у
відповідності до формули, визначеної у
п.3.3 Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредитування та сукупну вартість
кредиту. Крім того, у оскаржуваному
кредитному договорі відсутні будь-які
посилання на здійснення розрахунків
реальної процентної ставки за надання
кредиту та сукупної вартості кредиту, а
оскільки відповідач ухиляється від
надання такої інформації, то вказана в
договорі процентна ставка є такою, що
не відповідає вимогам чинного
законодавства.

Виходячи з наведеного, представник
вважає, що єдиним документом, який може
розтлумачити методику розрахунку
проценту за надання кредиту ОСОБА_3 є
вказане Положення, яке діяло на час
укладання договору.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, обговоривши доводи
апеляційної скарги та, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Постановляючи вказане рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не наведено жодних обставин,
стосовно яких його введено в оману при
укладанні кредитного договору,
прихованні інформації про кредит та
про те, що його вибір не був свідомим.

З таким висновком, суд апеляційної
інстанції погоджується з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, був
укладений кредитний договір між ВАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України», правонаступником якого є
відповідач та позивачем 28 вересня 2007
року, відповідно до якого відповідач
надав позивачу кредитні кошти 2770000
доларів США на строк до 27 вересня 2014
року зі сплатою не менше 14% річних.

В подальшому 27 травня 2010 року і 29
грудня 2011 року сторонами укладались
договори про внесення змін до
кредитного договору і кожного разу
позивач зазначав, що йому повідомлено
банком всю необхідну інформацію про
умови кредитування.

При цьому до травня 2011 року позивач
сплачував необхідні платежі.

Представник позивача зазначає, що
відповідна інформація міститься в
самому кредитному договорі, а тому
підстав вважати, що відповідач ввів в
оману позивача не має.

Суд першої інстанції правильно
встановив фактичні обставини по справі
і дав належну оцінку наданим сторонами
доказам і дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Доводи позивача не свідчать , що
внаслідок дій відповідача порушені
його законні права. Комісія за
дострокове погашення кредиту не
стягувалась, оскільки позивач
достроково не погасив кредит, навпаки
існує заборгованість. . Передбаченим в
п.4.1.11 кредитного договору правом
збільшення відсоткової ставки не
менше 14,5 % банк не скористався,
процентна ставка не перевищувала 14%.

Будь яких доказів, які б спростовували
висновки суду - позивач не надав.

Відповідно до ст.ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.1 ст. 60, ст.ст. 60, 303, 304, 308, 313,
314, 317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 29 травня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга може
бути подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -