Справа № 203/5447/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Кіровський районний
суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді -
Казака С.Ю.

при секретарі -
Місюра К.А.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи -
Красногвардійський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання права
власності та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи -
Красногвардійський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду
з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилалась на те,
що 14.12.2012 року між нею та ОСОБА_5 було
укладено договір дарування,
відповідного до якого останній передав
йому у власність гараж АДРЕСА_1. В
момент укладення договору вона
отримала ключі від гаражу та вступила у
володіння. 09.12.2013 року гараж був
зареєстрований в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно. 11.08.2014
року до її бабусі, яка мешкає поруч з
гаражем та зберігає в ньому свої речі,
зателефонував відповідач з вимогою про
звільнення гаражу та надання ключем
від нього, обґрунтовуючи це тим, що він
є власником гаражу, придбавши його з
прилюдних торгів. Також надав
документи про придбання гаражу та
реєстрацію права власності. Таким
чином в нього є підозра, що відповідач у
якийсь протиправний спосіб позбавив
його права власності на гараж та
вказане право підлягає захисту. В
зв'язку з цим, позивач просив суд
визнати за ним право власності на гараж
АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, в
обґрунтування якого посилався на те, що
07.08.2014 року згідно протоколу №650
проведення електронних торгів та на
підставі акту про проведення
реалізації нерухомого майна - гаражу
АДРЕСА_1, що належав на праві власності
ОСОБА_5, в порядку ст.57 Закону України
«Про виконавче провадження» він був
визнаний переможцем аукціону. 08.08.2014
року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 у
відповідності до ст.66 Закону України
«Про виконавче провадження» та на
підставі акту проведення прилюдних
торгів арештованого майна від 07.08.2014
року, затвердженого в.о.начальника
Красногвардійського ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції Мартиновською І.М.,
було видано свідоцтво про право
власності на гараж. Також 08.08.2014 року
нотаріусом було здійснено державну
реєстрацію права власності та надано
витяг з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Дізнавшись про
реєстрацію права власності на гараж на
ім'я ОСОБА_3, він звернувся до Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області для надання
роз'яснення щодо зазначеної ситуації
та притягнення до відповідальності
державного реєстратора ОСОБА_9, яка в
супереч вимогам закону здійснила
державну реєстрацію права власності на
ім'я ОСОБА_3 при існуванні запису про
реєстрацію обтяження щодо гаражу від
07.05.2013 року, який було внесено на
підставі постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, за якою було накладено
арешт на все майно боржника ОСОБА_5 в
рамках виконавчого провадження №37569182.
Оскільки відносно договору дарування
не було здійснено державної
реєстрації, він не є вчиненим та таким,
що не породжує цивільних прав та
обов'язків. В зв'язку з цим, оскільки він
не має можливості користуватись
належним йому гаражем, враховуючи що
ОСОБА_3, не надає доступу до нього, він
змушений був укласти договір оренди
гаражного приміщення з ТОВ ЕРАГРАД»
для зберігання власного транспортного
засобу, а тому несе матеріальні збитки,
які відповідач повинна відшкодувати. З
урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просив
суд зобов'язати ОСОБА_3 звільнити та
повернути у законне володіння та
користування йому гараж АДРЕСА_1,
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
матеріальну шкоду в сумі 2000 грн. та
моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позов ОСОБА_3
підтримав заявлений останньою позов та
просив його задовольнити в повному
обсязі. Проти зустрічного позову
заперечував.

Представник відповідача за
первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_4 в судовому
засіданні проти первісного позову
заперечував та просив задовольнити
зустрічний позов, посилаючись на
викладені в останньому підстави.

Представники третіх осіб за
первісним та зустрічним позовом в
судове засідання не з'явились. Від
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції надійшла заява про
розгляд справи без участі їх
представника. Красногвардійський
відділ державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про причини неявки
свого представника та про вступ до
участі у справі відповідно до ч.3 ст.36
ЦПК України не повідомив.

Заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України
за договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.1 ст.722 ЦК України
право власності обдаровуваного на
дарунок виникає з моменту його
прийняття.

Відповідно до ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.334 ЦК
України право власності у набувача
майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Частиною 2 ст.331 ЦК України
визначено, що якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право
власності припиняється у разі
звернення стягнення на майно за
зобов'язаннями власника.

Відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як встановлено судом 14.12.2012 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено
договір дарування гаражу АДРЕСА_1.

07.05.2013 року до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно було
внесено запис про реєстрацію обтяження
щодо спірного гаражу, який було
зроблено на підставі постанови
державного виконавця
Красногвардійського ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 15.04.2013 року про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, за якою
було накладено арешт на все майно
боржника ОСОБА_5 в рамках виконавчого
провадження №37569182.

07.08.2014 року згідно протоколу №650
проведення електронних торгів та на
підставі акту про проведення
реалізації нерухомого майна - гаражу
АДРЕСА_1, що належав на праві власності
ОСОБА_5, в порядку ст.57 Закону України
«Про виконавче провадження», ОСОБА_4
було визнано переможцем аукціону.

08.08.2014 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 у
відповідності до ст.66 Закону України
«Про виконавче провадження» та на
підставі акту проведення прилюдних
торгів арештованого майна від 07.08.2014
року, затвердженого в.о.начальника
Красногвардійського ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції Мартиновською І.М.,
ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право
власності на гараж.

Також 08.08.2014 року нотаріусом було
здійснено державну реєстрацію права
власності та надано витяг з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Після укладення 14.12.2012 року
договору дарування спірного гаражу з
ОСОБА_5, позивач ОСОБА_3 станом на 07.05.2013
року (на момент внесення обтяження щодо
спірного гаражу) право власності на
останній у передбаченому законом
порядку не зареєструвала.

Посилання ОСОБА_3 на те, що така
реєстрація була здійснена 09.12.2013 року,
суд вважає безпідставними, оскільки
дії щодо реєстрації права власності на
гараж за останньою було проведено з
порушенням чинного законодавства, що
вбачається з листа-відповіді від 02.09.2014
року на заяву ОСОБА_4 Крім того, з
вказаного листа та наданого ОСОБА_4
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно вбачається, що
на сьогоднішній день згідно даних
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно право власності на
гараж АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4
08.08.2014 року.

Враховуючи зазначені вище
обставини та з огляду на положення
ст.ст.182,331,334 ЦК України суд приходить до
висновку, що ОСОБА_3 у передбаченому
законом порядку не набула права
власності на спірний гараж. В той час,
як ОСОБА_4 гараж було придбано під час
реалізації останнього з прилюдних
торгів в порядку, передбаченому
ст.ст.57,62 Закону України «Про виконавче
провадження» та здійснено державну
реєстрацію право власності на гараж.

Також суд враховує, що відповідно
до ч.2 ст.388 ЦК України майно не може бути
витребувано від добросовісного
набувача, якщо воно було продане у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень.

В зв'язку з цим, суд вважає, що в
задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання
права власності на гараж АДРЕСА_1 слід
відмовити за необґрунтованістю та з
урахуванням положень ст.391 ЦК України,
враховуючи, що на теперішній час гараж,
що належить ОСОБА_4 перебуває у
володінні ОСОБА_3, якою чиняться
перешкоди у користуванні гаражем
ОСОБА_4, слід задовольнити позовні
вимоги останнього в частині
зобов'язання ОСОБА_3 звільнити його та
повернути у володіння та користування
ОСОБА_4

Відповідно до ч.ч1,2 ст.22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

В своєму зустрічному позові
ОСОБА_4 заявлено вимогу про стягнення з
ОСОБА_3, матеріальної шкоди в сумі 2000
грн., що складається з витрат на оренду
гаражного приміщення для зберігання
транспортного засобу за договором
оренди від 15.08.2014 року, який він
вимушений був укласти через
неможливість користуватись належним
йому гаражем, а також про стягнення
моральної шкоди в сумі 10000 грн.

Разом з тим, суд враховує, що
позивачем за зустрічним позовом не
наведено належних обґрунтувань та
доказів щодо наявності в нього
транспортного засобу, необхідності
укладення договору оренди та
неможливості зберігання транспортного
засобу за попередніх умов зберігання
до придбання спірного гаражу.

Також ОСОБА_4 не наведено належних
обґрунтувань та доказів заподіяння
йому моральної шкоди в розумінні ст.23
ЦК України, наявності втрат
немайнового характеру, факту
заподіяння моральних або фізичних
страждань, причинного зв'язку між
винними діями відповідача та завданою
шкодою, а також щодо обґрунтування
розміру цієї шкоди.

В зв'язку з цим, суд приходить до
висновку про необхідність відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
в частині стягнення матеріальної та
моральної шкоди з ОСОБА_3,
задовольнивши таким чином позовні
вимоги частково.

У відповідності до ст.88 ЦПК
України сплачений ОСОБА_3 при подачі
позову судовий збір слід віднести на
користь держави та стягнути з
останньої на користь ОСОБА_4 судовий
збір в сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного,
керуючись
ст.ст.22,23,182,328,331,334,346,388,391,392,717,722,1167 ЦК
України, ст.ст.10,11,27,31,36,58-61,88,158,169,212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи -
Красногвардійський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання права
власності - відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
треті особи - Красногвардійський
відділ державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, Реєстраційна
служба Дніпропетровського міського
управління юстиції, про зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
матеріальної та моральної шкоди -
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 звільнити та
повернути у володіння та користування
ОСОБА_4 шлакоблочний гараж АДРЕСА_1,
загальною площею 19,9 кв.м, з погрібом
(цегла), що розташований по АДРЕСА_1.

В іншій частині в задоволенні
позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на подачу
апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Кіровський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачі
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

С.Ю.Казак