АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Вовк Є.І.
Доповідач-Шиманський
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 18 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Лафорт» про відшкодування
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернулась у березні 2014 року.

Зазначала, що 12.11.2012 року в м. Києві по
вул. Вербицького 16 сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
її автомобіля НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_5, та автомобіля НОМЕР_2, яким
керувала ОСОБА_4 Внаслідок ДТП її
транспортний засіб зазнав механічних
пошкоджень. Згідно звіту про оцінку
автомобіля № 556 від 04.03.2013 року вартість
відновлюваного ремонту складає 104 191,39
грн. Згідно звіту № 564 від 12.04.2013 року
утилізаційна вартість автомобіля
складає 23 391,10 грн. Винною у вчиненні ДТП
визнано ОСОБА_4, її відповідальність
була застрахована на підставі договору
укладеного між нею та ПрАТ «СК
«Лафорт», в межах ліміту страхового
відшкодування в розмірі 50 000,00 грн,
франшиза- 1000 грн.

На підставі викладеного, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просила суд
стягнути з відповідача 33 019,29 грн.
майнової шкоди, 5 000,00 грн. моральної
шкоди 23,64 грн. витрат на відправлення
телеграм та судовий збір в розмірі 380,20
грн.

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 18 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення судом норм
процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухвалення нового про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що 12.11.2012 року по вул.
Вербицького 20 в м. Києві ОСОБА_4,
керуючи автомобілем НОМЕР_2, при виїзді
з дворової території не надала
перевагу в русі автомобілю НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_5 який рухався по
головній дорозі, що призвело до
пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду
міста Києва від 03.12.2012 року ОСОБА_4
визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу.

Згідно звіту з оцінки транспортного
засобу №5484 від 22.11.2012 року, проведеного
ФОП ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_5,
матеріальний збиток завданий власнику
автомобіля внаслідок ДТП складав 49 257,99
грн.

Згідно Звіту про оцінку автомобіля
Mercedes-Benz №556 від 04.03.2013 року, проведеного
ТОВ «Гарант-Асістанс» на замовлення
ОСОБА_5, матеріальний збиток завданий
власнику автомобіля внаслідок ДТП
складав 104 191,39 грн.

В матеріалах справи наявний також звіт
№564 від 12.04.2013 року, відповідно до якого
утилізаційна вартість автомобіля
складає 23 391,10 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4, згідно полісу №АВ/1306435,
застрахована в ПАТ «СК «Лафорт» з 28.12.2011
року до 27.12.2012 року з лімітом
відповідальності в сумі 50 000 тис. грн.,
франшиза 0 грн.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення з винної особи ОСОБА_4
матеріальної та моральної шкоди,
позивач, на підставі звіту про оцінку
автомобіля Mercedes-Benz №556 від 04.03.2013 року,
згідно якого матеріальна шкода складає
104 191,39 грн., та Полісу №АВ/1306435, згідно
якого ліміт відповідальності складає 50
000,00 грн., просив стягнути з відповідача
згідно ст.1194 ЦК України різницю між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою в розмірі 33 019,29 грн. та
моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновків щодо відсутності належних та
допустимих доказів на підтвердження
факту належності позивачу автомобіля
НОМЕР_1, у зв'язку з чим відсутності
права позивача на пред'явлення вимоги
на її користь.

Проте колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 6 Правил державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 року №1388 встановлено, що
транспортні засоби реєструються за
юридичними та фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції.

В силу п. п.7, 8 зазначених Правил
власники транспортних засобів -
юридичні та фізичні особи або їх
представники зобов'язані
зареєструвати їх протягом 10 діб після
придбання або митного оформлення, чи
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів. Реєстрація
транспортних засобів здійснюється на
підставі заяви власника, поданої
особисто, і документів, що посвідчують
його особу, правомірність придбання
транспортного засобу, оцінку його
вартості; правомірність придбання
транспортних засобів, вузлів і
агрегатів, які мають ідентифікаційні
номери, підтверджується документами,
скріпленими підписом відповідної
посадової особи і печаткою, виданими
суб'єктами підприємницької діяльності,
які реалізують транспортні засоби та
видають довідки-рахунки, митними
органами, судами, нотаріусами, органами
соціального захисту населення,
підприємствами - виробниками
транспортних засобів та підрозділами
ДАІ, а також угодами, укладеними на
товарних біржах.

Згідно п. 16 зазначених правил, на
зареєстровані у підрозділі
Державтоінспекції транспортні засоби
видаються свідоцтва про реєстрацію, а
також номерні знаки, що відповідають
державному стандарту України: два
номерні знаки - на автотранспорт, один -
на мототранспорт, мопед, причіп та
напівпричіп, дозволи на встановлення
на транспортних засобах спеціальних
світлових і (або) звукових сигнальних
пристроїв. У свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу ідентифікаційний
номер двигуна не зазначається.

В додатках до Звіту про оцінку
автомобіля Mercedes-Benz №556 від 04.03.2013 року,
наявна копія свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_6 від 28.01.2012
року з якої вбачається, що власником
автомобіля НОМЕР_3, є ОСОБА_3 (а.с. 36).
Аналогічна копія свідоцтва про
реєстрацію міститься також в додатках
до звіту з оцінки транспортного засобу
№5484 від 22.11.2012 року (а.с. 147).

Дана інформація також підтверджується
відомостями №9106023 про
дорожньо-транспортну пригоду від 12.11.2012
року з яких вбачається, що власником
вказаного автомобілю є ОСОБА_3, водієм є
ОСОБА_5

Таким чином, не дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку щодо недоведеності
належності позивачу автомобіля НОМЕР_1,
та відсутності права позивача на
пред'явлення вимоги на її користь.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992
року «Про практику розгляду судами
цивільних справ позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що заподіяна
особі і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Постановою Дарницького районного суду
міста Києва від 03.12.2012 року ОСОБА_4
визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи на
підтвердження розміру понесеної
позивачем матеріальної шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, від 12.11.2012 року, до позовної
заяви був долучений Звіт про оцінку
автомобіля Mercedes-Benz №556 від 04.03.2013 року,
проведений ТОВ «Гарант-Асістанс» на
замовлення ОСОБА_5, згідно якого
матеріальний збиток автомобіля
внаслідок ДТП складав 104 191,39 грн.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції, відповідачем був долучений
до матеріалів справи звіт з оцінки
транспортного засобу №5484 від 22.11.2012
року, проведеного ФОП ОСОБА_6 за заявою
ОСОБА_5, згідно якого матеріальний
збиток завданий власнику автомобіля
внаслідок ДТП складав 49 257,99 грн.

Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, звіт
з оцінки транспортного засобу №5484 від
22.11.2012 року був проведений на підставі
зяви ОСОБА_5, яка надійшла 16.11.2012
року, тобто через чотири дні після
вчинення ДТП, до ФОП «ОСОБА_6»

Згідно п. 1 проведеного звіту,
визначення засобів та обсягу
відновлюваних робіт для усунення
дефектів, виявлених під час огляду ДТЗ,
дані про час та місця проведення огляду
ДТЗ, відомості про осіб, які брали
участь в огляді об'єкта оцінки та інше
наведені в додатку №1.

З додатку №1, а саме акту №5484 від 16.11.2012
року вбачається, що експертом був
проведений огляд транспортного засобу
Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_4, під час якого було
виявлено ряд пошкоджень.

Вказаний протокол складений на
підставі зовнішнього огляду
автомобіля. З протоклом ОСОБА_5 був
ознайомлений та підтвердив що
пошкодження в протоколі записані
вірно, про що свідчить його підпис в
графі «власник (довірена особа)
ОСОБА_5.»

Огляд транспортного засобу, згідно
Звіту про оцінку автомобіля Mercedes-Benz №556
від 04.03.2013 року, проведений ТОВ
«Гарант-Асістанс» на замовлення
ОСОБА_5, був проведений 28.02.2013 року,
тобто більше ніж через три місяці після
вчинення ДТП.

Перелік пошкоджень, що вказаний в
додатку до Звіту №556 відрізняється від
переліку пошкоджень вказаних в додатку
до звіту №5484, в тому числі є більшим.

Таким чином, з урахуванням ст. 212 ЦПК
України, датою проведення огляду
пошкодженого автомобіля та враховуючи
те, що водій ОСОБА_5 підтвердив
правильність зазначених пошкоджень в
звіті з оцінки транспортного засобу
№5484 від 22.11.2012 року, суд апеляційної
інстанції приймає його як належний та
допустимий доказ на підтвердження
розміру завданної матеріальної шкоди
автомобілю НОМЕР_1, власником якого є
позивач, внаслідок ДТП, яка сталась
12.11.2012 року.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно Полісу АВ/1306435 обо'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, укладеного між ПрАТ
«СК «Лафорт» та ОСОБА_4,
відповідальність останньої під час
вчинення ДТП була застрахована в межах
ліміту страхового відшкодування в
розмірі 50 000,00 грн, франшиза- 0 грн.

Пуктом 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ позовами про відшкодування
шкоди» встановлено, що оскільки
відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка.

У разі відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування.

У відповідності до ст.1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається. що
13.11.2012 року позивач звертався до ПрАТ
«Лафорт» з повідомленням про настання
події, яка сталась за участю
забезпеченого транспортного засобу
згідно полісу в рамках вимог статті 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» щодо
обов'язкового повідомлення страховика.

Враховуючи, що розмір матеріального
збитку згідно звіту з оцінки
транспортного засобу №5484 від 22.11.2012
року, завданого власнику автомобіля
НОМЕР_1, внаслідок ДТП складав 49 257,99
грн., а страхова відповідальність
відповідача згідно Полісу АВ/1306435 ПрАТ
«СК «Лафорт» застрахована в межах
ліміту страхового відшкодування в
розмірі 50 000,00 грн, франшиза- 0 грн.,
колегія суддів приходить до висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення з ОСОБА_4
майнової шкоди в розмірі 33 019,29 грн.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України та
роз'яснень, викладених в п. п. 7, 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року (зі
змінами, внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 25
травня 2001 року) „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", заподіяна моральна
(немайнова) шкода відшкодовується у
повному обсязі тій фізичній чи
юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені
противоправними діями (бездіяльністю)
інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України,
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про доведення
позивачем факту заподіяння їй
моральної шкоди з вини відповідача,
внаслідок пошкодження належного
позивачу на праві власності
автомобіля, а тому колегія суддів
вважає, апеляційна скарга в цій частині
підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування завданої моральної
шкоди, колегія суддів враховує вимоги
ст. 23, 1167 ЦК України, а також те, що
позивач ОСОБА_3 зазнала душевних
страждань, пов'язаних з пошкодженням
належного їй майна, неможливістю
користуватись майном у власних цілях, а
також створенням незручностей у
повсякденному житті,, у зв'язку з чим
настали вимушені зміни у її життєвих
стосунках і вимагали від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя, чим позивачу було
заподіяно моральної шкоди. Зважаючи на
викладене та виходячи із принципів
розумності та справедливості, колегія
суддів вважає, що розмір моральної
шкоди 5 000 грн., який просить стягнути
позивач, є значно завищеним і таким що
не відповідає ступеню перенесених
страждань, а тому вважає правильним
стягнути з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача ОСОБА_7 відшкодування
моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн.

Згідно ст. 22 ЦПК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Таким чином, обґрунтованою є вимога про
стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача
витрат пов'язаних з направлення
телеграми про виклик відповідача на
огляд пошкодженого автомобіля в
розмірі 23,64 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням часткового задоволення
апеляційної скарги в частині стягнення
з відповідача на користь позивача
моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн., з
відповідача ОСОБА_4 на користь позивача
ОСОБА_7 підлягають стягненню понесені
позивачем витрати на сплату судового
збору в розмірі 243,60 грн.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню з
ухваленням у справі нового рішення.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 18 червня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа:
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Лафорт» про
відшкодування шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на
користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_5)
моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на
користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_5) судовий
збір в розмірі 243 грн. 60 коп., судові
витрати в розмірі 23 грн. 64 коп., а
всього 267 грн. 24 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: