Справа
№263/6887/14ц
РІШЕННЯ Провадження
№2/263/2786/14

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області у складі: судді Ікорської Є.С.
при секретарі Корзініній О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ММК ім.
Ілліча» про стягнення середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з
даним позовом до ПАТ «ММК ім. Ілліча»,
зазначивши, що з 01.10.1969 року по 06.12.2010
року вона перебувала у трудових
відносинах з відповідачем, з березня 2003
року відповідачем не проводилась
індексація її заробітної плати,
передбачена діючим законодавством,
внаслідок чого порушені її права на
оплату праці. Рішенням Іллічівського
райсуду м.Маріуполя від 26.06.2014 р. з
відповідача на її користь стягнуто
суму індексації заробітної плати та
компенсації, яка нараховується при
втраті частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати
відповідно до Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» за період з березня 2003 року
по липень 2006 р. в сумі 1070,60 грн.
Уточнивши позовні вимоги у зв'язку із
фактичною виплатою індексації та
компенсації 13.08.2014 р., просила стягнути
з відповідача на її користь середній
заробіток за час затримки виплати
заробітної плати при звільненні за
період з 07.12.2010 р. по 13.08.2014 р. у сумі 85769,20
грн. та витрати на правову допомогу в
сумі 1000 грн.

Від представника позивачки надійшла
заява з проханням розглянути справу за
її відсутності, повністю підтримала
уточнені позовні вимоги.

Від представника відповідача
надійшла заява про розгляд справи у
його відсутності, у задоволенні
позову просив відмовити.

Вивчивши матеріали справи в їхній
сукупності, суд дійшов висновку про те,
що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка з
01.10.1969 року по 06.12.2010 року перебувала у
трудових відносинах в ПАТ «ММК
ім.Ілліча», що підтверджується
відповідними записами в трудовій
книжці.

За цей період їй нараховувалась і
виплачувалась заробітна плата.

Відповідно до ст.1 Закону України
"Про оплату праці" заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Згідно з ст.33 Закону України "Про
оплату праці" в період між переглядом
розміру мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі ЗУ "Про
індексацію грошових доходів населення"
та Порядку проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 р. №
1078.

Індексація грошових доходів
населення - встановлений законами та
іншими нормативно-правовими актами
України механізм підвищення грошових
доходів населення, що дає можливість
частково або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Об'єктом індексації грошових
доходів населення є оплата праці
(грошове забезпечення) як грошовий
дохід громадян, одержаний ними в
гривнях на території України і який не
має разового характеру.

У відповідності з положеннями ч.5
ст. 2 Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення»
індексації підлягають грошові доходи
громадян, одержані ними в гривнях на
території України і які не мають
разового характеру, в тому числі,
оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ч. 1 ст.4 цього Закону
індексація грошових доходів населення
проводиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін
для індексації грошових доходів
населення провадиться наростаючим
підсумком, починаючи з місяця введення
в дію цього Закону.

Для проведення подальшої
індексації грошових доходів населення
обчислення індексу споживчих цін
починається за місяцем,в якому індекс
споживчих цін не перевищив поріг
індексації, зазначений в частині
першої цієї статті.

Підвищення грошових доходів
населення у зв'язку з індексацією
здійснюється з першого числа місяця, що
настає за місяцем, у якому опубліковано
індекс споживчих цін.

Зазначений порядок індексації,
заробітної плати передбачений і п. 1-1
«Порядку проведення індексації
грошових доходів населення»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №1078 від 17 липня 2003
року, з наступними змінами та
доповненнями.

Структуру заробітної плати
визначено у статті 2 Закону України "Про
оплату праці", якою передбачено
існування основної заробітної плати,
додаткової заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з
індексацією заробітної плати
працівників, входять до складу фонду
додаткової заробітної плати згідно з
підпунктом 2.2.7 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Держкомстату
України від 13 січня 2004 р. № 5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

Згідно з частиною другою статті 233
КЗпП України у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Таким чином, індексація є складовою
частиною заробітної плати, є
додатковою заробітною платою і, у разі
порушення законодавства про оплату
праці в частині її виплати, працівник
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому індексації
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати», підприємства,
установи і організації всіх форм
власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним
органу (особи).

Відповідно до ст. 3 Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати», сума компенсації
обчислюється шляхом множення суми
нарахованого, але не виплаченого
громадянину доходу за відповідний
місяць (після утримання податків
і обов'язкових платежів) на
індекс інфляції в період
невиплати доходу (інфляція місяця, за
який виплачується доход, до уваги не
береться).

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Наявність факту порушення трудового
законодавства в частині несвоєчасної
виплати позивачці індексації
заробітної плати вбачається з рішення
Іллічівського районного суду
м.Маріуполя від 26.06.2014 р., яким з
відповідача на користь позивачки
стягнуто індексацію заробітної плати з
компенсацією в розмірі 1070,60 грн. (а.с.7-9)

Внаслідок вищезазначеного, суд
дійшов висновку про наявність факту
несвоєчасного розрахунку по
заробітній платі із позивачкою.

Суд також дійшов висновку, що строки
звернення до суду із вказаним позовом
позивачкою не було пропущено, оскільки
індексація та компенсація як структура
заробітної плати були виплачені
позивачці лише 13.08.2014 р., що не
спростовано відповідачем.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012
Конституційного Суду України у справі
№ 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1
ст. 233 Кодексу законів про працю України
у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116,
117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином, Конституційним Судом
України було визначено, що для
встановлення початку перебігу строку
звернення працівника до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була
викладена Верховним Судом України в
постанові від 27 березня 2013 року по
справі № 6-15цс13.

Оскільки судом встановлено, що
відповідач фактично не розрахувався з
позивачкою при її звільненні, то строки
для звернення до суду з вимогою про
стягнення середнього заробітку за
затримку в розрахунку для позивачки не
спливли, тому посилання представників
відповідача про необхідність
відмовити у позові з цих підстав не
ґрунтуються на законі.

Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13,
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при непроведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
непроведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Суд, вважаючи обґрунтованою вимогу
позивачки про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки у
розрахунку із нею по індексації
заробітної плати при її звільненні, та
частково задовольняючи позовні вимоги
в цій частині, вирішує питання про
розмір стягуваної суми, виходячи з
наступного.

Розрахунок при визначенні розміру
середнього заробітку за весь час
затримки у розрахунку при звільненні
провадиться відповідно до «Порядку
обчислення середньої заробітної
плати», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин.
Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин).

З наданого суду відповідачем
розрахунку середнього заробітку
позивачки вбачається, що її
середньоденна заробітна плата при
восьмигодинному робочому дні за
останні повні два місяці роботи перед
її звільненням складала 84,96 грн. (а.с. 34).
Суд бере за основу саме цей розрахунок,
оскільки він відповідає вимогам
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100.

З моменту звільнення позивачки з ПАТ
«ММК імені Ілліча» по день розрахунку
по індексації з компенсацією (з 07
грудня 2010 року по 13 серпня 2014 року)
відповідно до розрахунку норми
тривалості робочого часу на 2010-2014 р.
минуло 923 робочих днів.

З довідки-розрахунку, наданої суду
представником відповідача щодо
середньоденного заробітку позивача,
вбачається, що сума середнього
заробітку за період з часу затримки
розрахунку із позивачкою при
звільненні до повного розрахунку
становить 78418,08 грн. (923 дні х 84,96 грн. =
78418,08 грн.).

Таким чином, суд встановив, що розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку складає 78418,08
грн.

При цьому при вирішенні питання про
розмір середнього заробітку, який
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивачки, суд виходить з того,
що в разі часткового задоволення
позову працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила в заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи, що
викладено у правових позиціях
Верховного Суду України в постановах
від 3 липня 2013 року (справа № 6-60цс13) та
від 20 листопада 2013 року (справа №
6-114цс13).

Враховуючи, що минув значний проміжок у
часі з моменту звільнення позивачки з
підприємства, а сума індексації
заробітної плати позивачки з
компенсацією була виплачена
відповідачем, а також виходячи з
принципу розумності, справедливості та
співрозмірності задоволення позовних
вимог, суд стягує з відповідача на
користь позивачки суму середнього
заробітку, яка є пропорційною до суми
індексації заробітної плати, яка була
виплачена з затримкою. При цьому суд
враховує, що за період з березня 2003 р. по
липень 2006 р. заробітна плата, що
підлягала компенсації, склала
відповідно до довідки-розрахунку 24800
грн.(а.с.36), з них вчасно не було
виплачено позивачці сума індексації в
розмірі 527,04 грн., що складає коефіцієнт
рівний 0,0212516 від суми заробітної плати
за цей період (527,04 грн. : 24800 грн. = 0,0212516
), отже на користь позивачки слід
стягнути 1666,51 гривні ( 78418,08 грн. х
0,0212516 = 1666,51 грн.).

Згідно зі статтею 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20.12.2011 р. № 4191-VI, який
набрав чинності з 1 січня 2012 року,
встановлено граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
під час розгляду судами цивільних
справ.

Так, граничний розмір витрат,
пов'язаних з правовою допомогою
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення у цивільній справі у
випадку, якщо компенсація сплачується
іншою стороною, не повинен
перевищувати суму, що обчислюється
виходячи з того, що зазначеній особі
виплачується 40 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за годину
її роботи. Витрати пов'язані з
проведенням огляду доказів за їх
місцезнаходженням та вчиненням інших
дій, необхідних для розгляду справи, не
можуть перевищувати 50 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати
за сукупність дій, необхідних для
розгляду справи. Розмір мінімальної
заробітної плати з 1 грудня 2013 року
складає 1218 грн.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачці була надана правова допомога
адвокатом ОСОБА_2, а саме консультація,
складання запиту та позовної заяви, за
що ним сплачено 1000 грн., що з
урахуванням часу, необхідного для
надання консультації, складання запиту
і позовної заяви, не перевищує
граничного розміру за вищевказаним
законом (а.с.11-15).

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню
судові витрати у вигляді витрат на
правову допомогу пропорційно від
задоволених вимог. При цьому суд
враховує, що позов задоволено на суму
1666,51 гривень, в позовних вимогах
заявлялося про стягнення в загальній
сумі 85769,20 гривень. У той же час суд
вважає, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК
України, виходячи з характеру
правовідносин, справедливим,
добросовісним та розумним буде
відшкодування позивачу витрат на
правову допомогу в розмірі 200 грн.

Також відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню на
користь держави судовий збір в розмірі
243 грн. 60 коп., від сплати якого,
відповідно до закону, звільнений
позивач.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4, 33 ЗУ "Про оплату
праці", ст.233, 116, 117 КЗпП України,
ст.ст.10,11,60, 84,88,208, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ММК ім.
Ілліча» про стягнення середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати при звільненні -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «ММК ім.
Ілліча» на користь ОСОБА_1 1666,51 грн.
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати при
звільненні та 200 грн. витрат на правову
допомогу.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «ММК ім.
Ілліча» на користь держави судовий
збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Є.С. Ікорська