АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7269/14
Головуючий 1 інстанції -
Категорія - договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової
Л.І.,

Трішкової І.Ю.,

при секретарі -
Костенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє
в інтересах ОСОБА_3,

на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 16 вересня
2014 року

по справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» про визнання
кредитного договору недійсним,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» про визнання
договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось
до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 13.06.2008 між ЗАТ «ОТП
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір № МL -705/220/2008, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредит в сумі 75742,50 доларів США на
придбання нерухомого майна, останній
зобов'язався прийняти, належним чином
використати та повернути банку грошові
кошти у строки, встановлені п. 1.6
Договору, а також сплатити відповідну
плату за користування кредитними
коштами в порядку та на умовах,
визначених п. 1.4. Договору.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_4 за кредитним договором, 13.06.2008
між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено
Договір поруки № SR- 705/220/2008, відповідно
до умов якого ОСОБА_3 прийняла на себе
зобов'язання відповідати за повне та
своєчасне виконання ОСОБА_4 його
зобов'язань перед банком, встановлена
солідарна відповідальність в повному
обсязі грошових зобов'язань.

18.03.2011 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» укладено договір
купівлі-продажу кредитного портфелю,
за яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» прийняло на
себе зобов'язання за кредитним
договором № МL - 705/220/2008 від 13.06.2008 року.

В порушення умов укладеного кредитного
договору ОСОБА_4 зобов'язання належним
чином не виконує, станом на 17.12.2013
заборгованість по тілу кредиту
становить 75286,64 доларів США, по
нарахованим та не сплаченим відсоткам -
457,02 доларів США, пеня - 335003,66 грн.
Загальна сума заборгованості згідно
розрахунку складає 940422,73 грн.

Остаточно позивач просив стягнути з
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно
заборгованість за кредитним договором
№ МL-705/220/2008 від 13.06.2008 року в розмірі
940422,73 грн., відшкодувати судові витрати.

Відповідач ОСОБА_4, звернувся до суду із
зустрічним позовом, в якому просив
визнати недійсним кредитний договір №
МL -705/220/2008 від 13.06.2008, укладений між ним
та ЗАТ «ОТП Банк», посилаючись на те, що
отриманий ним кредит на придбання
нерухомого майна є споживчим кредитом,
а обов'язковою умовою договору
споживчого кредиту є річна відсоткова
ставка за кредитом, яка вказується у
тексті договору. Всупереч положенням
чинного законодавства спірним
кредитним договором передбачено інший
порядок визначення розміру процентів,
який змінюється в залежності від зміни
вартості кредитних ресурсів банку, що
може розцінюватися як несправедлива
умова договору, тобто встановлення
дискримінаційних стосовно споживача
правил зміни відсоткової ставки.
Оскільки відповідно до ст. 18 ЗУ «Про
захист прав споживачів» виконавець не
повинен включати до договору із
споживачем умови, які є
несправедливими, тобто такими, які
суперечать принципу добросовісності, а
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача, спірний договір має бути
визнаний недійсним та не породжувати
будь-яких наслідків у вигляді прав та
обов'язків сторін.

Відповідач ОСОБА_3 також подала до суду
зустрічний позов, в якому просила
визнати договір поруки № 8К-705/220/2008 від
13.06.2008 припиненим, посилаючись на те, що
після укладення кредитного договору,
неодноразово до нього вносились зміни
щодо розміру фіксованої процентної
ставки за кредитом, а також відповідні
зміни і до договору поруки. При цьому
збільшення зобов'язань позичальника
ОСОБА_4 шляхом збільшення плаваючої
відсоткової ставки, порядку
розрахунку, відбулось без погодження
із поручителем. Відповідно до положень
ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. Крім того, 14.05.2012
боржником ОСОБА_4 отримана досудова
вимога від банку щодо погашення
заборгованості за кредитним договором
на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,
яка в місячний строк не була виконана.
На адресу поручителя вимоги про
виконання грошових зобов'язань не
надходило. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. За таких обставин ОСОБА_3,
як поручитель вважає, що її порука за
виконання ОСОБА_4 грошових зобов'язань
припинена.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 16 вересня 2014 року
позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» задоволено. Вирішено стягнути
солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь
ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованість за кредитним договором
№ МL-705/220/2008 від 13.06.2008 в розмірі 940422 грн.
73 коп.; стягнути в рівних частинах з
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» судовий збір в
розмірі 3441 грн. Зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» залишені без
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, просить скасувати
вказане рішення суду першої інстанції,
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП
Факторинг Україна», задовольнити
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 Посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

13.06.2008 між ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний
договір № МЬ-705/220/2008, за умовами якого
банк надав позичальнику ОСОБА_4 кредит
в сумі 75742,50 доларів США на придбання
нерухомого майна, останній
зобов'язався прийняти, належним чином
використати та повернути банку грошові
кошти у строки, встановлені п. 1.6
Договору, а також сплатити відповідну
плату за користування кредитними
коштами в порядку та умовах, визначених
п. 1.4. Договору.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_4 за кредитним договором, 13.06.2008
року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3
укладено Договір поруки № SR- 705/220/2008,
відповідно до умов якого ОСОБА_3
прийняла на себе зобов'язання
відповідати за повне та своєчасне
виконання ОСОБА_4 його зобов'язань
перед банком, договором встановлена
солідарна відповідальність в повному
обсязі грошових зобов'язань ОСОБА_4 по
основному договору.

Між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено
додатковий договір № 1 від 15.06.2009 року
до кредитного договору, додатковий
договір № 2 від 13.04.2010 до кредитного
договору, якими на відповідний період
встановлювалась ставка за
користування кредитом.

Матеріали справи містять також
додаткові договори до договору поруки -
додатковий договір № 2 від 13.04.2010 року
та додатковий договір № 3 від 14 липня 2011
року.

18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» укладено
договір купівлі-продажу кредитного
портфелю, за яким ПАТ «ОТП Банк»
відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» прийняло на себе зобов'язання
за кредитним договором № МL- 705/220/2008 від
13.06.2008 року.

Пред'являючи позов про визнання поруки
припиненою та подаючи апеляційну
скаргу, ОСОБА_3 посилалась на те, що
26.03.2010 року та 14.05.2012 року банк надіслав
ОСОБА_4 вимоги про дострокове
повернення кредиту в повному обсязі,
тим самим змінивши строк виконання
основного зобов'язання, проте до неї як
до поручителя у межах встановленого ч. 4
ст. 559 ЦК України шестимісячного строку
із вимогами не звернувся.

Однак, суд першої інстанції зазначені
доводи належним чином не перевірив.

Відповідно до частини першої статті 553
ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Пунктом 2 частини №1 кредитного
договору встановлена дата остаточного
повернення кредиту 14 червня 2032 року;
пунктом 7.3. частини №2 кредитного
договору передбачено, що договір діє до
повного виконання сторонами взятих на
себе зобов'язань.

Згідно з п. 4.1 договору поруки, договір
діє до повного виконання боргових
зобов*язань за кредитним договором.

Умови договору поруки про його дію до
повного припинення всіх зобов'язань
боржника не свідчать про те, що
договором установлено строк
припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4
ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України, якою встановлено, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 1.9. кредитного договору
встановлено право кредитора у разі
невиконання або неналежного виконання
позичальником будь-яких зобов'язань за
цим договором вимагати від
позичальника дострокового повернення
суми кредиту в частині або в цілому, а
також обов'язок позичальника у разі
порушення цього договору достроково
повернути кредит на вимогу кредитора.

Виконання позичальником вимоги
кредитора щодо дострокового погашення
суми кредиту та інших платежів
відповідно до п. 1.9.1. частини № 2
кредитного договору повинно бути
здійснено позичальником не пізніше
тридцяти календарних днів з дати
отримання відповідної вимоги.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4
зобов'язань за кредитним договором за
ним утворилася заборгованість, яка
станом на 17.12.2013 року складає 940422,73 грн.
та включає заборгованість по тілу
кредиту - 75286,64 доларів США,
заборгованість по нарахованим та не
сплаченим відсоткам - 457,02 доларів США;
пеня в розмірі 1% від суми несвоєчасно
виконаного зобов'язання за кожен день
прострочення - 335003,66 грн.

26.03.2010 року ОСОБА_4 отримав від ПАТ «ОТП
Банк» вимогу про дострокове повернення
суми кредиту в повному обсязі,
нараховані проценти, комісії та
штрафні санкції в тридцяти денний
термін від дати одержання цього
повідомлення.

Судова колегія вважає, що надіславши
таку вимогу, банк відповідно до
положень ст. 1050 ЦК України та п. 1.9.
кредитного договору скористався
правом на повернення кредиту
достроково, чим змінив дату виконання
основного зобов'язання.

Вимога про дострокове повернення
кредиту у тридцятиденний строк була
повторно направлена на адресу ОСОБА_4
14.05.2012 року, отримана ним та не виконана,
що не заперечує представник позивача.

Згідно із частини четвертої статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Отже порука - це строкове зобов'язання,
і незалежно від того, установлений
строк її дії договором чи законом, його
сплив припиняє суб'єктивне право
кредитора на задоволення його вимог.
Останнє означає, що строк поруки
належить до преклюзивних строків,
основна властивість яких, крім того, що
їх сплив, на відміну від строків
позовної давності, припиняє
суб'єктивне право, полягає в тому, що
вони не можуть бути призупинені,
перервані чи відновлені. Такі строки
також не можуть бути змінені за
домовленістю сторін договору та їх
настання припиняє права кредитора та
обов'язок боржника за договором.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за основним договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів повинен
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
або у зв'язку із застосуванням права на
повернення кредиту достроково.

Відповідно до пункту 3.1 договору поруки
кредитор має право у разі невиконання
боржником своїх зобов'язань за
кредитним договором пред'явити свої
вимоги безпосередньо до поручителя. Ці
вимоги є обов'язковими для виконання
протягом трьох банківських днів з
моменту отримання поручителем від
кредитора письмової вимоги про
невиконання боржником зобов'язань за
договором.

Виходячи з тотожної природи
зобов'язань, які регулюються реченнями
першим і третім частини четвертої
статті 559 ЦК України та реченням другим
частини четвертої цієї статті, правову
конструкцію частини четвертої статті
559 ЦК України, викладену в одному
абзаці, ототожнює правову природу усіх
зобов'язань, преклюзивність строку дії
договору поруки, необхідно дійти
висновку, що такою вимогою може бути
лише позов, заявлений кредитором до
поручителя в судовому порядку,
оскільки пред'явлення іншої вимоги
суперечить правовій природі поруки як
строкового зобов'язання.

Матеріали справи не містять належних
та допустимих доказів того, що будь-яка
вимога про погашення кредитних коштів
направлялася на адресу поручителя
ОСОБА_3, з позовом до суду про стягнення
заборгованості до ОСОБА_3 позивач
звернувся лише 10.10.2013 року.

За таких обставин, помилковим є
висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для визнання
договору поруки припиненим, зазначені
вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню,
отже відсутні підстави для стягнення
заборгованості із ОСОБА_3 Рішення суду
першої інстанції у зазначених частинах
підлягає відповідній зміні.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення вимог ОСОБА_4 про визнання
кредитного договору недійсним.

В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України (в редакції
на час виникнення спірних відносин)
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Як передбачено ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Укладаючи договір, ОСОБА_4 погодився з
його умовами щодо процентної ставки за
кредитом та змін плаваючої процентної
ставки. Зміна розміру ставки FIDR не є
зміною процентної ставки в
односторонньому порядку, а є зміною
розміру ставки передбаченої умовами
кредитного договору.

Судова колегія не вбачає підстав
вважати, що оспорюваний договір
містить несправедливі умови, з якими
Закон України «Про захист прав
споживачів» пов*язує недійсність
договору.

Особисто ОСОБА_4 рішення суду першої
інстанції не оскаржив, отже з ним
погодився.

Суд першої інстанції правильно,
визначив розмір стягнення на підставі
розрахунку що міститься в матеріалах
справи.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині задоволення вимог
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4
та в частині відмови у задоволенні
вимог ОСОБА_4 у визнанні кредитного
договору недійним залишається без
змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 309, 313,
315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія
судової палати, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 16 вересня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_3 про визнання договору поруки
припиненим - скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки № SR-
705/220/2008 від 13.06.2008 року, укладений між
ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3.

Відмовити у задоволенні позову ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про
стягнення з неї заборгованості за
кредитним договором №МL-705/220/2008 від
13.06.2008 року укладеного між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_4.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -