Апеляційний суд міста Києва
інстанції - Батрин О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2,
Дочірнього підприємства «Код-Захист-2»
на рішення Печерського районного
суду м. Києва від 2 липня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до
Дочірнього підприємства «Код-Захист-2»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку та моральної
шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 2 липня 2014 року частково
задоволено позов ОСОБА_2 до ДП
«Код-Захист-2» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
моральної шкоди.

Стягнуто з ДП «Код-Захист-2» на користь
ОСОБА_2 середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
у розмірі 5 833,71 грн. та 500 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ДП «Код-Захист-2» в доход
держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.
а вимоги майнового характеру та 243,60
грн. судового збору за вимоги
немайнового характеру.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. Вважає, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим, не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Зазначає те, що
суд взяв до уваги не правдиву
інформацію про внутрішній розпорядок
дня неіснуючої фірми з подібною назвою
«Код-Захист», не взяв до уваги
інформацію з Інспекції праці,
Міністерства доходів і зборів України.
Зазначає, що судом не в повній мірі
оцінена моральна шкода, яку він зазнав.

В апеляційній скарзі відповідач
просить змінити рішення суду в частині
стягнення 500 грн. у відшкодування
моральної шкоди, ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог в
частині стягнення моральної шкоди
відмовити. Вважає, що рішення суду в цій
частині не відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
обставинам справи, відповідно до яких
відсутня вина відповідача у затримці
розрахунку при звільненні позивача, і,
як наслідок, виключають його вину у
виникненні в позивача душевних
страждань, як підстав відшкодування
моральної шкоди. Крім того, позивачем
не надано доказів на підтвердження
своїх вимог про відшкодування
моральної шкоди.

Апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з 4 січня 2013 року
по 1 січня 2014 року позивач ОСОБА_2
працював у відповідача на посаді
інспектора безпеки, був звільнений з
роботи за власним бажанням (а.с. 89-90).

Остаточний розрахунок при звільненні з
позивачем був здійснений 20 березня 2014
року, що підтверджено сторонами,
випискою по рахунку ПАТ «Діамантбанк»,
листом ГУ Міндоходів у м. Києві від 21
березня 2014 року (а.с. 14, 17-18).

Згідно з довідкою від 26 червня 2014 року
середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 у
ДП «Код-Захист 2» складала 110,07 грн. (а.с.
142).

Відповідно до Правил внутрішнього
трудового розпорядку для працівників
ДП «Код- Захист 2» тривалість робочого
тижня встановлюється у 40 годин, тобто
5-денний робочий тиждень з розрахунку 8
годин роботи на 1 день.

Затримка розрахунку при звільненні
позивача становила 53 робочі дні - з 1
січня 2014 року по 20 березня 2014 року (за
вирахуванням святкових та вихідних
днів).

Середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
складає 110,07 грн. х 53 робочі дні = 5 833,71
грн.

Внаслідок порушення відповідачем прав
позивача на отримання розрахунку при
звільненні, позивачу також була
завдана моральна шкода.

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом, з урахуванням
змін позовних вимог просив стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні по
день фактичного розрахунку, а саме по
день рішення суду, у розмірі 20 699,13 грн.,
вихідну допомогу та 9 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди, яка
була завдана внаслідок невчасно
виплаченої заробітної плати. В
обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що при звільненні з ним
не було проведено остаточний
розрахунок - не виплачено заробітну
плату за листопад та грудень 2013 року у
розмірі 6 100 грн. та вихідну допомогу.
Розрахунок був проведений лише 20
березня 2014 року.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, надавши суду письмові
заперечення та мотивуючи їх тим, що
остаточний розрахунок з позивачем був
проведений 20 березня 2014 року у зв'язку з
скрутним матеріальним становищем
підприємства, що виключає, на його
думку, відповідальність за завдану
позивачу моральну шкоду. Просив
застосувати наслідки спливу строку
позовної давності.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
а саме про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 5 833,71 грн. та 500
грн. у відшкодування моральної шкод,
суд першої інстанції виходив з
обґрунтованості та доведеності цих
позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення вихідної допомоги,
а також вимог про стягнення середнього
заробітку за час затримки - по день
ухвалення судового рішення, суд
виходив з їх безпідставності.

Судова колегія погоджується з
такими висновками суду, вважає, що вони
відповідають обставинам справи,
наданим сторонами доказам та вимогам
закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що судом безпідставно
задоволено позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки відсутня вина відповідача у
спричиненні моральної шкоди та докази
того, що така шкода була завдана
позивачу, судова колегія відхиляє,
зважаючи на на наступне.

Як визначено до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування роботодавцем моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судом було встановлено, що моральна
шкода була завдана позивачу порушенням
його законних прав на проведення
розрахунку при звільненні.

При визначенні розміру моральної шкоди
судом враховані обставини справи
та положення ст. 23 ЦК України,
обґрунтовано відхилені доводи
відповідача про скрутне майнове
становище ДП «Код- Захист 2», що не є
підставою для звільнення його від
відшкодування позивачу моральної
шкоди, завданої порушенням трудового
законодавства.

Враховуючи наведене, судова колегія не
вбачає підстав і для задоволення вимог
апеляційної скарги позивача щодо
стягнення моральної шкоди у розмірі
більшому ніж визначено судом першої
інстанції.

Судова колегія не погоджується з
доводами апеляційної скарги позивача
про те, що суд безпідставно при
вирішенні спору і розрахунку суми
компенсації за затримку розрахунку
виходив з інформації про внутрішній
розпорядок дня, наданої відповідачем,
оскільки доказів на підтвердження
даних доводів позивачем надано не було.
Відомості про внутрішній розпорядок
дня ДП «Код- Захист 2» у листах
Інспекції праці, Міністерства доходів
і зборів України, на які посилається у
скарзі позивач, відсутні.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційних скарг та скасування чи
зміни рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Дочірнього
підприємства «Код-Захист-2»
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 2 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: