Справа № 473/3212/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої –
судді Лузан Л.В., при секретарі
судового засідання – Прутян І.С.,

за участю: представника заявника –
ОСОБА_1,

державного виконавця - Кирилова Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вознесенськ
Миколаївської області скаргу ОСОБА_2 на
постанови державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Вознесенського міськрайонного
управління юстиції Миколаївської
області про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду зі скаргою на постанови
державного виконавця ВДВС
Вознесенського МРУЮ про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 14.08.2014 року, 03.10.2014
року.

Заявник вважав, що вищевказані
постанови були винесені державним
виконавцем неправомірно, оскільки
державним виконавцем на час їх
постановлення не було з’ясовано
дійсний обсяг заборгованості боржника
за аліментами.

Враховуючи вказані обставини,
заявник просив скасувати оскаржувані
постанови.

В судовому засіданні представник
заявника скаргу підтримав, надав
пояснення аналогічні викладеним у
скарзі.

Представник ВДВС Вознесенського
МРУЮ в судовому засіданні заперечував
проти задоволення скарги, вказуючи на
відповідність його дій щодо арешту
майна боржника вимогам Закону України
«Про виконавче провадження» .

Стягувачка в судове засідання не
з’явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином. Про причини неявки суд не
повідомила. Її неявка не є перешкодою
для розгляду скарги, в силу положень ст.
386 ЦПК України.

Заслухавши пояснення
представника заявника, державного
виконавця, дослідивши матеріали
справи, оглянувши матеріали
виконавчого провадження про стягнення
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів
(аліментів) на утримання
неповнолітньої дитини, суд прийшов до
наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі -
Закон) державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення у спосіб та
в порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, п. 3 ч. 2 ст.
17 Закону примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим
Законом, зокрема виконавчих листів, що
видаються судами.

Одним із заходів примусового
виконання рішення, відповідно до п.1 ч.1
ст. 32 Закону, є звернення стягнення на
кошти та інше майно (майнові права)
боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або належать
боржникові від інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 52 Закону звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Арешт на майно боржника може
накладатись державним виконавцем
шляхом винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження (ст.57 Закону).

Загальний порядок звернення
стягнення на кошти та інше майно
боржника визначений ст. 52 даного
Закону, в тому числі щодо черговості,
розміру і обсягу звернення, необхідних
для виконання за виконавчим листом.

Разом з тим, ст. 74 Закону
визначено порядок стягнення аліментів,
відповідно до якої у разі наявності
заборгованості із сплати аліментів
понад три місяці стягнення може бути
звернено на майно боржника.

Виходячи з положень даної
статті визначальним для застосування
державним виконавцем права на
звернення стягнення на майно боржника
є заборгованість по аліментам понад
три місяці, яка має бути наявною, а отже
підтвердженою. При цьому на державного
виконавця покладений обов’язок
обчислити розмір заборгованості із
сплати аліментів, скласти відповідний
розрахунок та повідомити про нього
стягувача та боржника (ч.4 ст. 74 Закону)

Так, як встановлено в судовому
засіданні, рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 31.07.2014 року з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на
утримання неповнолітньої дитини в
розмірі ? частини від усіх видів його
доходів, починаючи з 08.07.2014 року та до
повноліття дитини. На підставі даного
рішення був виданий виконавчий лист,
який був пред’явлений до примусового
виконання до ВДВС Вознесенського МРУЮ.

14.08.2014 року винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження, а
також про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження. Аналогічного змісту була
винесена постанова від 03.10.2014 року.

Також матеріали справи
вказують на те, що на час винесення
спірних постанов державним виконавцем
не було складено відповідний
розрахунок заборгованості за
аліментами, та, відповідно, про
наявність останньої не було
повідомлено боржника.

Крім того, має місце
добровільне виконання рішення суду, що
не було враховано державним виконавцем
при вирішенні питання щодо накладення
арешту на майно боржника.

При цьому, посилання
державного виконавця на відсутність
відомостей щодо дійсного розмір
заборгованості боржника за аліментами
не може бути прийнято судом до уваги,
оскільки до цього призвели дії самого ж
державного виконавця з невиконання
вимог ст. 31 Закону про надіслання
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження боржнику
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК
України у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Таким чином, враховуючи
вищенаведене, скарга ОСОБА_2 на
постанови державного виконавця ВДВС
Вознесенського МРУЮ про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209-210, 383-387 ЦПК України,
суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на постанови
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Вознесенського міськрайонного
управління юстиції Миколаївської
області про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
- задовольнити.

Визнати неправомірними дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Вознесенського міськрайонного
управління юстиції Миколаївської
області ОСОБА_4 щодо накладення арешту
на майно ОСОБА_2 та оголошення заборони
на його відчуження.

Скасувати постанови
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Вознесенського міськрайонного
управління юстиції Миколаївської
області ОСОБА_4 від 14.08.2014 року, 03.10.2014
року про арешт майна боржника ОСОБА_2 та
оголошення заборони на його
відчуження.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Вознесенський міськрайонний суд
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п’яти
днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Л.В.Лузан