Номер провадження: 22-ц/785/8093/14
Головуючий у першій інстанції Погрібний С. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, завданих в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди,-

встановила:

ОСОБА_3 звернулася із позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача на свою користь 7 868,12 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, вартість проведених експертних досліджень у сумі 350 гривень, а також сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 27.08.2012 року, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21102 при виїзді з другорядної дороги на автодорогу "Одеса-Білгород-Дністровський" в районі - 38-ого кілометру, допустила зіткнення із автомобілем марки "Шевролет", номерний знак НОМЕР_1, що рухався по головній дорозі під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 20.09.2012 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно висновку з визначення вартості матеріального збитку № 263/12 від 30.08.2012 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 8 868,12 гривень. Відповідач в добровільному порядку здійснив сплату компенсації суми франшизи в розмірі 1 000 гривень, внаслідок чого загальна сума відшкодування нею визначена в розмірі 7 868,12 гривень (а. с. 2-3).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 - задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди суму в розмірі 7 868,12 гривень, а також судових витрат за проведення та складання експертного дослідження в сумі 350 гривень та сплачений судовий збір в сумі 243,60 гривень, що разом складає 8 461,72 гривень (а. с. 77-78).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права (а. с. 83-85).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не повідомлено суд та не доведено у засіданнях, що нею виконані належним чином усі умови укладеного договору страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема не доведено факт того, що нею протягом трьох днів з дня настання страхової події надано страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду; так само й не надано нею доказів щодо поважності причин неможливості виконати свій обов'язок з повідомлення страховика про настання страхової події, у зв'язку з чим належним суб'єктом відшкодування шкоди є саме ОСОБА_2

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 27 серпня 2012 року, керуючи автомобілем ВАЗ 21102, номерний знак НОМЕР_2 на автодорозі "Овідіополь-Дальник-Санжейка 0 кілометр", при виїзді з другорядної дороги на автодорогу "Одеса-Білгород-Дністровський - 38 кілометр", допустила зіткнення з автомобілем "Шевролет Авео ", номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску, який рухався по головній дорозі, що перебував під керуванням позивача ОСОБА_3 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, що підтверджується постановою Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2012 року в справі № 1506/4656/2012 про адміністративне правопорушення. Згідно вказаної постанови, встановлено факт порушенням відповідачкою правил дорожнього руху та її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Згідно висновку з визначення вартості матеріального збитку № 263/12 від 30 серпня 2012 року, виконаного експертом ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 8 868,12 гривень.

Відповідачка в добровільному порядку здійснила сплату суми компенсації франшизу на розмірі 1 000,00 гривень, внаслідок чого загальна сума належного відшкодування склала 7 868,12 гривень.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 крім іншого, посилалась на те, що автомобіль марки ВАЗ 21102, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, є забезпеченим транспортним засобом відповідно до полісу серії АВ 0995494, діючого на 27 серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПрАТ "НФСК "Добробут", ліміт відповідальності за шкоду складає 50 000 гривень, а відтак її цивільно-правова відповідальність застрахована й обов'язок по відшкодуванню завданої у результаті ДТП шкоди закон покладає на страховика.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) (чинного на момент скоєння ДТП) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 2 ст. 33.1 Закону учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування, за шкоду заподіяну внаслідок ДТП, особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБ України) відповідну заяву.

До заяви додається довідка про ДТП, довідка відповідних закладів охорони здоров'я щодо тимчасової втрати працездатності або довідка спеціалізованих установ про встановлення стійкої втрати працездатності (інвалідності) у разі її виникнення, інші документи, які мають відношення до даної ДТП, завірені у встановленому порядку (п. 35.2 ст. 35 Закону у редакції, що діяла на момент ДТП).

Як вбачається із роз'яснень, викладених у п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" N 4 від 1 березня 2013 року, відповідно до статті 21 Закону N 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції на вказані норми матеріального права уваги не звернув, не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, зокрема, не з'ясував чи мав можливість позивач реалізувати своє право на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок страхової компанії відповідно до умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПАТ "НФСК "Добробут" та ОСОБА_2 зокрема, при наявності листа ПАТ "НФСК "Добробут" від 28.08.2012 року на ім'я ОСОБА_3 про необхідність надати автомобіль на огляд незалежному експерту, а також того, що саме від ПАТ "НФСК "Добробут" в серпні 2012 року поступила заява до СПД "ОСОБА_6" про проведення товарознавчого дослідження по факту ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль "Шевролет Авео", реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, станом на 27 серпня 2012 року, а також того, що 27 серпня 2012 року о 15.30 годин, при огляді пошкодженого транспортного засобу був присутній представник ПАТ "НФСК "Добробут". Заведена страхова справа за № 2877 ГО (а. с. 5, 24, 72). За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не виконала приписи ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку не ґрунтуються на матеріалах справи.

09.10.2012 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ "НФСК "Добробут" із заявою про виплату страхового відшкодування. Після чого страхова компанія повідомила про перелік документів, які необхідно надати страховику для подальшого розгляду справи про виплату страхового відшкодування потерпілій стороні, та адресу за якою необхідно їх надіслати (а. с. 69, 71). Докази відмови у здійсненні страхового відшкодування на підставі ст. 37 зазначеного Закону відсутні.

Однак вирішуючи спір, суд першої інстанції, всупереч вимогам статей 212 - 215 ЦПК України, неповно з'ясував усі обставини справи та покладаючи на ОСОБА_2 обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду позивачу в повному обсязі, не надав належної оцінки доводам відповідача щодо наявності правових підстав для стягнення майнової шкоди з страховика та не перевірив обставини, якими остання обґрунтовувала свої заперечення на позовну заяву. Отже, суд всупереч вимогам ст. 10 ЦПК України не вжив відповідних процесуальних заходів щодо залучення належного відповідача у справі та не з'ясував, хто й в якому розмірі повинен відшкодовувати позивачу завдану матеріальну шкоду.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2014 року скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, завданих в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.