Справа № 132/296/14-ц Провадження №
22-ц/772/3205/2014Головуючий в суді першої
інстанції Аліменко Ю. О.Категорія 27
Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі:

головуючого Нікушина В.П.

суддів: Марчук В.С., Копаничук С.Г.,

при секретарі Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» про визнання
недійсним кредитного договору в
частині третейського застереження за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
на рішення Калинівського районного
суду Вінницької області від 20.03.2014 року,
ухвалене по даній справі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд
з вказаним позовом до публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
(надалі ПАТ «Укрсоцбанк»).

Мотивуючи позовні вимоги, вона
посилалась на те, що між нею та ПАТ
«Укрсоцбанк» був укладений кредитний
договір №050/25-2367 від 26.08.2011 року на суму
156000 грн.

Умовами цього кредитного договору, а
саме п. 6.1 передбачалось, що всі
розбіжності щодо укладення, виконання,
розірвання, зміни, визнання недійсним,
а також з будь-яких інших питань, що
стосуються даного Договору, становлять
предмет спору та підлягають розгляду в
постійно діючому Третейському суді при
Асоціації українських банків.

Умови, передбачені цим пунктом
кредитного договору обмежують її в
правах звертатись за своїм вибором до
суду, ставлять її в нерівні умови
порівняно з банком, а тому суперечать
нормам, закріплених у статтях 8, 55, 124
Конституції України. Ці умови нею
підписані помилково, є
несправедливими, не відповідають її
волевиявленню. А тому, вона вважала, що
п. 6.1. кредитного договору суперечить ч.
1 ст. 203 ЦК України.

Рішенням суду першої інстанції позов
задоволено.

ПАТ «Укрсоцбанк» подало на вказане
рішення апеляційну скаргу з вимогою
про його скасування та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

На підтвердження доводів апеляційної
скарги наведені обставини про те, що
судом неправильно застосовані норми
матеріального права внаслідок
невірного тлумачення діючого
законодавства, а також вирішено справу
без врахування фактичних обставин
справи та змісту укладеного кредитного
договору.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
ОСОБА_2, її представника, дослідивши
матеріали та обставини справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, прийшла до висновку про її
задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
при укладанні кредитного договору з
третейськими застереженнями було
порушено вимоги ст. 12 Закону України
«Про третейські суди», оскільки не було
письмово закріплено регламенту
постійно діючого третейського суду.
Окрім цього, при укладанні кредитного
договору не були враховані положення п.
14 ст. 6 Закону України «Про третейські
суди» про те, що справи у спорах про
захист прав споживачів не можуть
розглядатись третейськими судами.

Зважаючи на наведені обставини, суд
першої інстанції дійшов висновку що
положення п. 6.1 кредитного договору
обмежують права позивачки, а відтак
суперечать ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Проте, з такими висновками погодитись
не можна з огляду на наступні
обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України
сторони мають право передати спір на
розгляд третейського суду крім
випадків, встановлених законом.
Положення цієї норми реалізуються
через спеціальний закон, яким є Закон
України «Про третейський суд». Ст. 5
цього Закону визначає, що спір може
бути переданий на розгляд третейського
суду за наявності між сторонами
третейської угоди, яка за правилами ст.
12 цього ж Закону може бути укладена у
вигляді третейського застереження.

В даному випадку в кредитному договорі,
укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_2 таке третейське застереження
міститься в п. 6.1 договору. Отже,
можливість передачі справи на розгляд
третейського суду визначена
законодавчо і тому розглядати
положення п. 6.1 кредитного договору в
цьому аспекті як такі, що суперечать
закону і зокрема положенням ч. 1 ст. 203 ЦК
України є некоректним.

Системний аналіз процесуального
законодавства і зокрема ч. 6 ст. 207 ЦПК
України дає підстави вважати що
наявність укладеної третейської угоди
не є перешкодою для звернення з позовом
до суду загальної юрисдикції. Такий
підхід до вирішення спорів, в яких
предметом оспорювання є третейські
угоди, висловлений в ч. 2 п. 3 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ за №5 від 30 березня
2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» про те, що договір про
передачу спору на розгляд третейського
суду у випадках передбачених законом
(ст. 17 ЦПК України), не є відмовою від
права на звернення до суду за захистом,
а є одним зі способів реалізації права
на захист своїх прав та інтересів. Тому,
доводи ОСОБА_2 про те, що укладена
третейська угода обмежує її в правах на
звернення за захистом своїх прав до
суду загальної юрисдикції, судом
першої інстанції прийняті до уваги
безпідставно.

Ставлячи під сумнів законність,
укладено третейського застереження,
суд посилався на те, що при його
укладанні були порушені вимоги ст. 12
Закону України «Про третейські суди»
не було письмово закріплено регламенту
постійно діючого третейського суду.
Але такі висновки суду є хибними і
ґрунтуються на суб'єктивному
тлумаченні положень тієї ж ст. 12 Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
третейські суди» регламентом постійно
діючого третейського суду є документ,
яким визначається порядок та правила
вирішення спорів у третейському суді,
правила звернення до третейського
суду, порядок формування складу
третейського суду, інші питання,
пов'язані з вирішенням спорів
третейським судом.

Наявність регламенту постійно діючого
третейського суду, відповідно до вимог
ст. 9 Закону є обов'язковою умовою при
реєстрації постійно діючого суду.

Ст. 12 Закону визначається, що якщо
сторони не домовились про інше при
передачі спору до постійно діючого
третейського суду, а також при вказівці
у третейській угоді на конкретно
діючий третейський суд, регламент
розглядається як невід'ємна частина
третейської угоди.

Отже, за наявності цієї норми її
дублювання в самому кредитному
договорі не є обов'язковим і не
суперечить вимогам тієї ж ст. 12 Закону.

Не суперечать оспорюванні третейські
застереження і вимогам п. 14 ст. 6 цього ж
Закону про те, що справи про захист прав
споживачів знаходяться поза межами
компетенції третейських судів. Ці
застереження взагалі не позбавляють
позивачку можливості звертатись до
суду загальної юрисдикції при вирішені
спорів, які виникають із кредитного
договору.

Щодо ПАТ «Укрсоцбанк» то воно не
являється споживачем в розумінні
Закону України «Про захист прав
споживачів» і його звернення до
третейського суду з позовом не є
справою, що виникає із правовідносин,
пов'язаних з захистом прав споживачів.

З наведених обставин, оскаржуване
рішення не може залишатись в законній
силі і підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

На підставі ст.ст. 17, ч.1 ст. 203 ЦК України,
ст.ст. 6, 12 Закону України «Про
третейські суди», керуючись ст.ст. 303, 307,
309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Вінницької області, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
на рішення Калинівського районного
суду Вінницької області від 20.03.2014 року,
задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 20.03.2014 року,
ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про визнання недійсним
кредитного договору в частині
третейського застереження, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_2 в позові до публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
про визнання недійсним кредитного
договору в частині третейського
застереження.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий-суддя:(підпис)В.П.
НікушинСудді:(підпис)В.С. Марчук
(підпис)С.Г. КопаничукЗ оригіналом
вірно: Суддя апеляційного суду
Вінницької області ________
В.П. Нікушин