Ухвала

22 грудня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши заяву заступника
Генерального прокурора України про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 травня 2014 року у справі за
позовом заступника прокурора м. Києва
до Київської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Департамент
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), про
визнання рішення незаконним, визнання
недійсним державних актів про право
власності на земельну ділянку, та
договору купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року заступник прокурора м.
Києва звернувся в суд з указаним
позовом, посилаючись на те, що рішенням
від 18 грудня 2008 року «Про передачу
громадянам України земельних ділянок
для будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд та для ведення
садівництва у мікрорайоні Жуляни, у
Солом'янському та Голосіївському
районах міста Києва» відведено 975
громадянам земельні ділянки для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель та споруд, а також 315
громадянам земельні ділянки для
ведення садівництва у мікрорайоні
Жуляни, у Солом'янському та
Голосіївському районах міста Києва.
Пунктом 902 вказаного рішення
Київської міської ради ОСОБА_3 передано
у приватну власність земельну ділянку
площею 0,1000 га на АДРЕСА_1
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд. На виконання
вказаного рішення ОСОБА_3
видано державний акт про право
власності на вказану земельну ділянку.
У подальшому між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 22
лютого 2010 року укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки на
АДРЕСА_1. На даний час зазначена
земельна ділянка належить на праві
власності ОСОБА_4

Позивач вважає, що рішення Київської
міської ради прийняте з порушенням
чинного законодавства, а тому є
незаконним, у зв'язку з чим підлягають
визнанню недійсними державний акт на
право власності на земельну ділянку та
укладений договір купівлі-продажу,
оскільки проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
за замовленням ОСОБА_3 не розроблявся,
контролюючими органами не розглядався
та не погоджувався, а проект рішення
міської ради про передачу у власність
земельної ділянки Головним
управлінням земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації не готувався та на
розгляд міської ради не направлявся, що
свідчить про те, що оскаржуване рішення
та укладені на його підставі договори
купівлі-продажу та державні акти на
право власності на зазначену земельну
ділянку прийняте з порушенням
встановленої ЗК України процедури та
вимог ЦК України.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 16 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 17
березня 2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 травня 2014 року
касаційну скаргу заступника прокурора
м. Києва відхилено, рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 16 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 17
березня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
заступника Генерального прокурора
України про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 травня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції при розгляді
аналогічних справ ст. ст. 116, 125, 126, 155 ЗК
України, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

В обґрунтування своєї правової позиції
щодо неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року, від 18 червня
2014 року, від 27 серпня 2014 року, постанови
Верховного Суду України від 25 червня 2014
року та від 14 травня 2014 року.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Згідно п. 6 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 11 від 30 вересня 2011
року «Про практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з`ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Розглянувши заяву заступника
Генерального прокурора України,
колегія суддів не знаходить підстав
для допуску цивільної справи за
позовом заступника прокурора м. Києва
про визнання рішення незаконним,
визнання недійсним державних актів про
право власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення,
до провадження Верховного Суду
України, оскільки з наданих заявником
копій ухвал Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ 11 грудня 2013 року,
від 18 червня 2014 року, від 27 серпня 2014
року вбачається, що наведені заявником
підстави стосуються інших фактичних
обставин справи, ніж ті, що були
предметом розгляду у даній справі, а
тому підстави для перегляду рішення
суду касаційної інстанції від 21 травня
2014 року в порядку, встановленому
главою 3 розділу 5 ЦПК України відсутні.

Крім того, необхідно зазначити, що
надані заявником, як приклад, постанови
Верховного Суду України від 25 червня 2014
року та від 14 травня 2014 року,
ухвалені Верховним Судом України в
порядку глави 3 ЦПК України, тобто не як
судом касаційної інстанції, а тому на
них не може здійснюватись посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
заступника прокурора м. Києва до
Київської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа - Департамент земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), про визнання
рішення незаконним, визнання недійсним
державних актів про право власності на
земельну ділянку, договору
купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення,
за заявою заступника Генерального
прокурора України про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 травня 2014 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник