У Х В А Л А

17 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Попович
О.В., Ступак О.В.,

розглянувши заяву фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
визнання недійсними договорів оренди
землі,

в с т а н о в и л а:

У листопаді - грудні 2013 році ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12., ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 звернулися до
суду з позовами до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3.), обґрунтовуючи вимоги тим, що 01
січня 2010 року між ними та відповідачем
було укладено договори оренди землі,
об'єктом яких є земельні ділянки, що
належать їм на підставі державних
актів на право власності на земельні
ділянки, які розташовані в межах
Кривоколінської сільської ради
Тальнівського району Черкаської
області та призначені для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Позивачі зазначили, що в
даних договорах оренди землі не
зазначено всі істотні умови, зокрема,
вони не містять умов передачі у заставу
та внесення до статутного фонду права
оренди земельних ділянок. Крім того,
позивачі посилаються на відсутність
документів, які є невід'ємною частиною
договорів оренди землі, а саме: плану
або схеми земельної ділянки, яка
передається в оренду; кадастрового
плану земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акта визначення
меж земельної ділянки в натурі.
Посилаючись на викладене, просили
визнати договори оренди землі від 01
січня 2010 року, укладені між ними та
відповідачем недійсними.

Ухвалами Тальнівського районного суду
Черкаської області у 2013 році та у 2014
році зазначені позови об'єднано в одне
провадження.

Рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 21
березня 2014 року в задоволенні позовів
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 20 травня 2014 року
рішення Тальнівського районного суду
Черкаської області від 21
березня 2014 скасовано. Ухвалено нове
рішення про задоволення позовів.
Визнано недійсними договори оренди
землі від 01 січня 2010 року, укладені між
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_25, правонаступником якої
є ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_10,
ОСОБА_24 та ФОП ОСОБА_3 Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 серпня 2014 року касаційну
скаргу ФОП ОСОБА_3 відхилено на
підставі ч. 3 ст. 332 ЦПК України. Рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 20 травня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява ФОП
ОСОБА_3 про перегляд зазначеної ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема, ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК
України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на постанови судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 18 грудня 2013 року в справі №
6-127цс13, від 25 грудня 2013 року в справі
№ 6-118цс13 та від 25 грудня 2013 року в
справі № 6-94цс13.

У п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» зазначено, що судовими
рішенням на які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України, можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України, Вищого господарського суду
України; судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені, як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V. Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Оскільки зазначені вище постанови
Верховного Суду України постановлені в
порядку ст. ст. 355, 360-3, 360-5 ЦПК України та
не є судовими рішеннями, ухваленими як
судом касаційної інстанції, тому на
вказані постанови не може
здійснюватися посилання як на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355.

Також, як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник додав ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 жовтня 2013 року в
справі № 6-31260св13 за позовом про
визнання договору оренди землі
недійсним, скасування його державної
реєстрації та повернення земельної
ділянки, від 30 жовтня 2013 року в справі №
6-26629св13 за позовом про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним, скасування його державної
реєстрації, повернення земельної
ділянки та від 26 червня 2014 року в справі
№ 6-21942св14 за позовом про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки та визнання недійсним рішення
про його державну реєстрацію.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11
«Про судову практику застосування
статей 353 - 360 ЦПК України» неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права полягає зокрема: у
різному тлумаченні судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; у різному застосуванні
правил конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Із змісту заяви та долучених до заяви
копій судових рішень, на які
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не вбачається неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, зокрема, судові рішення
ухвалені у справах, в яких предмет і
підстави позову не є тотожним, та в
справах за різних встановлених судами
фактичних обставин.

Оскільки неоднакове застування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах відсутнє, у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання
недійсними договорів оренди землі, за
заявою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 серпня 2014 року
до провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

І.К.
Парінова

О.В. Попович

О.В. Ступак