Провадження № 2/522/6620/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2014 року, Приморський районний суд м.
Одеси, у складі :

головуючого судді - Турецького О.С.,

при секретарях - Гасуляк С.Г.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Приморського
районного суду м. Одеси, цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про
стягнення майнової (матеріальної) та
моральної шкоди, завданої злочином, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся
до суду з вказаним вище позовом,
уточненим 05.08.2014 року, у зв'язку із
смертю ОСОБА_8, в якому просив стягнути
солідарно з відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
матеріальну шкоду в розмірі 25.007,74 грн.
та моральну шкоду в розмірі 500.000,00 грн.,
вказуючи на те, що ОСОБА_2 є батьком
ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_13 року, та
сином ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_14
року.

На думку позивача та його представника
дані смерті сталися внаслідок
наведених нижче підстав.

Відповідачка ОСОБА_7, яка проживала
разом з сином позивача ОСОБА_9 у
квартирі АДРЕСА_1, у якості
квартирантки, діючи за попередньою
змовою з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_8, який
помер, у вересні 2010 року викрала з
квартири документи, а саме: паспорт
ОСОБА_9, довідку про присвоєння
ідентифікаційного номеру, технічний
паспорт на зазначену квартиру,
свідоцтво про право власності на неї та
розпорядження органу приватизації.

Через деякий час викрадені документи
ОСОБА_7 передала ОСОБА_4, який їх віддав
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 для подальшої
підробки та використання з метою
заволодіння квартирою шляхом
шахрайства, що ними і було вчинено, що
підтверджується вироком Київського
районного суду м. Одеси від 30.04.2013 року
по справі № 1-1053/11, який набрав чинності
16.05.2013 року.

Відповідачі реалізували свій
злочинний умисел, шляхом підробки
документів, в тому числі паспорту
ОСОБА_9, укладання ряду фіктивних
договорів купівлі-продажу, порушення
кримінальної справи проти ОСОБА_9

Злочинні дії відповідачі приховували
від останнього, перевезли його до
бабусі - матері позивача, ОСОБА_10,
повідомили, що відносно ОСОБА_9
порушена кримінальна справа, він
затриманий та буде знаходитися в
місцях позбавлення волі, а також
пропонували їй заплатити їм гроші за
те, щоб онука відпустити на волю. Його
постійно поїли спиртними напоями, що
значно погіршило здоров'я.

ОСОБА_10 намагалася тримати у таємниці
події, що сталися з ОСОБА_9, однак через
сильне потрясіння вона захворіла. 23
квітня 2011 року у неї стався інсульт.
Вона майже не пересувалася. 20 травня 2011
року у неї стався повторний інсульт, а
ІНФОРМАЦІЯ_15 року вона померла.

Тим часом ОСОБА_9 написав скаргу до
прокуратури, за результатами розгляду
якої постановою від 18 травня 2011 року
кримінальну справу відносно нього було
закрито на підставі ст. 6. п. 1 КПК
України за відсутністю події злочину, а
у відношенні працівників міліції та
інших осіб (відповідачів у справі)
порушено кримінальну справу.

Після того як позивач разом із дружиною
поховали ОСОБА_10, їх турботи перейшли
до сина ОСОБА_9, який через потрясіння
від подій та через те, що протягом
тривалого часу приймав (насильно)
спиртні напої, був хворим.

За його заявою та скаргами було
порушено кримінальну справу, він
з'являвся до слідчого для проведення
слідчих дій, був визнаний потерпілим у
кримінальній справі. Однак через стан
здоров'я та пристрасть до алкоголю,
привиту працівниками міліції,
ІНФОРМАЦІЯ_16 року ОСОБА_9 помер.

Як зазначає в своєму позові ОСОБА_2, він
з дружиною важко перенесли смерть сина.
Хвороба, а потім смерть двох
найрідніших у житті людей - матері та
сина за такий короткий період часу
(менше, ніж півроку) спричинили
непоправну шкоду їх психіці.

Після смерті сина за заявою позивача,
його було визнано потерпілим у
кримінальній справі.

Крім того, для того щоб оформити
спадщину, а саме квартиру, яку
незаконно відібрали у сина та продали,
позивачу довелося пройти тривалий та
важкий судовий процес, оскільки він не
мав змоги надати нотаріусу
правовстановлюючі документи.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити в повному
обсязі, відповідач ОСОБА_6 заперечував
проти задоволення позову та просив
відмовити в позовних вимогах в повному
обсязі, а також розглядати справу за
його відсутності.

Інші учасники цивільного процесу
(відповідачі) в судове засідання не
з'явилися, про час, дату та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, заяв про розгляд справи
в їх відсутність та заперечень на позов
до суду не надходило.

З'ясувавши обставини, якими сторони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, та правовідносини сторін,
що випливають з таких обставин,
вислухавши учасників цивільного
процесу, перевіривши їх доводи
наявними в справі доказами, дослідивши
матеріали справи, надавши їм правову
оцінку, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_2 є
батьком ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_16
року, та сином ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_15 року.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Як випливає з матеріалів справи, 30.04.2013
року Київським районним судом м. Одеси
було ухвалено вирок по кримінальній
справі № 1-1053/11, яке набрало законної
сили 16.05.2013 року, по обвинуваченню
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8
та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів,
передбачених ст. ст. 162, 190, 357-358
Кримінального кодексу України.

Так, вищевказаним вироком були
встановлені наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_7, яка проживала разом з ОСОБА_9,
сином позивача, у квартирі АДРЕСА_1, у
якості квартирантки, діючи за
попередньою змовою з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_8, у вересні 2010 року викрала з
квартири документи, а саме: паспорт
ОСОБА_9, довідку про присвоєння йому
ідентифікаційного номеру, технічний
паспорт на зазначену квартиру,
свідоцтво про право власності на неї та
розпорядження органу приватизації.
Через деякий час викрадені документи
вона передала ОСОБА_4, який їх віддав
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 для подальшої
підробки та використання з метою
заволодіння квартирою шляхом
шахрайства.

Далі засуджені, реалізуючи свій
злочинний умисел, переклеїли у
цивільному паспорті ОСОБА_9 фотокартку
ОСОБА_3, виготовили довідку про склад
сім'ї та реєстрацію у квартирі,
підробивши підписи бухгалтера,
паспортистки та начальника дільниці №
5 КП «ЖСК «Портофранківський» та
відбиток штампу цієї дільниці.

Використавши підроблені документи,
засуджені отримали у КП «ОМБТІ та РОН»
технічний паспорт та
довідку-характеристику на квартиру
АДРЕСА_1, оформивши замовлення від
імені ОСОБА_9

Потім ОСОБА_3, продовжуючи
реалізовувати спільний злочинний
умисел, домовився зі своїм знайомим
ОСОБА_11 про оформлення договору
купівлі-продажу та придбання квартири
з метою наживи від подальшого продажу,
на що останній погодився.

10 грудня 2010 року ОСОБА_3, ОСОБА_8 та
ОСОБА_11 прийшли до приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу Крицької Н.В., де
ОСОБА_3 виступив як ОСОБА_9, надавши
підроблений паспорт на ім'я ОСОБА_9 та
його копію, довідку про присвоєння
ідентифікаційного номеру, технічний
паспорт, розпорядження органу
приватизації, свідоцтво про право
власності, підроблену довідку з місця
проживання.

На підставі наданих документів у
присутності ОСОБА_8 між ОСОБА_3, діючим
за підробленими документами на ім'я
ОСОБА_9, та ОСОБА_11 був укладений
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, від 10 грудня 2010 року,
посвідчений нотаріусом Крицькою Н.В.

Згідно цього договору, 15 грудня 2010 року
КП «ОМБТІ та РОН» за ОСОБА_11 на
зазначену вище квартиру було
зареєстроване право власності в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно під реєстраційним
номером 32273928, номер запису 483 в книзі 741
пр - 39.

Далі ОСОБА_3 через своїх знайомих
працівників агентства нерухомості
«Александр-Н» підшукав покупця. Для
надання квартири для огляду ОСОБА_7 за
попередньою змовою із засудженими з
метою доказу того, що квартира є
вільною, виводила з приміщення ОСОБА_9,
який нічого не знав про продаж
квартири.

28 грудня 2010 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у
присутності ОСОБА_3, який організував
продаж квартири, що належала ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу,
Левченко Н.А.

Згідно цього договору, 19 січня 2011 року
КП «ОМБТІ та РОН» за ОСОБА_13 на
зазначену квартиру було зареєстроване
право власності в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно під
реєстраційним номером 32273928, номер
запису 483 в книзі 741 пр - 39.

30 грудня 2010 року ОСОБА_3, ОСОБА_8 та
ОСОБА_13 прийшли до зазначеної квартири,
де остання встановила новий замок.

Після цих подій, ОСОБА_3. знову замінив
фотокартку у паспорті ОСОБА_9, вклеївши
замість своєї його фотокартку. 05 січня
2011 року ОСОБА_3, знаходячись у
приміщенні дільниці № 5 КП «ЖКС
«Портофранківський», на офіційному
бланку власноруч написав заяву про
зняття з реєстрації ОСОБА_9., казавши
видуману адресу: АДРЕСА_8, а ОСОБА_9 в
свою чергу власноруч підписав заяву
під його примусом.

10 січня 2011 року ОСОБА_3 особисто забрав
паспорт ОСОБА_9 з відміткою про зняття з
реєстрації.

Увесь час засуджені намагалися
ретельно приховувати від ОСОБА_9 усі
обставини, пов'язані з незаконним
заволодінням квартири.

Крім того, за попередньою змовою 29
грудня 2010 року у ОСОБА_9 було незаконно
проведено обшук житла з незаконним
проникненням, де працівниками міліції
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за допомогою ОСОБА_7
було підкинуто наркотичний засіб, який
потім нібито було вилучено.

За цим фактом у відношенні ОСОБА_9 було
порушено кримінальну справу, яку
згодом було закрито, а відносно
працівників міліції порушено
кримінальну справу.

30.12.2010 року ОСОБА_9 було обрано
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд та звільнено,однак додому
його не відпустили, а привели тимчасово
(на час, необхідний для здійснення
злочинів з продажем квартири)
проживати до незнайомого йому ОСОБА_15,
якого про таку послугу попросили
працівники міліції та давали
останньому гроші на те, щоб він купляв
спиртні напої та підтримував ОСОБА_9 у
стані алкогольного сп'яніння. Це було
необхідним, щоб ОСОБА_9 не розумів, що
відбувається, та не зміг заважати
злочинним діям.

Того ж дня, ОСОБА_13 вже вселилася в
квартиру АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_9

Також, 30.12.2010 року працівники міліції
привозили ОСОБА_9, якого перед тим добре
напоїли спиртними напоями, до його
бабусі, матері позивача, ОСОБА_10, яка
проживала за адресою: АДРЕСА_2. Їй
повідомили, що відносно ОСОБА_9
порушена кримінальна справа, він
затриманий та буде знаходитися в
місцях позбавлення волі, а також
пропонували їй заплатити їм гроші за
те, щоб онука відпустити на волю.

Наступного разу працівники міліції
привозили ОСОБА_9 до ОСОБА_10 06 січня 2011
року побитого з аналогічною метою -
отримання так званого викупу.

Далі за поданням слідчого на тій
підставі, що нібито ОСОБА_9 порушує
підписку про невиїзд та не з'являється
для проведення слідчих дій, 21 січня 2011
року Приморським районним судом м.
Одеси була винесена постанова про
затримання. За цією постановою 06
березня 2011 року ОСОБА_9 нібито
затримали, але суддею було відмовлено у
заміні запобіжного заходу на утримання
під вартою через те, що ОСОБА_9 не
викликався на допит. Насправді (як це
встановлено обставинами справи) він
увесь час знаходився у ОСОБА_15 у с.
Нерубайському та перебував у стані
сильного алкогольного сп'яніння, що
суворо контролювали працівники
міліції.

ОСОБА_10, 1933 року народження, намагалася
тримати у таємниці події, що сталися з
ОСОБА_9, але через сильне потрясіння
вона захворіла. 23 квітня 2011 року у неї
стався інсульт. Вона майже не
пересувалася. 20 травня 2011 року у неї
стався повторний інсульт.

Тим часом, ОСОБА_9 написав скаргу до
прокуратури, за результатами розгляду
якої постановою від 18 травня 2011 року
кримінальну справу відносно нього було
закрито на підставі ст. 6. п. 1 КПК
України за відсутністю події злочину, а
у відношенні працівників міліції та
інших осіб (відповідачів у справі)
порушено кримінальну справу.

Але до того часу стан здоров'я ОСОБА_10
не покращився, і ІНФОРМАЦІЯ_14 року вона
померла.

ОСОБА_9 з'являвся до слідчого для
проведення слідчих дій, був визнаний
потерпілим у кримінальній справі,
однак через стан здоров'я та пристрасть
до алкоголю, ІНФОРМАЦІЯ_16 року він
помер.

Після смерті сина за заявою ОСОБА_2 його
було визнано потерпілим у кримінальній
справі.

Також, судом встановлено, що
відповідачі визнали вину у вчиненні
вищевказаних дій.

Крім того, як зазначив позивач в своєму
позові, для того щоб оформити спадщину,
а саме квартиру, яку незаконно
відібрали у сина та продали, ОСОБА_2
довелося пройти тривалий та важкий
судовий процес, оскільки не мав змоги
надати нотаріусу правовстановлюючі
документи.

Як наслідок, судом першої інстанції
29.10.2013 року було задоволено позов у
повному обсязі, а Апеляційний суд
Одеської області ухвалою від 24.03.2014
року залишив рішення без змін.

Отже, всі описані вище події та
обставини призвели до безповоротних
наслідків.

Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України (далі ЦК України)
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено,
що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач просить суд стягнути солідарно
з відповідачів майнову шкоду в розмірі
25.007,74 грн., яку складають витрати,
пов'язані з поховання ОСОБА_10 та ОСОБА_9,
та розглядом цивільної справи про
витребування квартири АДРЕСА_1.

Проте, суду не надано розрахунків
розміру шкоди та належних доказів
сплати коштів за надання послуг з
поховання ОСОБА_10 та ОСОБА_9, а що
стосується стягнення витрат при
розгляді цивільної справи за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_13 про визнання
угод недійсними, витребування майно з
чужого незаконного володіння та
визнання права власності у порядку
спадкування за законом, то їх розмір та
порядок стягнення не є предметом
розгляду в даній справі.

Отже, суд дійшов висновку, що в цій
частині позовних вимог слід відмовити
повністю.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Моральну шкоду, яка була завдана
позивачу злочинним діями відповідачів,
ОСОБА_2 оцінює у 500.000,00 гривень та
обґрунтовує тим, що його мати
потребувала постійного ретельного
догляду після інсульту, який стався
після того, що сталося із її онуком
ОСОБА_9, він не мав змоги через
необізнаність допомогти своєму синові,
догляд за ОСОБА_10 потребував значного
часу та терпіння. Після того як позивач
з дружиною поховали ОСОБА_10, їх турботи
перейшли до сина ОСОБА_9, який через
потрясіння від подій та через те, що
протягом тривалого часу приймав
(насильно) спиртні напої, був хворим.
ОСОБА_2 дуже важко переживав такі події,
бо розумів, що втрачає сина і не можу
нічого вдіяти.

Позивач важко переніс смерть двох
найрідніших у його житті людей - матері
та сина за такий короткий період часу
(менше, ніж півроку), що спричинило
непоправну шкоду його психіці. Вже
минуло багато часу, а він ні на мить не
можу забути свого горя, знаходиться у
постійній депресії, давно втратив
нормальний сон, постійно підвищений
артеріальний тиск, дошкуляють
головокружіння, через що постійно
приймає ліки для полегшення такого
стану. У сім'ї позивача весь цей час
панує сум та біль.

У відповідності з ч. 2 ст. 1168 ЦК України,
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України,
особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди"№ 4 від 31 березня 1995
р. (далі -Постанова) під моральною
шкодою слід розуміти витрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Крім того, пункт 4 Постанови передбачає,
що у позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно Позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 5 постанови № 4 від 31
березня 1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Особа (фізична чи
юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.
Відповідальність заподіювача шкоди
без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

Таким чином, суд, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, вважає можливим
задовольнити позовні вимоги позивача
щодо відшкодування моральної шкоди
частково у розмірі 250.000,00 (дві п?ятдесят
тисяч) гривень.

Згідно ч. 3 ст. 110 Цивільного
процесуального кодексу України, позови
про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи, чи шкоди,
завданої внаслідок скоєння злочину,
можуть пред'являтися також за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування позивача, або за місцем
завдання шкоди.

Позивач є інвалідом другої групи
згідно довідки до акту огляду МСЕК
серія 2-18 ОД № 061586.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» від 08.07.2011
року (із змінами) за позов майнового
характеру сплачується судовий збір у
розмірі 1 відсотку ціни позову, але не
менше 0,2 розмірі мінімальної
заробітної плати та не більше 3-х
розмірів мінімальної заробітної плати,
а п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону визначено, що від
сплати судового збору звільняються
інваліди І та ІІ груп.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

На підставі ст. ст. 15, 22-23, 1166-1168, 1190 ЦК
Українист. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 58-60, 88, 110, 114, 209,
212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_6), ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_4), ОСОБА_5
(ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_5), ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_3) та ОСОБА_7
(ІНФОРМАЦІЯ_11, місце проживання:
АДРЕСА_7) на користь ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер: НОМЕР_1)
моральну шкоду, завдану злочином в
розмірі 250.000,00 (двісті п?ятдесят тисяч)
гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_6), ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_4), ОСОБА_5
(ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_5), ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_3) та ОСОБА_7
(ІНФОРМАЦІЯ_11, місце проживання:
АДРЕСА_7) в дохід держави судовий збір у
розмірі 2.500,00 (дві тисячі п'ятсот)
гривень.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд міста Одеси
шляхом подачі скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подавати апеляційну скаргу
протягом 10-ти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
О.С.
Турецький

12 листопада 2014 року