АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8567/14
Головуючий І інстанції - Довготько
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі - Стрельченко
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на заочне рішення Московського
районного суду м. Харкова від 05
листопада 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те,
що 28 жовтня 2013 року він замовив у
відповідача металопластикові
конструкції з безкоштовним
налаштуванням і регулюванням вікон.
Загальна сума договору складала 4000
грн., із яких 2000 грн. він оплатив як
передоплату, а останні 2000 грн. оплатив в
момент доставки продукції.
Металопластикові вікна з дверима, які
йому були доставлені не були придатні
до експлуатації, вікна не встановлені з
вини відповідача. Крім того 15 лютого 2014
року він підписав із відповідачем ще
один договір-замовлення
купівлі-продажу металопластикових
конструкцій. Загальна сума договору
склала 1850 грн., із яких 900 грн. він у той
же день оплатив у якості передоплати. В
обумовлений договором строк поставки
товару, не пізніше 18 лютого 2014 року,
товар так і не було йому доставлено
взагалі.

Просив стягнути з відповідача на його
користь матеріальну шкоду у розмірі 4900
грн., моральну шкоду у розмірі 3000 грн.,
судовий збір у розмірі 244 грн. та
витрати, пов'язані з наданням юридичної
допомоги у розмірі 300 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав
вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився.

Заочним рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 05
листопада 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 кошти в сумі 900 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на користь держави судовий збір
в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
заочне рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення по справі. В
обґрунтування своїх апеляційних вимог
посилається на те, що суд першої
інстанції грубо порушив норми
матеріального та процесуального права,
окрім того неповно дослідив обставини
справи. Зазначає, що є всі підстави для
стягнення коштів, ним надані всі докази
на підтвердження як матеріальних, так і
моральних вимог.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги
щодо відшкодування матеріальної шкоди
та відмовляючи в задоволенні вимог про
відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції виходив з вимог
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Погодитися з такими висновками в
повному обсязі судова колегія
апеляційного суду не може.

Встановлено, що 22.10.2013 року між ОСОБА_3
та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу металопластикових
конструкцій на суму 4000 грн. з
попередньою оплатою 2000 грн. зі строком
поставки до 15.11.2013 року ( а.с. 6 ). Вказані
в договорі конструкції були своєчасно
поставлені виробником, проте як
зазначив позивач - невідповідної
якості.

15.02.2014 року між сторонами було укладено
договір купівлі-продажу
металопластикових конструкцій на суму
1850 грн. з попередньою оплатою 900 грн. зі
строком поставки до 18.02.2014 року ( а.с. 7 ).
Договір виконано не було.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_3 роз'яснювалася
можливість призначення по справі
експертизи для встановлення якості
продукції та право позивача заявити
відповідне клопотання, проте позивач
відмовився.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження того, що
отримані за договором
металопластикові конструкції мають
недоліки, які не дають можливості
використовувати їх за цільовим
призначенням позивачем не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано стягнув з відповідачки 900
грн. як суму передоплати за товар, який
не був поставлений.

Згідно з п. 5 ст. 4 Закону України
«Про захист прав споживачів» в
редакції закону станом на день
укладення договору споживачі під час
придбання, замовлення або використання
продукції, яка реалізується на
території України, для задоволення
своїх особистих потреб мають право на
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок недоліків
продукції (дефекту в продукції),
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України
«Про захист прав споживачів» та п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів»
при задоволенні вимог споживача суд
одночасно вирішує питання щодо
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» спори про
відшкодування завданої фізичній чи
юридичній особі моральної шкоди
розглядаються, зокрема: коли право на
її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України або випливає з її положень; у
випадках, передбачених законодавством,
яке встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди; при
порушенні зобов'язань, які підпадають
під дію Закону України «Про захист прав
споживачів» чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині вимог про відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
послався на п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону, згідно
якої відшкодуванню підлягає моральна
шкода, завдана небезпечною для життя і
здоров'я людей продукцією, у випадках,
передбачених законодавством.

При цьому суд не взяв до уваги, що пункт
5 частини першої статті 4 у редакції
Закону № 3390-VI від 19 травня 2011 року був
викладений в іншій редакції,
відповідно до якої споживачі мають
право на відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої внаслідок
недоліків продукції (дефекту в
продукції), відповідно до закону.

Статтею ст. 23 ЦК України передбачено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Відповідно до правил ч.1 ст. 1167 ЦК
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала за наявності її вини.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного
суду України №4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
з урахуванням характеру, обсягу і
глибини страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалість, можливість відновлення
тощо) і з урахувань інших обставин -
стану його здоров'я, істотності
вимушених змін в його життєвих і
виробничих стосунках, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому судом
враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Зважаючи на те, що неналежним
виконанням умов договору від 15.02.2014
року позивачу була спричинена моральна
шкода, позовні вимоги в цій частині
також підлягають частковому
задоволенню в розмірі 1000 грн.

Крім того, ОСОБА_3 при зверненні до суду
сплатив судовий збір, який судом першої
інстанції був помилково стягнутий на
користь держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3;
313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Московського
районного суду м. Харкова від 05
листопада 2014 року - в
частині вирішення спору щодо
відшкодування моральної шкоди та
судових витрат - скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 1000 грн. на відшкодування
спричиненої моральної шкоди та 365,40 грн.
судових витрат у вигляді сплаченого
судового збору.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -