Справа № 154/411/14-ц Провадження №
22-ц/773/1668/14 Головуючий у 1 інстанції:
Лященко О.В. Категорія: 27 Доповідач:
Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді
Завидовської-Марчук О. Г.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

при секретарі Черняк О.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_5, про стягнення боргу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Володимир -
Волинського міського суду Волинської
області від 29 вересня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що з 09 жовтня 1982 року з відповідачем
ОСОБА_3 перебував у шлюбі, який заочним
рішенням Володимир - Волинського
міського суду від 16.01.2013 року було
розірвано.

Рішенням Володимир -Волинського
міського суду від 27 травня 2013 року
визнано квартиру АДРЕСА_4 м.Володимир -
Волинського об'єктом права спільної
сумісної власності та визначено за
ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину
цієї квартири.

Будь - яких інших судових рішень про
поділ спільного сумісного майна
подружжя не приймалось.

За час спільного сумісного проживання
сторони неодноразово користувались
банківськими споживчими кредитами,
кошти яких ними використані на
реконструкцію житлового будинку та на
придбання побутових товарів. Строк
виплати боргу по цих кредитах не
закінчився. Крім цього, після
розлучення, всупереч вимогам закону,
ОСОБА_3 ухиляється від сплати витрат за
споживання комунальних послуг.
Відповідач будь - якої участі в оплаті
спільного боргу за кредитами та
комунальних послуг не приймала, а тому,
покликаючись на вказані обставини,
позивач просив стягнути з неї половину
сплаченої ним після розірвання шлюбу
суми.

Рішенням Володимир - Волинського
міського суду Волинської області від 29
вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 53 306
грн. 05 коп. понесених витрат за
споживчими кредитами, 4 872 грн. 97 коп.
понесених витрат по сплаті за
комунальні послуги, а також 581 грн.79 коп.
витрат по сплаті судового збору, а
всього ухвалено стягнути з неї в його
користь 58 760 грн. 81 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на це
рішення, в якій, покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просила його
скасувати та ухвалити нове про відмову
в позові.

Ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 13 листопада 2014 року рішення
Володимир-Волинського суду Волинської
області від 29 вересня 2014 року в даній
справі скасовано, позовну заяву ОСОБА_1
до ОСОБА_3, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_5, в частині стягнення понесених
витрат по сплаті боргу за споживчими
кредитами залишено без розгляду.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову в частині стягнення понесених
витрат по сплаті за комунальні послуги,
суд першої інстанції виходив із того,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як співвласники
квартири АДРЕСА_4 у м. Володимир -
Волинському, а також квартири АДРЕСА_1
зобов'язані нести витрати по сплаті
комунальних платежів щодо цього майна
в солідарному порядку, а тому з
відповідача в користь позивача на
підставі ч.1 ст. 544 ЦК України слід
стягнути половину понесених ним витрат
по сплаті комунальних послуг.

Проте з таким висновком суду
погодитись неможливо, оскільки він не
відповідає встановленим обставинам
справи та зроблений з порушенням норм
матеріального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що з 09 жовтня 1982 року
сторони перебували у шлюбі, який було
розірвано заочним рішенням Володимир -
Волинського міського суду від 16.01.2013
року.

Під час шлюбу ними за договором купівлі
- продажу від 22.05.2009 року придбано
квартиру АДРЕСА_2, власником якої
зареєстрована відповідач. Комунальні
платежі по цій квартирі сплачені
позивачем після розірвання шлюбу в
сумі 3538 грн. 56 коп.

Рішенням Володимир - Волинського
міського суду від 27 травня 2013 року
визнано квартиру АДРЕСА_4 м.Володимир -
Волинському об'єктом права спільної
сумісної власності та за ОСОБА_3
визнано право власності на 1/3 частину
цієї квартири. За користування цією
квартирою позивачем були сплачені
комунальні послуги після розірвання
шлюбу в сумі 6208 грн.02 коп.

Ці обставини підтверджуються наявними
у справі належними доказами та
поясненнями відповідача, яким суд дав
вірну оцінку.

Відповідно до ст. 68 СК України,
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпоряджання
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до Цивільного кодексу
України.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Оскільки тягар утримання майна, згідно
ст. 322 ЦК України несе власник майна, то
суд дійшов правильного висновку, що
співвласники вищевказаного майна -
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 повинні сплачувати
комунальні платежі, а оскільки позивач
їх сплатив, то відповідач повинна
компенсувати йому частину сплачених
коштів.

Однак, при цьому, встановивши ту
обставину, що рішенням
Володимир-Волинського міського суду
від 27 травня 2013 року визначено частки
кожного із подружжя в квартирі АДРЕСА_4
у АДРЕСА_5 - ОСОБА_7.), суд першої
інстанції помилково стягнув із ОСОБА_3
половину понесених позивачем витрат по
сплаті цих послуг щодо вказаної
квартири, не врахувавши, що згідно ст. 360
ЦК України співвласник відповідно до
своєї частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний брати
участь у витратах на управління,
утримання та збереження спільного
майна, у сплаті податків, зборів
(обов'язкових платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Таким чином, оскільки квартира АДРЕСА_3
належить сторонам на праві спільної
сумісної власності і частки їх в цій
квартирі є рівними, то з відповідача в
користь позивача слід стягнути
половину понесених ним витрат по
сплаті комунальних послуг по цій
квартирі в розмірі 1769 грн. 28 коп., а
квартира АДРЕСА_4 належить сторонам на
праві спільної часткової власності з
визначеною у ній часткою ОСОБА_3 в
розмірі 1/3, то з відповідача в користь
позивача слід стягнути 1/3 понесених ним
витрат по сплаті комунальних послуг,
відповідно до належної відповідачу
частки у цій квартирі в розмірі 2069 грн.
34 коп, а всього - 3838 грн. 62 коп.

На підставі наведеного, відповідно до
п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
витрат по сплаті за комунальні послуги
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Володимир - Волинського
міського суду Волинської області від 29
вересня 2014 року в даній справі
скасувати.

Позов про стягнення витрат по сплаті за
комунальні послуги задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 3838
(три тисячі вісімсот тридцять вісім)
грн. 62 коп. понесених витрат по сплаті
за комунальні послуги та 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп. витрат по сплаті
судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді