Справа № 2-2474/11
Провадження № 2/456/57/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2014 р. Стрийський
міськрайонний суд Львівської області
в складі:
головуючої - судді
Гули Л. В.

з участю секретаря
Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Стрию
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування заподіяних
збитків,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про стягнення з відповідача
ОСОБА_2 1792,00 грн. заподіяних збитків та
судових витрат по справі, мотивуючи
свої вимоги тим, що 19.04.2011 року
здійснювала відеозйомку меблів та
інтер'єру магазину, де здійснює торгову
діяльність її чоловік ОСОБА_3, за
допомогою відеокамери марки Sony DCR-НС38.
Близько 10-ї години до неї підійшов
відповідач ОСОБА_2, який здійснює
торгівлю аналогічним з її чоловіком
видом товару в сусідньому приміщенні,
та з невідомих для неї причин почав
виривати відеокамеру в неї з рук. На
крик про допомогу прибіг чоловік
ОСОБА_3, котрий відтягнув ОСОБА_2 від
неї. В ході конфлікту відповідач
вихопив з її рук відеокамеру,
пошкодивши її. Згідно з актом
технічного огляду, здійсненого 04.05.2011
року у сервісному центрі ТзОВ «Маркет
Львів», вартість ремонту відеокамери
становить 1712 грн., з них : 1452 грн. -
вартість запасних частин, 260 грн. -
вартість робіт з їх заміни. Також нею
було понесено витрати з оплати
вартості технічного огляду в розмірі 50
грн. та витрати на проїзд до м. Львова в
розмірі 30 грн. В той же день вона
звернулась із заявою до Стрийського МВ
ГУ МВС України у Львівській області з
приводу умисного пошкодження
належного їй майна, а саме : відеокамери
марки Sony DCR-НС38. 29.07.2011 року ДІМ
Стрийського МВ ГУ МВС України у
Львівській області було винесено
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за
ознаками злочину, передбаченого ст. 194
КК України, у зв'язку з малозначністю.
Своїми діями ОСОБА_2 порушив цивільне
майнове право на користування належною
їй відеокамерою, оскільки привів її у
неробочий стан, чим позбавив її
можливості отримувати вигоду з
володіння відеокамерою (використання
її за цільовим призначенням).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилася, хоча належним чином була
повідомлена про дату, час та місце
розгляду справи, подала суду
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з її хворобою. Суд, з
урахуванням наданих представником
позивачки пояснень щодо позову,
вирішив закінчити розгляд справи у
відсутності позивачки, представник
якої довів свою позицію до суду.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_4 підтримав позовні
вимоги, покликаючись на обставини,
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явився, позов
заперечив з підстав, викладених у
запереченні, просить у позові
відмовити.

Представники відповідача ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 проти задоволення позовних
вимог заперечили та просять відмовити
в позові.

Суд, заслухавши представників сторін,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, повно та всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України ("Відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди")
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є : втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також втрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Норма ч. 2 ст. 386 ЦК України закріплює за
власником право у разі наявності в
нього достатніх підстав припускати
можливість порушення свого права
власності іншою особою звернутися до
суду з вимогою про заборону вчинення
нею дій, які можуть порушити його право,
або з вимогою про вчинення певних дій
для запобігання такому порушенню.
Зазначена норма гарантує власнику
можливість вимагати не лише усунення
порушень його права власності, що вже
відбулися, а й звертатися до суду за
захистом своїх прав, що можуть бути
реально порушені в майбутньому, тобто
застосовувати такий спосіб захисту
своїх порушених прав, як попередження
або припинення можливого порушення
його прав власника в майбутньому. Таке
правило відповідає особливому
характеру права власності як
абсолютного права.

Частина 3 ст. 386 ЦК України встановлює
право власника на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди в разі порушення його прав.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК
України єдиною підставою для
цивільно-правової відповідальності за
завдання шкоди є правопорушення, що
включає як складові елементи : шкоду;
протиправне діяння особи, яка її
завдала; причинний зв'язок між ними, а
також вину заподіювача шкоди.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27 березня 1992
року № 6 (із змінами та доповненнями)
зазначено, що «розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що шкода заподіяна особі і
майну громадянина підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи».

Як на правову підставу для звернення до
суду, позивачка покликається на
ст. 386 ЦК України, вважає, що
порушено її цивільне майнове право на
користування належною їй відеокамерою,
позбавлено її можливості отримувати
вигоду з володіння нею.

В судовому засіданні представники
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_6 заперечили факт пошкодження
ОСОБА_2 відеокамери та ствердили, що 19
квітня 2011 року жодних неправомірних
дій щодо ОСОБА_1 ОСОБА_2 не вчиняв.

Суд бере за основу рішення вказані
пояснення представників відповідача,
вважає такі чіткими, послідовними,
такими, що відповідають обставинам
справи та підтверджуються наявними у
справі доказами.

Судом встановлено, що постановою ДІМ
Стрийського МВ ГУМВС України у
Львівській області від 29.07.2011 року
відмовлено в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_2 за ст.ст. 296, 194 КК
України у зв'язку з малозначністю,
оскільки його дії не становили
суспільної небезпеки, тобто не
заподіяли і не могли заподіяти
істотної шкоди чи небезпеки фізичній
особі /а.с. 3/.

Постановою заступника прокурора м.
Стрия від 23.11.2011 року постанову ДІМ
Стрийського МВ ГУМВС України у
Львівській області про відмову в
порушенні кримінальної справи від
29.07.2011 року скасовано /а.с. 18/.

Постановою ДІМ Стрийського МВ ГУМВС
України у Львівській області від 29.12.2011
року відмовлено в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за
ст.ст. 296, 194 КК України у зв'язку з
малозначністю /а.с. 27/.

Постановою прокурора м. Стрия від 15.02.2012
року постанову ДІМ Стрийського МВ
ГУМВС України у Львівській області про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 29.12.2011 року скасовано /а.с. 34/.

Постановою ДІМ Стрийського МВ ГУМВС
України у Львівській області від 17.02.2012
року відмовлено в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за
ст.ст. 296, 194 КК України у зв'язку з
малозначністю /а.с. 48/.

Постановою Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 20.09.2012 року
постанову ДІМ Стрийського МВ ГУМВС
України у Львівській області від 17.02.2012
року про відмову в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за
ст.ст. 296, 194 КК України скасовано,
матеріали повернуто для проведення
додаткової перевірки /а.с. 88/.

Перевірка стосовно вчинення чи
невчинення кримінально караного
діяння проводиться відповідно до норм
КПК України і не може розглядатися в
цивільному провадженні.

Отже, неодноразове скасування постанов
про відмову в порушенні кримінальної
справи та повернення матеріалів для
проведення додаткової перевірки
свідчить про те, що орган дізнання
неповно та невсебічно з'ясував
обставини справи, не надав належної
оцінки зібраним доказам, не вжив всіх
можливих заходів для зібрання
додаткових доказів.

З долученого до матеріалів справи акту
технічного огляду відеокамери марки Sony
DCR-НС38 від 04.05.2011 року, виданого ТзОВ
«Маркет-Львів», встановлено, що для
ремонту даного апарату необхідна
заміна деталей, вартість яких на фірмі
Sony складає близько 1452 грн. Вартість
роботи з їх заміни становить 260 грн. /а.с.
4/.

Крім цього, вартість технічного огляду
становить 50 грн., що підтверджується
квитанціє-рахунком № 261275 від 05.05.2011
року /а.с. 5/.

Також позивачка понесла документально
підтверджені витрати на проїзд з м.
Стрия до м. Львова та з м. Львова в м.
Стрий у розмірі 30 грн. /а.с. 6/

Судом встановлено, що пошкоджена
відеокамера під час проведення огляду
місця події 20.04.2011 року не вилучалася,
протокол її огляду та докладного опису
теж відсутній, судово-технічне
дослідження на предмет встановлення
характеру пошкоджень відеокамери та
розміру заподіяної шкоди не
призначалося.

Дане обґрунтування розміру збитків не
може вважатись належним і допустимим
доказом, оскільки акт технічного
огляду складено 04.05.2011 року, хоча сама
подія пошкодження відеокамери марки Sony
DCR-НС38 мала місце 19.04.2011 року. Механічні
пошкодження відеокамери виявлені при
технічному огляді та перевірці виробу
04.05.2011 року, тобто зі спливом двох
тижнів після події, вказаної
позивачкою. Отже, вказані механічні
пошкодження відеокамери могли
утворитися як під час події 19.04.2011 року,
так і під час перебування її в
користуванні самої позивачки ОСОБА_1 у
період з 19.04.2011 року по 04.05.2011 року.

В п. 22 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року
зазначено, що в рішенні суд повинен
навести точний розрахунок присуджених
сум для відшкодування шкоди, зазначені
строки їх виплати.

Однак, суд не вправі проводити такі
розрахунки самостійно, оскільки для
цього потрібна особа, яка має
спеціальні знання в галузі розрахунку
збитків.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
експертизу в кримінальних і цивільних
справах» № 8 від 30.05.1997 року судам
потрібно мати на увазі, що акти чи інші
документи, в тому числі відомчі, де
зазначаються обставини, встановлені із
застосуванням спеціальних знань
(наприклад, про причини аварії,
вартість ремонту, розмір нестачі
матеріальних цінностей), не можуть
розглядатися як висновок експерта та
бути підставою для відмови в
призначенні експертизи, навіть якщо
вони одержані на запит суду, органу
дізнання, слідчого або адвоката.

В судовому засіданні клопотання про
призначення судово-технічної
експертизи на підтвердження розміру
заподіяної шкоди та встановлення
характеру та причини пошкоджень
відеокамери ні позивачкою, ні її
представником не заявлялось.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона покликається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, існує
спір.

Представником позивачки ОСОБА_4 в
судовому засіданні не представлено
жодного доказу на підтвердження як
розміру заподіяних збитків, так і
належності позивачці відеокамери
марки Sony DCR-НС38, що не дає можливості
суду встановити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси позивачки, зокрема її
цивільне майнове право.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, письмових доказів.

Частина 1 статті 58 ЦПК України
передбачає, що належними є доказами,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Стаття 64 ЦПК України передбачає, що
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Суд неодноразово направляв до
Стрийського МВ ГУ МВС України у
Львівській області вимоги провести
додаткову перевірку за матеріалами №
330-327 (2011 р.) та повідомити про її
результати і прийняте рішення з метою
з'ясування обставин пошкодження
відеокамери позивачки, проте така
проведена не була, а тому в суду
відсутня можливість перевірити
достовірність твердження ОСОБА_1 про
те, що ОСОБА_2, вириваючи з її рук
відеокамеру під час проведення нею
відеозйомки, пошкодив її.

Таким чином, судом були застосовані всі
можливі заходи, передбачені
цивільно-процесуальним
законодавством, для забезпечення
доказів у справі і їх витребуванні.

Згідно зі ст. 157 ЦПК України суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 6 Європейської
конвенції з прав людини та
основоположних свобод кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Таким чином, суд вважає, що подальше
відкладення розгляду справи для
виклику позивачки ОСОБА_1 призведе до
затягування розгляду справи та, як
наслідок, порушення прав та інтересів
сторін.

Враховуючи наведене, зібрані по справі
докази, оцінені судом належним чином
кожен окремо на їх достовірність та
допустимість, а також їх достатність та
взаємний зв'язок у сукупності,
встановлені судом обставини свідчать
про те, що в суду відсутні належні та
допустимі докази, які підтверджують
вину відповідача в заподіянні шкоди
позивачці. Таким чином, у зв'язку з
невстановленням судом обов'язкової
складової цивільно-правової
відповідальності вини, а відповідно і
завдання позивачці шкоди, відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди.

Отже, фактами, з якими матеріальний
закон пов'язує настання
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння майнової шкоди, є: наявність
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням відповідача, а також вини
останнього в її заподіянні. А тому
доводи позивачки про заподіяння
майнової шкоди суд вважає
непереконливими, оскільки наявні в
матеріалах справи докази та
встановлені на їх підставі обставини
справи не підтверджують сукупність
необхідних складових для притягнення
відповідача до цивільної
відповідальності, а отже, не дають і
достатніх правових підстав для
задоволення позовних вимог щодо
стягнення майнової шкоди, а тому в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2
слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК
України, ст.ст. 3, 4, 16, 22, 386, 1166 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», суд

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування заподіяних збитків
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Л.В.Гула