Справа № 477/2568/14-ц
Провадження № 2/477/1271/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року Жовтневий
районний суд Миколаївської області у
складі: головуючої - судді Семенової
Л.М.,

при секретарі судового засідання -
Федоровській Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на нерухоме
майно,

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовною заявою, в
якій просить визнати за ним право
власності на земельну ділянку площею
0,15 га для індивідуального будівництва
та обслуговування житлового будинку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1
посилаючись про набуття права
власності на цю земельну ділянку на
підставі придбання розташованого на
ній житлового будинку.

В обґрунтування цих вимог вказував, що
вказана земельна ділянка перебувала,
разом із розташованим на ній житловим
будинком, у власності відповідачки
ОСОБА_2

3 листопада 1995 року між ними було
укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна за вищевказаною
адресою, що посвідчений нотаріально.

Однак у здійсненні реєстрації права
власності щодо земельної ділянки йому
було відмовлено з посиланням на те, що
подані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, а
саме договір купівлі-продажу не чітко
прописує про перехід права власності
на земельну ділянку від продавця, а
також неодержанням позивачем
правовстановлюючого документу щодо
цього майна на своє ім'я.

Посилаючись на перехід до позивача
права власності на земельну ділянку із
переходом права власності на житловий
будинок, та відсутністю у нього
можливості доведення своїх права як
власника в адміністративному порядку,
він був змушений звернутися до суду із
цим позовом.

Представник позивача - ОСОБА_3
звернувся до суду із заявою, в якій
позовні вимоги свого довірителя
підтримав в повному обсязі та просив
справу розглянути у їх відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду
заяву щодо визнання позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання за ним права
власності на вищевказану земельну
ділянку.

Дослідивши письмові докази по справі,
в межах заявлених позовних вимог, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню.

Так, відповідно до нотаріально
посвідченого договору від 03 листопада
1995 року ОСОБА_4, який діяв від імені та
за доручення своєї дружини ОСОБА_2,
продав, а ОСОБА_1 придбав житловий
будинок з усіма господарськими та
побутовими будовами та спорудами, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

Підстави, з яких позивач був змушений
звернутися до суду із цим позовом
підтверджуються рішенням державного
реєстратора від 06 листопада 2014 року
№17022598, про відмову у державній
реєстрації права власності ОСОБА_1 на
земельну ділянку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Вказана відмова
аргументована тим, що за реєстрацією
права власності звернулася неналежна
особа - ОСОБА_1, тоді як за
правовстановлюючим документом,
власником вказаного майна є ОСОБА_2 (а.с.
34).

Так, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 24 Закону
України «Про реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено, в тому
числі у разі, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не надають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Відповідно до копії Державного акту
серії МК № 02113, виданому 29.03.1994 року, а
також відділу Держземагенства у
Жовтневому районі Миколаївської
області - власником земельної ділянки
за адресою АДРЕСА_1 зазначена ОСОБА_2
(а.с. 13, 35).

Зі змісту вказаних документів
слідує, що спірна земельна ділянка на
час продажу вищевказаного житлового
будинку належала на праві приватної
власності продавцю будинку ОСОБА_2.

Відповідно до ст.126 ЗК України, право
власності, користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 2 Закону України
від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Відповідно до приписів ст. 30 Земельного
кодексу України в редакції, що діяла на
час укладення вищевказаного договору,
при переході права власності на
будівлю і споруду разом з цими
об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди.

За положеннями ст. 23 цього ж Кодексу,
також у редакції, що діяла на час
придбання цього майна - Право власності
або право постійного користування
землею посвідчується державними
актами, які видаються і реєструються
сільськими, селищними, міськими,
районними Радами народних депутатів.

Однак, за період з часу укладення
вищевказаного договору
купівлі-продажу та до 1 січня 2013 року
позивач не отримав на своє ім'я
правовстановлюючого документу щодо
вказаної земельної ділянки, а зі зміною
законодавчих норм, видача такого
документу з 1 січня 2013 року не
передбачена.

За вказаного позивач позбавлений
можливості захистити свої права щодо
вищевказаного майна, окрім як в
судовому порядку.

Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від
22.06.2011 року № 703 «Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно», для проведення державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно п. 27 цього Порядку, документами,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, в тому
числі може бути рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України
вказують, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Враховуючи наведене, та
встановивши, що позивач набув прав на
вищевказану земельну ділянку
відповідно до приписів ст.30 ЗК України
в редакції 1990 року, проте не одержав
щодо цього майна Державного акту, який
на час виникнення прав позивача щодо
цього майна представляв собою
документ, що підтверджував право
власності особи відносно земельної
ділянки, та зі зміною законодавчих норм
позбавлений можливості отримати такий
правовстановлюючий документ нині,
тому на підставі ст. 16 ЦК України, суд
вважає, що цивільне право позивача
підлягає захисту шляхом визнання за
ним права власності на вищевказану
земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 11, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на земельну ділянку для
індивідуального будівництва та
обслуговування житлового будинку,
кадастровий номер :06:046:0030, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Л.М. Семенова