Справа № 243/4238/14
Провадження № 2/243/1820/2014
Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області у складі:
головуючої-судді
при секретарі Ляшко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Слов'янська
Донецької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
16 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням. В
обгрунтування своїх вимог зазначив, що
він є власником житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
16 травня 2014 року. Даний будинок він
придбав у ОСОБА_5. В даному будинку з 20
серпня 2013 року зареєстрований ОСОБА_3
Добровільно з житлового будинку
відповідач знятися з реєстрації не
бажає, у зв'язку з чим здійснює перепони
у користуванні житловим будинком. У
зв'язку з цим, просить визнати ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням.
У судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явився, подав до суду заяву про
розгляд справи у його відсутності.
Просив задовольнити позов в повному
обсязі. Не заперечував проти заочного
розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, причини неявки суду не
повідомив, хоч був належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду, заяву про розгляд справи за
його відсутності суду не подавав. З
огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що оскільки від відповідача
не надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи, як то передбачає ст. 169
ЦПК України, з причин, які б могли бути
визнані судом поважними, у суду
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи, а тому, суд зі згоди
позивача вирішує справу на підставі
наявних у справі доказів у
відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення справи по суті, приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини.
Відповідно до договору купівлі-продажу
від 16 травня 2014 року ОСОБА_5 продала, а
ОСОБА_2 придбав житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).
Відповідно до витягу з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 16 травня 2014 року, власником
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований
Згідно акту обстеження житлового
приміщення від 09 вересня 2014 року,
ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1
з грудня 2013 року (а.с. 7).
За даними домової книги ОСОБА_3
зареєстрований в будинку по АДРЕСА_1 з 20
серпня 2013 року (а.с.10)
У відповідності до нотаріальної
справи договору купівлі-продажу
будинку від 16 травня 2014 року ОСОБА_3 не
є власником будинку.
У судовому засіданні достовірно
встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований
як член сім'ї ОСОБА_5. Наведена
обставина підтверджується даними
домової книги, даними нотаріальної
справи договору купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод.
У сенсі ст.391 ЦК України власник майна
може вимагати усунення будь-яких
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
За ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї
власника житлового будинку (квартири),
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником житлового будинку
(квартири), якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
За положеннями ст.41 Конституції
України та ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17 липня 1997 року відповідно
до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів N
2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Таким чином, закон
гарантує захист права власності шляхом
застосування певних способів захисту,
передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.
Згідно зі ст.ст.379, 382 ЦК України об'єктом
власності особи може бути, зокрема,
житло у вигляді житлового будинку,
Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК,
які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.
Передбачаючи право власника житлового
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, закон не передбачив при цьому
перехід прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника та членів
його сім'ї в частині збереження права
користування житлом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням
положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням в обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником.
За ч. 4 ст. 156 ЖК збереження такого права
користування житлом існує лише для
членів сім'ї, які припинили сімейні
відносини з власником будинку, при
умові збереження права власності на
будинок цього ж власника, тобто при
незмінності власника майна.
У сенсі ст.405 ЦК України, яка
регламентує поняття житлового
сервітуту колишніх членів сім'ї та
підстави збереження житлових прав цих
осіб, члени сім'ї власника житла
зберігають право на користування цим
житлом саме на період, коли
зберігається право власності певної
За змістом правових норм, які регулюють
об'єм житлових прав члена сім'ї
колишнього власника слідує, що право
члена сім'ї власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.
Тобто виникнення права членів сім'ї
власника будинку (квартири) на
користування цим будинком та обсяг цих
прав залежить від виникнення у
власника будинку права власності на
цей будинок, відповідно - припинення
права власності особи на будинок
припиняє право членів її сім'ї на
користування цим будинком; в разі
припинення сімейних відносин з
власником будинку колишні члени його
сім'ї втрачають право користування
займаним ними жилим приміщенням при
зміні власника будинку (квартири).
Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що слід визнати ОСОБА_3 таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що право
власності на житловий будинок особи,
членом родини якої він був, припинилося
внаслідок продажу вказаної будинку, а
доказів виникнення у відповідача із
позивачем нових житлових
правовідносин і виникнення права
користування суду не надано.
На підставі наведеного, керуючись ст.41
Конституції України, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст. 3, 15,
60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, 319, 321, 391, 405 ЦК
України, ст. 156 ЖК України, суд, -
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що
втратив право користування житловим
Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.
На рішення суду позивачем може
бути подана апеляційна скарга до
Донецького апеляційного суду через
Слов'янський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, та в такий же строк
відповідачем, з дня залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення складено у нарадчій
кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений
20 жовтня 2014 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду:
О.В. Ільяшевич