Справа № 369/6774/14-ц Головуючий у І
інстанції Медвідь Н.О.Провадження №
22-ц/780/6076/14 Доповідач у 2
інстанції Верланов С.М.Категорія 1
УХВАЛА

Іменем України

03 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на заочне рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 16 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання права власності
за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року позивачі звернулися до
суду з позовом до Білогородської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області та просили
визнати за ними право власності по 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Вимоги позову обґрунтували тим, що з 27
квітня 1996 року вони перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Зазначали, що
вони працювали у радгоспі
Білогородський Києво-Святошинського
району Київської області та їм у 1997
році було виділено квартиру, житловою
площею 30,8 кв.м. у сімейному гуртожитку
по АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що
відповідач не дає їм дозвіл на
приватизацію спірної квартири, в якій
вони проживають на протязі 17 років,
неодноразово проводили ремонт та
постійно сплачують комунальні послуги,
позивачі просили їх позов задовольнити
на підставі ст.344 ЦК України.

Заочним рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
16 вересня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким їх позов задовольнити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення сторін, вивчивши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові,
суд першої інстанції виходив із того,
що у позивачів відсутні підстави для
набуття права власності на спірне
майно за набувальною давністю та ними
обрано невірний спосіб захисту їх прав.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
ґрунтуються на матеріалах справ та
вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
роз'яснено, що при вирішенні спорів,
пов'язаних із набуттям права власності
за набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке: володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності.

Таким чином, виходячи зі змісту
наведеної вище норми закону володіння
має бути добросовісним, тобто
володілець не знав і не міг знати про
те, що він володіє чужою річчю.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
з 27 квітня 1996 року перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Позивачі
працювали у радгоспі Білогородський
Києво-Святошинського району Київської
області, правонаступником якого є
товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Білогородка» та їм на сім`ю у 1997 році
було виділено квартиру, житловою
площею 30,8 кв.м. у сімейному гуртожитку
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-12).

По справі встановлено, що у січні 2007
році комунальне підприємство
«Комбінат комунальних послуг
с.Білогородка» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діяла в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням в гуртожитку та
виселення. Рішенням апеляційного суду
Київської області від 24 вересня 2007 року
в позові комунального підприємства
«Комбінат комунальних послуг
с.Білогородка» відмовлено. При цьому
апеляційним судом встановлено, що
спірний гуртожиток по АДРЕСА_1 належав
радгоспу «Білогородський», який у
серпні 1997 року перетворений в КСП
«Білогородка», а в березні 2000 року - в
сільськогосподарський кооператив
«Білогородка». Жиле приміщення в
гуртожитку надано відповідачам в 1996
році у зв'язку з роботою в радгоспі на
підставі рішення адміністрації і
профспілкового комітету радгоспу.
03 грудня 2002 року Білогородською
сільською радою спірний гуртожиток
передано на баланс комунальному
підприємству «Комбінат комунальних
послуг с.Білогородка» (а.с.15-17).

Також встановлено, що рішенням
Білогородської сільської ради від 28
квітня 2014 року № 22 «Про реєстрацію
громадян в гуртожитках» надано дозвіл
КП «Комбінат комунальних послуг
с.Білогородка» на здійснення
реєстрації громадян, що мешкають у
гуртожитках сімейного типу, зокрема, по
АДРЕСА_1 (а.с. 18).

На підставі зазначеного рішення ради 15
травня 2014 року ОСОБА_2 на сім'ю у складі
трьох осіб видано ордер на право
зайняття двох кімнат у гуртожитку по
АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Тобто, позивачі з часу заселення до
спірної квартири у гуртожитку по
АДРЕСА_1 знали про те, що даний
гуртожиток належав радгоспу
«Білогородський», а в подальшому
територіальній громаді Білогородської
сільської ради та є чужим майном, а
тому у них відсутні підстави для
набуття права власності на вказану
квартиру з підстав, передбачених ст. 344
ЦК України.

Отже, враховуючи вимоги закону та
встановлені обставини справи, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відмову у позові.

Таким чином рішення суду першої
інстанції суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, передбачених законом підстав
для його скасування при апеляційному
розгляді не встановлено.

Докази та обставини, на які посилаються
позивачі в апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановлені судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права

Доводи апеляційної скарги фактично
зводяться до переоцінки доказів та
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив обставини справи, надані
сторонами докази, вірно послався на
закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про відмову в позові та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 16
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді