У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік
О.М.,суддів:Маляренка А.В., Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О.,Юровської
Г.В.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом виконуючого
обов'язки прокурора Рахівського району
в інтересах ОСОБА_6 до відділу
реєстрації актів цивільного стану
Рахівського районного управління
юстиції Закарпатської області, ОСОБА_7
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу за
період з 1997 року по 06 січня 2011 року, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 24 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 27 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року виконуючий обов'язки
прокурора Рахівського району в
інтересах ОСОБА_6 звернувся до суду з
указаним позовом, в обґрунтування
якого зазначив, що ОСОБА_6 із ОСОБА_8
проживала у фактичному шлюбі із грудня
1977 року по день смерті останнього
однією сім'єю у будинку по АДРЕСА_1, що
належав на праві приватної власності
ОСОБА_8 ОСОБА_6 зареєстрована у
вказаному будинку по теперішній час.
Разом вели спільне господарство, мали
спільний бюджет, вважали себе однією
сім'єю, але державної реєстрації шлюбу
в органах реєстрації актів цивільного
стану не провели.

З 2002 року ОСОБА_6 була
змушена переїхати до АДРЕСА_2 і
фактичне подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_8
неповні 10 років проживало у будинку
сина ОСОБА_6 −? ОСОБА_9

З урахуванням
наведеного виконуючий обов'язки
прокурора Рахівського району просив
встановити факт проживання ОСОБА_6 з
ОСОБА_8 однією сім'єю з 1977 року по дату
смерті останнього 06 січня 2011 року.
Встановлення такого юридичного факту
необхідне для подальшого оформлення
спадкових прав ОСОБА_6

Рішенням Рахівського
районного суду Закарпатської області
від 24 січня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 27 травня 2014
рок, позов задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_6 з
ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 1 грудня 1977 року по 2002 рік.

У касаційній скарзі
ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуванні
судові рішення та ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
обґрунтовуючи свої доводи порушенням
судами першої та апеляційної інстанцій
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позов, з висновками
якого погодився і апеляційний суд,
вважав, що з поданих ОСОБА_6 доказів
підтверджується факт її проживання з
ОСОБА_8, однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 1 грудня 1977 року за адресою:
АДРЕСА_1. Разом з тим суду не надано
доказів того, що ОСОБА_6 проживала з
ОСОБА_8 однією сім'єю у період з 2002 року
по день смерті останнього.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки судів не відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 5 «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» (далі −? Постанова)
зазначено, що в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо:

−? згідно з законом такі факти
породжують юридичні наслідки, тобто
від них залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян;

−? чинним законодавством не
передбачено іншого порядку їх
встановлення;

−? встановлення факту не пов'язується з
наступним вирішенням спору про право.

У п. 7 Постанови зазначено, що
відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) суд вправі
розглядати справи про встановлення
родинних відносин, коли цей факт
безпосередньо породжує юридичні
наслідки.

Пунктом 11 Постанови передбачено, що
встановлення судом факту перебування у
фактичних шлюбних відносинах на
підставі п. 5 ст. 273 ЦПК України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) може мати місце,
якщо такі відносини виникли до 8 липня
1944 року і тривали до смерті (пропажі без
вісті на фронті) одного з подружжя,
внаслідок чого шлюб не може бути
зареєстровано в органах реєстрації
актів громадського стану. В інших
випадках заяви про встановлення факту
перебування у фактичних шлюбних
відносинах судовому розгляду не
підлягають.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_6 проживала з
ОСОБА_8 однією сім'єю з 1977 року за
адресою: АДРЕСА_1.

У 2002 році через незадовільний стан
здоров'я як ОСОБА_6 так і ОСОБА_8, була
переселена до житлового будинку
АДРЕСА_3, який належить на праві
власності її синові −? ОСОБА_9, де і
проживає по даний час.

Згідно з довідками, виданими
Виконавчим комітетом
Великобичківської селищної ради від 14
листопада 2013 року № № 5128/02-04, 5128/02-04,
ОСОБА_6, яка зареєстрована АДРЕСА_1,
фактично не проживала в будинку більше
10 років. Тобто фактичні шлюбні
відносини продовжувались до 2002 року, у
період дії Кодексу про шлюб та сім'ю
України, у ст. 13 якого передбачено, що
права і обов'язки подружжя породжує
лише шлюб, укладений у державних
органах реєстрації актів
громадянського стану.

На вказані вимоги суди уваги не
звернули, не застосували норми права та
не з'ясували, який закон діяв на час
виникнення зазначених правовідносин,
що є підставою для скасування судових
рішень та передачі справи на новий
розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 частково
задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду
Закарпатської області від 24 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 27 травня 2014
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Т.О.
Писана Г.В. Юровська