Справа № 266/3477/14-ц
Провадженя№ 2/266/1056/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Маріуполь

Приморський районний суд м.
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді
Митрофанової Є.Г.,

при секретарі
Давлетбаєвій О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Маріуполя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визнання права власності
на домоволодіння за набувальною
давністю, вимоги за яким протягом
розгляду справи неодноразово
уточнювала в частині технічних
характеристик спірного нерухомого
майна. В заяві вказала, що вона є
власником домоволодіння АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину після померлої матері ОСОБА_2
та з 06.08.1970 року по теперішній час
зареєстрований за цією адресою. В
будинку АДРЕСА_1 мешкала ОСОБА_3, яка
була власником цього домоволодіння на
підставі договору купівлі-продажу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Останні
місяці життя вона потребувала
піклування, а тому вона, як сусідка,
надавала їй необхідну допомогу. Після
її смерті вселилася та дбала за
будинком, в якому проживає по
теперішній час, здійснюючи ремонті
роботи, своєчасно сплачуючи усі
комунальні послуги. Враховуючи, що
належне їй домоволодіння по АДРЕСА_1 не
придатне для проживання, а вона більше
10 років відкрито володіє і
користується будинком АДРЕСА_1, що
належав померлої ОСОБА_3 та інших
власників на момент її вселення не
було, оскільки спадкоємців після її
смерті не має, іншими особами за весь
час її володіння вимоги про його
витребування не пред'являлися, вважає,
що у неї виникло право власності на
спірний будинок за набувальною
давністю. Оскільки інших передбачених
законом підстав для оформлення її прав
не має, вона вимушена звернутися до
суду за захистом та просить визнати за
нею право власності за набувальною
давністю на домоволодіння АДРЕСА_2, яке
складається з житлового будинку: літ.А-1
та прибудови літ.а-1, загальною площею
47,9 кв.м., жилою площею 23,6 кв.м., крильця
літ. а1; сарая літ. Ж-1; вбиральні літ. З-1;
огорожі № 1.

В судове засідання позивачка не
з'явилась, надіслала заяву про розгляд
справи за її відсутності за участю її
представника ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги та обставини,
викладені в заяві, підтримала повністю,
просила позов задовольнити,
посилаючись на доведеність його
обґрунтованості наданими суду
доказами, що наявні в матеріалах справи
та дійсно підтверджують, що позивачка
добросовісно заволоділа спірним
майном без передбачених законом
правових підстав та продовжує
відкрито, безперервно володіти
домоволодінням протягом 10 років.
Згодом надала заяву про закінчення
розгляду справи без її участі.

Представники відповідача ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечували,
зазначивши, що добросовісне володіння
означає, що особа не знала і не повинна
була знати, що володіє річчю незаконно.
Тому встановлення добросовісності
залежить від підстав набуття майна. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивачкою не наведено жодного факту,
який підтверджує, що вона заволоділа
майном, яке належить ОСОБА_3 на законних
на те підставах. З обґрунтування
позовних вимог вбачається, що
позивачка самовільно вселилась до
нерухомого майна померлої сусідки, без
відповідного дозволу та без договору,
що виключає факт добросовісного
заволодіння. Крім того, відповідно до
технічного паспорту на нерухоме майно
та пояснень свідків, позивачкою після
смерті власниці домоволодіння було
самовільно зведене нерухоме майно.
Оскільки позивачка не була ані
власником, ані користувачем нерухомого
майна та земельної ділянки по АДРЕСА_2,
вона не мала законних підстав на
будівництво нерухомого майна за
вказаною адресою, а тому у задоволенні
позову просили відмовити. Надавши
пояснення, направили до суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши сторони, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи та інші
письмові докази, суд вважає позов
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

Допитана судом свідок ОСОБА_7 суду
пояснила, що вона є сусідкою позивачки,
знайома з нею з дитинства. Знає, що
позивачка дійсно доглядала за ОСОБА_3. У
1981 році вона збиралась знімати кімнату
у ОСОБА_3 та доглядати за нею, однак
остання відмовилась, оскільки
позивачка вже піклувалася за нею.

Свідок ОСОБА_8, яка є колишньою
невісткою позивачки, підтвердила, що
позивачка доглядала за ОСОБА_3,
поховала її. У 1990 році вона разом з
чоловіком і позивачкою мешкала у
спірному будинку. Позивачка
ремонтувала його і ніколи не
приховувала своє користування
будинком.

З пояснень свідка ОСОБА_9 судом
встановлено, що вона знайома з
позивачкою з 1960 року, часто приходила
до неї в гості і їй відомо про те, що
позивачка доглядала за своєю сусідкою
у будинку АДРЕСА_2. А після її смерті
вселилась до будинку, проводила
ремонті роботи, де мешкає до
теперішнього часу.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про смерть серії НОМЕР_1, виданого 08.09.1982
року відділом ЗАЦС Приморського
райвиконкому м. Жданова, ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 78 років, про що
зроблено відповідний актовий запис №516
(а.с.10).

З повідомлень Начальника Бюро
технічної інвентаризації м. Маріуполя,
технічного паспорта на житловий
будинок від 28.07.2014 року, дослідженої
судом інвентаризаційної справи на
домоволодіння, встановлено, що
житловий будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_2 належить на праві
власності ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 22.07.1946р. р-5921, який
зареєстровано у БТІ м. Маріуполя
15.08.1946р. Домоволодіння АДРЕСА_2
складається з: житлового будинку літ.А-1
та прибудови літ.а-1, загальною площею
47,9 кв.м., жилою площею 23,6 кв.м., крильця
літ. а1; сарая літ. Ж-1; вбиральні літ. З-1;
огорожі № 1, та розташоване на
земельній ділянці Маріупольської
міської ради, площею 1048 кв.м, що
рішенням Ждановської міської ради від
13.04.1956 року, протокол №11, виділена у
користування для обслуговування
житлового будинку та зареєстрована за
№22546 за ОСОБА_3 на підставі висновку про
реєстрацію документів на право
користування земельною ділянкою
(а.с.12-14,31,43-44,127,128,129,131-135,142,148).

З витягу зі Спадкового реєстру
(спадкові справи та видані на їх
підставі свідоцтва про право на
спадщину) № 37971898 від 25.07.14р. (а.с.11) та
інформаційної довідки зі Спадкового
реєстру (спадкові справи та видані на
їх підставі свідоцтва про право на
спадщину) № 38497525 від 30.09.14р. (а.с. 117),
вбачається, що після смерті ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1., спадкова справа
не відкривалась та свідоцтво про право
на спадщину не видавалось.

З пояснень представника відповідача
ОСОБА_6 в судовому засіданні
встановлено, що Маріупольська міська
рада с заявою про визнання спадщини
після смерті ОСОБА_3 відумерлою не
зверталась.

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна № 26351278 від 03.09.2014р., відомості у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, відомості з державного
реєстру іпотек, відомості з єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, а саме будинку
АДРЕСА_2 відсутні. (а.с.82-83).

З акту про проживання від 05.08.14р.,
складеного Комітетом самоорганізації
населення Портовський, встановлено, що
ОСОБА_1 з 1982 року дійсно мешкає за
адресою: АДРЕСА_2, вселилась в зазначене
домоволодіння після смерті ОСОБА_3 (а.с.
15) і мешкає у вищевказаному будинку без
реєстрації, що підтверджується
довідкою Приморського районного
сектору у місті Маріуполі Головного
управління у Донецькій області № 28/1537
від 30.10.14р. та зареєстрованих осіб за
даною адресою не має. (а.с. 152)

Згідно повідомлення Маріупольського
РЄМ ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» №2909
від 14.10.2014 року, за адресою АДРЕСА_2
зареєстрований особовий рахунок
НОМЕР_2 на ОСОБА_1 та 16.03.2014 року з
позивачкою укладено договір про
користування електричною енергією в
спірному будинку(а.с.113,114-115)

Відповідно до повідомлення КП
«Маріупольське ПУ ВКХ» №2795 від 09.10.2014
року, за адресою АДРЕСА_2, на ім'я ОСОБА_1
відкритий особовий рахунок з 01.01.2001
року.(а.с.118)

З наданих копій квитанцій про сплату
послуг водопостачання та
електропостачання в будинку АДРЕСА_2
вбачається, що особисто позивачкою
здійснюється плата за користування
комунальними послугами у
домоволодінні.(а.с.18,19,45-73)

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності набувається у порядку,
визначеному законом.

Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу
України, особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном та продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом 5 років,
набуває право власності на це майно
(набувальна давність).

Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
статті 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Аналізуючи встановлені обставини та
норми діючого законодавства, суд
приходить до висновку про наявність та
доведеність всіх передбачених законом
умов для набуття позивачкою права
власності на спірне домоволодіння за
набувальною давністю, враховуючи
наступне.

Строк давнісного володіння ОСОБА_1
спірним домоволодінням почався після
смерті ОСОБА_3, тобто з вересня 1982 року,
що підтверджено відповідним актом про
проживання від 05.08.14 року та
поясненнями свідків.

З матеріалів справи встановлено, що в
момент вселення в спірний будинок та
заволодіння нерухомим майном
позивачка не мала на це відповідних
правових підстав, єдиний законний
власник нерухомого майна - ОСОБА_3
померла, спадкоємців після її смерті не
було, спадщину у встановленому законом
порядку не прийнято та не визнано
відумерлою, а тому право власності в
порядку спадкування на будинок не
переходило, інші особи, що претендують
на це нерухоме майно, з вимогою про його
витребування не звертались, а тому
позивачка, як незаконний володілець,
протягом всього часу, була впевнена, що
володіє нерухомим майном, яке не має
власника, що вказує на добросовісне
заволодіння майном.

При визначенні перебігу строку
набувальної давності суд починає його
відлік з 01.01.2001 року та до строку, який
дає право на набуття права власності за
набувальною давністю, зараховує лише
строк володіння позивачкою спірним
будинком після 01 січня 2001 року, який на
час розгляду справи становить більше
ніж 10 років та прямо вказує на його
тривалість та безперервність за
відсутності у позивачки правових
підстав для володіння та виникнення
права власності на нерухоме майно.

Проявом відкритості володіння
позивачкою домоволодінням АДРЕСА_2
протягом строку набувальної давності
суд вважає постійне використання
будинку для проживання, обізнаність
про це сусідів та близьких родичів та
сприйняття її як власника будинку, що
встановлено з пояснень свідків,
підтримання будинку у належному стані,
укладення від власного імені договорів
про надання комунальних та інших
послуг та особисте здійснення їх
оплати за користування в спірному
будинку.

Таким чином, позивачкою доведено факти
добросовісності, відкритості,
безперервності і тривалості свого
володіння домоволодінням АДРЕСА_2, що
обумовлюють набуття нею права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю та є підставою
для його визнання за рішенням суду.

Враховуючи, що незаконне добросовісне
заволодіння чужим майном є однією з
передумов для виникнення у особи права
на придбання права власності на майно
за набувальною давністю, а на земельній
ділянці, де розташоване домоволодіння
АДРЕСА_2 відсутні самочинно зведені
будівлі та споруди, що підтверджується
відповідною довідкою МКП
«Маріупольське бюро технічної
інвентаризації» від 29.10.2014 року, суд
вважає заперечення представників
відповідача проти задоволення позову
неспроможними та безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 174, 213, 215 ЦПК України, ст. 344
ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської
ради про визнання права власності
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за
набувальною давністю на домоволодіння
АДРЕСА_2, яке складається з житлового
будинку літ.А-1 та прибудови літ.а-1,
загальною площею 47,9 кв.м., жилою площею
23,6 кв.м., крильце літ. а1; сарая літ. Ж-1;
вбиральні літ. З-1; огорожі № 1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано, у разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Донецької області в м. Маріуполі через
Приморський районний суд м. Маріуполя
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Митрофанова Є. Г.