Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом реалізації на
прилюдних торгах, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 24 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне
товариство «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ
«ПроКредит Банк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2.,
ОСОБА_3., в якому з урахуванням
уточнення позовних вимог позивач
просив: звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_1, шляхом реалізації
предмета іпотеки на прилюдних торгах;
за рахунок коштів, отриманих від
реалізації предмета іпотеки, частково
задовольнити вимоги ПАТ «ПроКредит
Банк» у розмірі 3 766 373 грн 44 коп., з яких:

- заборгованість за кредитним
договором від 23 серпня 2006 року
№ 3.14099/Л-1306/12.03 та кредитним договором
від 28 серпня 2006 року №
3.14099/Л-1306/12.03-2: капітал кредиту - 176 578 грн
34 коп., відсотки за графіком - 3 531 грн 54
коп., відсотки за фактичне користування
кредитними коштами - 14 788 грн 40 коп., пеня
- 190 576 грн 51 коп.;

- заборгованість за кредитним
договором від 19 грудня 2006 року
№ 3.15625/Л-1306/12.03: капітал кредиту - 294 777
грн 79 коп., відсотки за графіком - 5 895 грн
51 коп., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 24 687
грн 64 коп., пеня - 317 112 грн 16 коп.;

- заборгованість за кредитним
договором від 18 жовтня 2007 року
№ 3.19185/Л-1306/12.03: капітал кредиту - 282 539
грн 43 коп., відсотки за графіком - 5 274 грн
05 коп., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 22 085
грн 19 коп., пеня - 302 433 грн 33 коп.;

- заборгованість за кредитним
договором від 07 березня 2008 року
№ 3.20863/Л-1306/12.03: капітал кредиту - 112 201
грн 10 коп., відсотки за графіком - 1 621 грн
68 коп., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 8 485
грн 38 коп., пеня - 121 296 грн 69 коп.;

- заборгованість за кредитним
договором від 25 березня 2008 року
№ 3.20867/Л-1306/12.03: капітал кредиту - 461 807
грн 53 коп., відсотки за графіком - 10 044
грн 29 коп., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 34 808
грн 72 коп., пеня - 484 753 грн 82 коп.;

- заборгованість за кредитним
договором від 02 липня 2008 року
№ 3.22123/Л-1306/12.03-ДТ1 та кредитним
договором від 16 липня 2008 року №
3.22123/Л-1306/12.03-ДТ2: капітал кредиту - 386 611
грн 28 коп., відсотки за графіком - 8 838 грн
25 коп., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 34 657
грн 38 коп., пеня - 418 527 грн 29 коп.;

- заборгованість за кредитним
договором від 28 липня 2009 року
№ 302.40858/Л-1306/12.03: капітал кредиту - 17 241
грн 61 коп., відсотки за графіком - 351 грн
05 коп., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 2 815
грн 73 грн., пеня - 22 031 грн 76 коп.

Позивач також просив на період
реалізації предмета іпотеки з метою
збереження предмета іпотеки та
забезпечення можливості реалізації
заборонити здійснювати
перепланування, перебудову,
реконструкцію, ремонтні, будівельні
роботи у предметі іпотеки, а також
заборонити ОСОБА_1 здійснювати
реєстрацію у вказаній квартирі третіх
осіб, стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Позивач посилався на те, що 09 грудня 2003
року між ЗАТ «ПроКредит Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк», та ОСОБА_2 було
укладено рамкову угоду № Л-1306/12.03,
відповідно до умов якої позивач
зобов'язувався здійснювати
кредитування третьої особи у межах
ліміту 300 тис. дол. США на строк 240
місяців, шляхом надання траншу,
овердрафту, кредитної лінії, і на
підставі якої протягом 2006-2009 років між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
договори про надання траншів.

На забезпечення виконання зобов'язань
третьої особи, між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 19 грудня 2006 року
було укладено договір іпотеки №
Л-1306/12.03-ІД 03, згідно з умовами якого
відповідач передав у іпотеку позивачу
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1,
вартістю 193 162 грн.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за кредитами, утворилась
заборгованість у розмірі 3 766 373 грн 44
коп., яка, незважаючи на неодноразові
вимоги позивача про погашення
заборгованості, погашена не була.
Повідомлення банку про виникнення
заборгованості, надіслане відповідачу,
було залишене без належного
реагування, внаслідок чого позивач
просив звернути стягнення на предмет
іпотеки та зобов'язати до вчинення
заходів щодо збереження предмета
іпотеки.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 11 квітня 2014 року позов
задоволено. Звернуто стягнення на
заставне майно згідно з договором
іпотеки від 19 грудня 2006 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу Кривицьким С.Ю., зареєстрованим
у реєстрі за № 5360, - квартиру
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, шляхом
реалізації на прилюдних торгах за
початковою ціною 380 531 грн, в погашення
заборгованостей за договорами в
порядку:

- заборгованість за кредитним
договором від 23 серпня 2006 року
№ 3.14099/Л-1306/12.03 та кредитним договором
від 28 серпня 2006 року №
3.14099/Л-1306/12.03-2: капітал кредиту - 176 578 грн
34 коп., відсотки за графіком - 3 531 грн 54
коп., відсотки за фактичне користування
кредитними коштами - 14 788 грн 40 коп., пеня
- 190 576 грн 51 коп.;

- заборгованість за кредитним
договором від 19 грудня 2006 року
№ 3.15625/Л-1306/12.03: капітал кредиту - 294 777
грн 79 коп., відсотки за графіком - 5 895 грн
51 коп., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 24 687
грн 64 коп., пеня - 317 112 грн 16 коп.;

- заборгованість за кредитним
договором від 18 жовтня 2007 року
№ 3.19185/Л-1306/12.03: капітал кредиту - 282 539
грн 43 коп., відсотки за графіком - 5 274 грн
05 коп., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 22 085
грн 19 коп., пеня - 302 433 грн 33 коп.;

- заборгованість за кредитним
договором від 07 березня 2008 року
№ 3.20863/Л-1306/12.03: капітал кредиту - 112 201
грн 10 коп., відсотки за графіком - 1 621 грн
68 коп., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 8 485
грн 38 коп., пеня - 121 296 грн 69 коп.;

- заборгованість за кредитним
договором від 25 березня 2008 року
№ 3.20867/Л-1306/12.03: капітал кредиту - 461 807
грн 53 коп., відсотки за графіком - 10 044
грн 29 коп., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 34 808
грн 72 коп., пеня - 484 753 грн 82 коп.;

- заборгованість за кредитним
договором від 02 липня 2008 року
№ 3.22123/Л-1306/12.03-ДТ1 та кредитним
договором від 16 липня 2008 року №
3.22123/Л-1306/12.03-ДТ2: капітал кредиту - 386 611
грн 28 коп., відсотки за графіком - 8 838 грн
25 коп., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 34 657
грн 38 коп., пеня - 418 527 грн 29 коп.,

- заборгованість за кредитним
договором від 28 липня 2009 року
№ 302.40858/Л-1306/12.03: капітал кредиту - 17 241
грн 61 коп., відсотки за графіком - 351 грн
05 коп., відсотки за фактичне
користування кредитними коштами - 2 815
грн 73 коп., пеня - 22 031 грн 76 коп.

На період реалізації предмета іпотеки
заборонено здійснення перепланування,
перебудову, реконструкцію, ремонтні,
будівельні роботи у квартирі АДРЕСА_1, а
також заборонено ОСОБА_1 прописувати
(реєструвати) у квартирі АДРЕСА_1 третіх
осіб.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 24 липня 2014 року рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 11 квітня 2014 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

РіРіР

У касаційній скарзі ПАТ «ПроКредит
Банк», посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 09 грудня 2003 року
між ЗАТ «ПроКредит Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк», та ОСОБА_2 було
укладено рамкову угоду № Л-1306/12.03, а 28
червня 2003 року було укладено додаткову
угоду до рамкової угоди від 09 грудня 2003
року № Л-1306/12.03.

Відповідно до умов рамкової угоди та
додаткової угоди ЗАТ «ПроКредит Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк», зобов'язувався
здійснювати кредитування ОСОБА_2. у
межах суми кредитування 300 тис. дол. США
на строк 240 місяців, шляхом надання
траншів, овердрафтів, кредитних ліній.

Надалі між позивачем та третьою особою
ОСОБА_2 було укладено:

- договір про надання траншу від 23
серпня 2006 року №
3.14099/Л-1306/12.03 та договір про внесення
змін до договору про надання траншу від
19 лютого 2009 року № 1, відповідно до умов
якого третій особі було надано кредит в
розмірі 35 тис. дол. США строком
користування 39 місяців зі сплатою 15 %
річних;

- договір про надання траншу від 28
серпня 2006 року №
3.14099/Л-1306/12.03-2 та договір про внесення
змін до договору про надання траншу від
19 лютого 2009 року № 1, відповідно до умов
якого третій особі було надано кредит в
розмірі 16 тис. дол. США строком
користування 60 місяців зі сплатою 15 %
річних;

- договір про надання траншу від 19
грудня 2006 року №
3.15625/Л-1306/12.03 та договір про внесення
змін до договору про надання траншу від
19 лютого 2009 року № 1, відповідно до умов
якого третій особі було надано кредит в
розмірі 55 тис. дол. США строком
користування 60 місяців зі сплатою 15 %
річних;

- договір про надання траншу від 18
жовтня 2007 року №
3.19185/Л-1306/12.03 та договір про внесення
змін до договору про надання траншу від
19 лютого 2009 року № 1, відповідно до умов
якого третій особі було надано кредит в
розмірі 40 тис. дол. США строком
користування 84 місяців зі сплатою 14 %
річних;

- договір про надання траншу від 07
березня 2008 року №
3.20863/Л-1306/12.03 та договір про внесення
змін до договору про надання траншу від
19 лютого 2009 року № 1, відповідно до умов
якого третій особі було надано кредит в
розмірі 15 тис. дол. США строком
користування 120 місяців зі сплатою 13,5 %
річних;

- договір про надання траншу від 25
березня 2008 року №
3.20867/Л-1306/12.03 та договір про внесення
змін до договору про надання траншу від
19 лютого 2009 року № 1, відповідно до умов
якого третій особі було надано кредит в
розмірі 60 тис. дол. США строком
користування 120 місяців зі сплатою 13,5 %
річних;

- договір про надання траншу від 02 липня
2008 року №
3.22123/Л-1306/12.03-ДТ1 та договір про внесення
змін до договору про надання траншу від
19 лютого 2009 року № 1, відповідно до умов
якого третій особі було надано кредит в
розмірі 35 тис. дол. США строком
користування 120 місяців зі сплатою 16 %
річних;

- договір про надання траншу від 16 липня
2008 року №
3.22123/Л-1306/12.03-ДТ2 та договір про внесення
змін до договору про надання траншу від
19 лютого 2009 року № 1, відповідно до умов
якого третій особі було надано кредит в
розмірі 15 тис. дол. США строком
користування 120 місяців з
сплатою 16 % річних;

- договір про надання траншу від 28 липня
2009 року №
302.40858/Л-1306/12.03, відповідно до умов якого
третій особі було надано кредит в
розмірі 45 457 грн строком користування 18
місяців зі сплатою 28 % річних.

Всупереч вимогам цих договорів третя
особа не забезпечила своєчасного
погашення кредитів, незважаючи на
надіслання вимог про погашення
заборгованості, і станом на 26 квітня 2011
року загальна сума заборгованості
становила 3 766 373 грн 44 коп.

На забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2. перед позивачем, що виникають
із рамкової угоди № Л-1306/12.03 від 09
грудня 2003 року та наступних додаткових
угод, договорів про надання траншів,
договорів про надання овердрафту, 19
грудня 2006 року між позивачем та ОСОБА_1
було укладено договір іпотеки №
Л-1306/12.03-ІД03, посвідчений нотаріально за
реєстровим № 5360, відповідно до умов
якого відповідач передала, а позивач
прийняв у іпотеку нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_1

01 вересня 2011 року позивачем було
надіслано відповідачу та третій особі
вимогу про усунення порушення
кредитних зобов'язань протягом 30 днів з
дня одержання вимоги та про
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки, яке було одержано
відповідачем 06 вересня 2011 року.

Відповідачем умови договору іпотеки
виконані не були, заборгованість за
договорами залишилась непогашена.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем та третьою особою
заборгованість за договорами кредиту
не погашено, а тому дійшов висновку про
наявність підстав для звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що судом першої
інстанції не було застосовано
наслідків спливу позовної давності до
вимог про стягнення пені та не було
запропоновано позивачу надати
розгорнутий розрахунок пені, щоб можна
було визначити розмір пені в межах
річного строку позовної давності,
оскільки наданий позивачем розрахунок
містить загальний розмір пені з
розбивкою за договорами, а також не
було з'ясовано обставин щодо
фактичного виконання чи не виконання
кредитних зобов'язань третьої особи
перед позивачем станом на дату
ухвалення рішення, за обставин
відсутності беззаперечних доказів,
підтверджуючих невиконання цих
кредитних зобов'язань.

Також суд апеляційної інстанції
виходив з того, що на майно, яке є
предметом іпотеки, поширюється дія
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03 червня 2014 року
№ 1304-УІІ і щодо цього майна наявні
умови, які перешкоджають примусовому
зверненню стягнення на нього шляхом
відчуження.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

07 червня 2014 року, після ухвалення
рішення судом першої інстанції, набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», згідно з яким
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону
України «Про заставу» та/або предметом
іпотеки згідно із статтею 5 Закону
України «Про іпотеку», якщо таке майно
виступає як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв. м
для квартири та 250 кв. м для житлового
будинку.

Застосувавши на стадії апеляційного
провадження зазначений Закон, суд
апеляційної інстанції не звернув уваги
на таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

У ч. 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

У ч. 1 ст. 304 ЦПК України визначено, що
справа розглядається апеляційним
судом за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками і доповненнями,
встановленими цією главою.

З вищевикладених вимог закону
вбачається, що апеляційний суд дійсно
мав право на застосування Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», якщо були б підстави,
передбачені нормами матеріального та
процесуального права, для скасування
рішення суду першої інстанції,
оскільки у такому разі при ухваленні
власного судового рішення апеляційний
суд застосовує закон, який є чинним на
час ухвалення такого рішення.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції
не перевірив, чи є підстави,
передбачені ст. 1 названого закону, чи є
отримані кошти споживчим кредитом та
чи має ОСОБА_1 інше житло і чи вона не є
суб'єктом Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції».

Крім того, в ході розгляду даної справи
судом апеляційної інстанції не
дотримано вимог ч. 4 ст.10 ЦПК України
щодо обов'язку сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи, та
не встановлено період, за який
нарахована пеня.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 24 липня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді: А.В.
Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська