У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік
О.М.,суддів:Маляренка А.В., Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О.,Юровської
Г.В.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання договору
поруки припиненим, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 24 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 10 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що за
умовами договору поруки № 12/14/1041,
укладеного 21 жовтня 2010 року між
Публічним акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_6,
поручитель взяв на себе зобов'язання
відповідати перед кредитором
солідарно з боржником за виконання
позичальником Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ніка Холдинг
Інвест» (далі −? ТОВ «Ніка Холдинг
Інвест») зобов'язань за договором №
010/14/227.

У зв'язку з тим, що позичальник за
кредитним договором взятих на себе
зобов'язань належним чином не
виконував, банк звернувся до
поручителя з вимогою про дострокове
погашення заборгованості за кредитним
договором.

Позивач вважає, що таку вимогу банком
направлено з пропущенням
встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України
строку, що є підставою для припинення
зобов'язань за договором поруки.

З урахуванням наведеного просив
визнати припиненим договір поруки від
21 жовтня 2010 року № 12/14/1041.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 12 червня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 18 вересня 2013 року, в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 12 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18
вересня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 24 квітня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 10 червня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове про задоволення позову,
обґрунтовуючи свої доводи порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягають
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
керувалися тим, що остаточний термін
погашення кредиту визначений умовами
договору, а саме: 15 листопада 2012 року, а
тому вимога про дострокове погашення
заборгованості за кредитним договором
була направлена поручителю в межах
шестимісячного терміну, передбаченого
ст. 559 ЦК України.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки судів не відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Судами встановлено, що 29 листопада 2007
року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ТОВ «Ніка Холдинг Інвест» був
укладений кредитний договір № 010/14/227,
відповідно до якого банк відкрив
позичальнику невідновлювальну
кредитну лінію з лімітом 3 000 000,00
доларів США строком до 15 листопада 2012
року зі сплатою річної ставки Libor + 6, 25%
річних та одноразової комісійної
винагороди в розмірі 0, 99 % від ліміту
кредитної лінії та з обов'язком
повернення кредиту частинами
щомісячно згідно з погодженим
сторонами графіком.

На забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за договором
№ 010/14/227 21 жовтня 2010 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_6 був
укладений договір поруки № 12/14/1041, за
умовами якого поручитель взяв на себе
зобов'язання відповідати перед
кредитором солідарно з боржником за
виконання кредитних зобов'язань у тому
ж обсязі, що і боржник та в порядку і
строки, визначені кредитним договором
(а. с. 33−?39).

Зокрема п. п. 2.1, 2.2 договору поруки було
передбачено, що у випадку повного або
часткового невиконання (неналежного
виконання) боржником всіх або окремих
кредитних зобов'язань в порядку та
строки, встановлені кредитним
договором, кредитор набуває право
вимоги до поручителя щодо сплати
заборгованості за порушеними
кредитними зобов'язаннями. Поручитель
зобов'язується здійснити виконання
порушених кредитних зобов'язань
протягом 30 (тридцяти) банківських днів
з дати отримання вимоги від кредитора
та в обсязі, зазначеному в такій вимозі.

Відповідно до п. 8.2 договору поруки цей
договір діє до повного виконання
кредитних зобов'язань за кредитним
договором та зобов'язань поручителя за
цим договором.

Згідно з п. 1.1 кредитного договору строк
виконання кредитних зобов'язань за
кредитним договором припиняється 05
листопада 2012 року.

Судами також встановлено, що ТОВ «Ніка
Холдинг Інвест» припинило вносити
чергові платежі за кредитним договором
№ 010/14/227 з жовтня 2011 року (а. с. 41).

У зв'язку з цим 18 січня 2012 року банком
було направлено поручителю вимогу про
дострокове погашення заборгованості
за кредитним договором (а. с. 80). Однак,
при розгляді справи суди не встановили,
чи є вимога ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
вимогою про дострокове повернення
усього кредиту чи про стягнення
заборгованості за кредитом
зобов'язаннями на час направлення
вимоги, що є визначальним для вирішення
позовних вимог.

До суду з позовом до поручителя про
стягнення кредитної заборгованості
банк звернувся 15 серпня 2012 року.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що
пред'явлена банком у січні 2012 року
вимога про дострокове погашення
заборгованості не виконана.

Разом з тим, суди не звернули уваги, що
п. 2.2 договору поруки від 31 жовтня 2010
року № 12/14/1041 передбачено обов'язок
поручителя виконати вимогу банка про
погашення заборгованості протягом 30
днів, тоді як у вимозі банк зазначив
десятиденний строк погашення
заборгованості.

Враховуючи зазначене, ухвалені судові
рішення не можуть залишатися в силі,
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 частково
задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 24 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 10 червня
2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Т.О.
Писана Г.В. Юровська