Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про припинення права спільної
часткової власності та стягнення
компенсації за частину житлового
будинку і земельної ділянки; за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_5, про визнання права
власності за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення апеляційного суду м. Києва
від 23 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що з 28 вересня 2006
року по 18 вересня 2008 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4 Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 21 лютого 2012 року у
порядку поділу майна подружжя за нею
визнано право власності на Ѕ частину
житлового будинку та Ѕ частину
земельної ділянки по АДРЕСА_1. Її право
власності на зазначене нерухоме майно
зареєстровано реєстраційною службою
Головного управління юстиції у м.
Києві, проте ОСОБА_4 чинить їй перешкоди
у користуванні житловим будинком та
земельною ділянкою, не пускає її у
будинок і без її згоди здав будинок в
оренду ОСОБА_5, що порушує її права
співвласника. З огляду на зазначене та
з урахуванням уточнень, просила
припинити її право спільної часткової
власності на Ѕ частину житлового
будинку та Ѕ частину земельної ділянки
по АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_4 на її
користь компенсацію за її частку у
спільному майні, а саме: 5 453 596,5 грн за Ѕ
частину вартості житлового будинку та 1
180 521 грн за Ѕ частину вартості
земельної ділянки.

У березні 2014 року ОСОБА_4 пред'явив
зустрічний позов, в якому просив
визнати за ним право власності на усі
будівлі та земельну ділянку, що
розташовані по АДРЕСА_1. Посилався на
те, що ОСОБА_3 не надано належних
документів, які підтверджують її право
власності на Ѕ частину житлового
будинку по АДРЕСА_1. Крім того,
зазначав, що на даний час на
вищевказаній земельній ділянці
розташовані два житлових будинки, які є
його власністю.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 4 квітня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено,
зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
усі будівлі та земельну ділянку по
АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
23 липня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні первісного
та зустрічного позовів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду в
частині відмови в задоволенні
зустрічного позову та залишити в цій
частині в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням апеляційним судом норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

В іншій частині рішення апеляційного
суду не оскаржується, а тому
касаційному перегляду не підлягає.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи зустрічний позов та
визнаючи за ОСОБА_4 право власності на
усі будівлі та земельну ділянку по
АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_3 не надала належних та
допустимих доказів на підтвердження її
права власності на Ѕ частину
житлового будинку АДРЕСА_1.

Судами попередніх інстанції
установлено, що рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 21 лютого 2012
року проведено поділ майна подружжя
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, відповідно до якого
визнано за кожним з них право власності
на Ѕ частину житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_3 зареєстровано у
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно (т. 1, а.с. 10-11).

Звертаючись до суду із зустрічним
позовом про визнання права власності
на усі будівлі та земельну ділянку по
АДРЕСА_1, ОСОБА_4 обґрунтовував свій
позов тим, що у позивача за первісним
позовом ОСОБА_3 відсутні будь-які
належні документи, що підтверджують її
право власності на Ѕ частину спірного
нерухомого майна. Між тим, на сьогодні
за спірною адресою знаходяться дві
окремі та різні за технічними
характеристиками будівлі, які
побудовані за його особисті кошти.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом, зокрема, із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, у
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

З огляду на зазначені вимоги закону,
встановивши фактичні обставини справи,
дослідивши та належним чином оцінивши
надані сторонами докази в їх
сукупності, правильно визначивши, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин справи, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні зустрічного позову у
зв'язку з недоведеністю позовних вимог.
При цьому суд правильно виходив з того,
що ОСОБА_4 у позові не зазначені
підстави визнання за ним права
власності на усі будівлі та всю
земельну ділянку по АДРЕСА_1, а також не
зазначені фактичні обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги. Крім
того, на день вирішення зазначеного
спору рішення Печерського районного
суду м. Києві від 21 лютого 2012
року, яким за ОСОБА_3 визнано право
власності на Ѕ частину житлового
будинку та Ѕ частину земельної ділянки
за спірною адресою, є чинним, право
власності останньої на зазначене
нерухоме майно зареєстровано у
Державному реєстрі, а отже належним
чином підтверджене. Посилаючись на те,
що значна частина спірного нерухомого
майна побудована ним після розірвання
шлюбу з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтвердження
цього не надав належних доказів та у
зустрічній позовній заяві не порушував
питання про визнання за ним права
власності на перебудоване або
новостворене майно.

Статтею 337 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає,
що рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи касаційної скарги про
неправильне застосування судом
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
23 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. ГончарГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О.
Остапчук В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін