АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 600/417/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Кренцель М.І. Провадження №
22-ц/789/1133/14 Доповідач - Жолудько
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 р. колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю ОСОБА_1, представника УАПЦ
Тернопільської єпархії Церкви Різдва
Христового Чудопалова Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Козівського районного суду
від 29 липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Української Автокефальної
Православної Церкви Тернопільської
єпархії Церкви Різдва Христового про
стягнення заробітної плати та
компенсації за період роботи з березня
2003 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
в суд із позовом до Української
Автокефальної Православної Церкви
Тернопільської єпархії Церкви Різдва
Христового про стягнення заробітної
плати та компенсації за період роботи з
березня 2003 року.

04 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся
в суд із заявою про уточнення позовних
вимог, у якій просив стягнути солідарно
з Української Автокефальної
Православної Церкви Тернопільської
єпархії Церкви Різдва Христового та
ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату за
період роботи з березня 2003 року по
вересень 2011 року в розмірі 31400 грн. та
компенсацію за відпустки, а також
визнати недійсною довідку від 16.11.2011
року, видану Тернопільською єпархією
УАПЦ про те, що він не працював у
Тернопільській єпархії УАПЦ з 01.04.2009
року по 15.11.2011 року.

Рішенням Козівського районного
суду від 29 липня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Української
Автокефальної Православної Церкви
Тернопільської єпархії Церкви Різдва
Христового та ОСОБА_3 невиплачену
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі на загальну суму 1 929 грн. 30 коп.

Стягнуто солідарно з Української
Автокефальної Православної Церкви
Тернопільської єпархії Церкви Різдва
Христового та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
кошти в сумі 1 720 грн. 74 коп. на
проведення почеркознавчої експертизи
по справі.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасуватита
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі.

Апелянт зазначає, що з березня 2003
року перебував у трудових відносинах з
Українською Автокефальною
Православною Церквою Тернопільської
єпархії Церкви Різдва Христового. За
вказаний період йому не виплачували
усіх належних виплат, а саме:
заробітної плати у сумі 31 400 грн. та
компенсації за відпустки в розмірі 4 500
грн. Наголошує на тому, що судом
безпідставно не взято до уваги
показання допитаних у судовому
засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
підтвердили факт його перебування у
трудових відносинах з відповідачем.
Вказує на те, що його не було офіційно
оформлено на роботі. Довідку від 16.11.2011
року, яка видана Тернопільською
єпархією УАПЦ, вважає такою, що не
відповідає дійсності та порушує його
законні права на виплату заробітної
плати за відпрацьований ним період.

У судовому засіданні ОСОБА_1
підтримав свою апеляційну скаргу,
зіславшись на доводи, викладені в ній,
просить її задовольнити.

Представник Української
Автокефальної Православної Церкви
Тернопільської єпархії Церкви Різдва
Христового Чудопалов Ю.Ю. просить
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Судом установлено, що з 04.01.2008 року
по 01.04.2009 року ОСОБА_1 перебував на
службі в Українській Автокефальній
Православній Церкві Тернопільської
єпархії Церкви Різдва Христового.

Згідно з висновком експерта №
6175/13-22 від 21.03.2014 року підписи у
відомостях про отримання заробітної
плати ОСОБА_1 за лютий-жовтень 2008 року
та січень-лютий 2009 року виконано не
позивачем, а іншою особою. Підписи за
листопад та грудень 2008 року виконано
однією особою, але не ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 14).

Апеляційним судом установлено, що
указом Тернопільської єпархії за №
038 від 04.01.2008 року протоієрей ОСОБА_1
тимчасово прийнятий в клір
священнослужителем в Церкву Різдва
Христового м. Тернополя до надання йому
постійної парафії (т. 1, а.с. 77).

Указом Тернопільської єпархії №
0096 від 01.04.2009 року 01 квітня 2009 року
протоієрей ОСОБА_1 виведений з кліру
Церкви Різдва Христового м. Тернополя
(т. 1, а.с. 64).

Згідно з актами від 01.04.2009 року
позивач відмовився від дачі письмових
пояснень з приводу відсутності його на
службі 30 та 31 березня 2009 року та
відмовився від підпису про
ознайомлення з указом про виведення з
кліру й отримання його копії (т. 1, а.с. 76,
78).

Відповідно до довідки
Тернопільської єпархії № 0290 від 12.03.2013
року ОСОБА_1 був тимчасово допущений до
служіння з метою практичного навчання,
тому указ про прийняття на роботу не
видавався. Трудова книжка позивача не
приймалась і не поверталась
відповідачем (т. 1, а.с. 63).

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасників
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_1 слід відхилити.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, щоз
04.01.2008 року по 01.04.2009 року позивач
перебував у трудових відносинах з
відповідачем, за вказаний період
ОСОБА_1 не отримував заробітної плати,
що є порушенням його прав, які
підлягають захисту шляхом стягнення
невиплачених сум заробітної плати.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що з рішенням суду в частині
стягнення невиплаченого позивачеві
утримання за період його перебування в
штаті парафії слід погодитись, а
висновок суду про те, що позивач
перебував у трудових відносинах з
відповідачем, є таким, що не відповідає
обставинам справи і вимогам закону.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 7, ч. 1 Закону України
"Про свободу совісті та релігійні
організації" (далі - Закон) релігійні
організації в Україні утворюються з
метою задоволення релігійних потреб
громадян сповідувати і поширювати віру
і діють відповідно до своєї
ієрархічної та інституційної
структури, обирають, призначають і
замінюють персонал згідно із своїми
статутами (положеннями).

Відповідно до ст.ст. 25, 26 Закону
релігійна організація має право
приймати на роботу громадян. Умови
праці встановлюються за угодою між
релігійною організацією та
працівником і визначаються трудовим
договором, який укладається у
письмовій формі.

Релігійна організація
зобов'язана в установленому порядку
зареєструвати трудовий договір. У
такому ж порядку реєструються
документи, що визначають умови оплати
праці священнослужителів,
церковнослужителів і осіб, які
працюють у релігійній організації на
виборних посадах.

На громадян, які працюють у
релігійних організаціях та створених
ними підприємствах, добродійних
закладах на умовах трудового договору,
поширюється дія законодавства про
працю, загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, оподаткування.

Згідно з п.п.1.1; 1.3;4.1 Статуту
парафія УАПЦ церкви Різдва Христового
м.Тернопіль є релігійною організацією
об'єднаних громадян православного
віровизнання, мета якої-задоволення
своїх духовних потреб.

Парафія в своїй діяльності
керується Церковним Уставом,
вказівками Церковних управління і
центру, не виходячи за межі Закону
України "Про свободу совісті і
релігійні організації" від 23 квітня 1991
року.

Парафія забезпечує задоволення
своїх потреб матеріальних на підставі
самофінансування. Її грошові
надходження утворюються за рахунок
добровільних пожертвувань віруючих, з
організацій та відрахувань від
прибутку, отриманого від реалізації
предметів релігійного призначення,
церковних послуг.

За змістом наведених вимог Закону
і Статуту парафії правовий статус
священнослужителя в парафії
визначається церковним правом. На
нього не поширюються норми трудового
законодавства, у тому числі, щодо
оплати праці. За час виконання ним
своїх обов'язків він перебуває на
утриманні парафії.

Суд на дані положення Закону і
Статуту не звернув увагу й дійшов
помилкового висновку про перебування
позивача в трудових відносинах з
відповідачем.

Суд першої інстанції підставно
не прийняв до уваги довідки про доходи
позивача, видані Тернопільською
єпархією, оскільки вони не є належними
та допустимими доказами про те, що
позивач перебував у трудових
відносинах з відповідачем з 2003 року по
вересень 2011 року.

Судом першої інстанції на
підставі відомостей про отримання
заробітної плати за період з лютого 2008
року по лютий 2009 року та висновку
експерта № 6175/13-22 від 21.03.2014 року
обґрунтовано стягнено з Української
Автокефальної Православної Церкви
Тернопільської єпархії Церкви Різдва
Христового на користь позивача суму
нарахованого, але невиплаченого
утримання в розмірі 1929 грн. 30 коп.

Колегія суддів вважає
мотивованим висновок суду про
відсутність підстав для визнання
недійсною довідки від 16.11.2011 року,
виданої Тернопільською єпархією УАПЦ
про те, що ОСОБА_1 не працював в
Тернопільській єпархії УАПЦ з 01.04.2009
року по 15.11.2011 року, оскільки позивачем
не подано, а судом не здобуто у
встановленому порядку належних та
допустимих доказів про те, що він у цей
період перебував у трудових відносинах
з відповідачем.

Колегія вважає, що неправильне
застосування судом норм матеріального
права в частині виникнення між
сторонами трудових правовідносин само
по собі та в межах доводів апеляційної
скарги не може бути підставою для
скасування рішення суду ( ст. 308,ч.2 ЦПК
України).

Разом з тим, колегія вважає за
необхідне виключити з мотивувальної
частини рішення вказівки суду про
перебування позивача ОСОБА_1 у трудових
відносинах з відповідачем-Українською
Автокефальною Православною Церквою
Різдва Христового Тернопільської
єпархії, а в резолютивній частині
зазначені в абзаці другому слова:
"заборгованість по заробітній платі"
замінити словами: "заборгованість з
утримання".

Керуючись ст.ст. 307, ч. 1, п. 1; 308; 313;
314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Козівського районного
суду від 29 липня 2014 року залишити без
змін.

Виключити з мотивувальної
частини рішення вказівки суду про
перебування позивача ОСОБА_1 у трудових
відносинах з відповідачем-Українською
Автокефальною Православною Церквою
Різдва Христового Тернопільської
єпархії, а в резолютивній частині
зазначені в абзаці другому слова:
"заборгованість по заробітній платі"
замінити словами: "заборгованість з
утримання".

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Л.Д. Жолудько