Ухвала іменем україни 17 грудня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоСитнік О.М. суддів:
Маляренка А.В., Нагорняка В.А., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості;
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання дії з підвищення процентної
ставки незаконними, за касаційною
скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє
ОСОБА_5, на рішення Баришівського
районного суду Київської області від 25
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 21 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір від 11
квітня 2008 року на придбання
нерухомості на суму 331 890 грн зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 16,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 11 квітня 2028 року.

У порушення норм
закону та умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала, станом на 05
червня 2013 року утворилась
заборгованість у сумі 940 974 грн 59 коп.

Уточнюючи позовні
вимоги, позивач просив стягнути з
ОСОБА_4 на користь банку заборгованість
за кредитним договором у розмірі 940 974
грн 59 коп.

У жовтні 2013 року ОСОБА_4
подала до суду зустрічну позовну заяву
до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дії
з підвищення процентної ставки
незаконними, яку мотивувала тим, що
однією з істотних умов кредитного
договору були відсотки за користування
кредитом у розмірі 1,34 % на місяць, однак
з 01 лютого 2009 року відсоткова ставка за
кредитним договором в одноособовому
порядку банком збільшена із 16,08 % до 29,52 %
річних.

Оскільки позивач не
отримувала лист банку від 31 грудня 2008
року про збільшення процентної ставки,
у цьому листі банком не було наведено
математичної залежності між
запропонованим розміром ставки до
розміру облікової ставки НБУ, тому
ОСОБА_4 вважає дії банку зі збільшення в
односторонньому порядку процентної
ставки незаконними та такими, що
суперечать вимогам ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_4 просила суд
визнати незаконними дії банку з
підвищення відсоткової ставки із 16,08 %
до 29,52 % річних за кредитним договором
від 11 квітня 2008 року.

Рішенням
Баришівського районного суду
Київської області від 25 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суд Київської області від
21 серпня 2014 року, позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено. Стягнуто із
ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 11 квітня 2008
року № K3POGK15006759 на загальну суму 940
974 грн 59 коп.

У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах
якої діє ОСОБА_5, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, ухвалити у
справі нове рішення, яким у задоволенні
позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовити, зустрічний
позов задовольнити, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позовні вимоги банку та
ухваливши рішення про відмову в
задоволенні зустрічного позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що банком рішення про підвищення
процентної ставки за кредитним
договором було прийнято до набрання
чинності законом, відповідно до якого
умова договору щодо права банку
змінювати розмір процентів в
односторонньому порядку є нікчемною,
та повідомлення позивача про таке
підвищення здійснено у порядку,
передбаченому договором, дійшов
висновку про наявність підстав для
стягнення кредитної заборгованості з
ОСОБА_4 та про відсутність підстав для
задоволення зустрічного позову.

Такі висновки є правильними та
відповідають матеріалам справи з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року
між банком та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
остання отримала кредит у розмірі 400 890
грн зі сплатою процентів за
користування ним у розмірі 1,34 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, строком повернення до 11
квітня 2028 року (а. с. 27, т. 1).

У п. 2.3.1 зазначеного договору сторони
визначили, що банк має право в
односторонньому порядку збільшувати
розмір процентної ставки за
користування кредитом при зміні
кон'юнктури ринку грошових ресурсів в
Україні. При цьому банк надсилає
позичальникові письмове повідомлення
про зміну процентної ставки протягом 7
календарних днів з дати набуття
чинності зміненої процентної ставки (а.
с. 23, т. 1).

08 січня 2009 року відповідач направив
позивачу повідомлення про збільшення
відсоткової ставки за вищезазначеним
договором, а саме до 29,52 % річних,
починаючи з 01 лютого 2009 року. У цьому
листі також було зазначено, що у разі
незгоди позивача з такими змінами умов
договору він повинен погасити
заборгованість за договором у повному
обсязі за попередньою процентною
ставкою до 20 січня 2009 року (а. с. 33, т. 1).

ОСОБА_4 погашення заборгованості за
кредитним договором в повному обсязі
за попередньою процентною ставкою не
здійснила.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» банкам
забороняється в односторонньому
порядку змінювати умови укладених з
клієнтами договорів, зокрема,
збільшувати розмір процентної ставки
за кредитними договорами або
зменшувати її розмір за договорами
банківського вкладу (крім вкладу на
вимогу), за винятком випадків,
встановлених законом.

09 січня 2009 року набрав чинності Закон
України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо заборони банкам
змінювати умови договору банківського
вкладу та кредитного договору в
односторонньому порядку», відповідно
до якого ЦК України доповнено ст. 1056-1,
якою передбачено, що фіксована
процентна ставка є незмінною протягом
усього строку кредитного договору;
установлений договором розмір
фіксованої процентної ставки не може
бути збільшено банком в
односторонньому порядку; умова
договору щодо права банку змінювати
розмір процентів в односторонньому
порядку є нікчемною.

Цей Закон не скасовує й не пом'якшує
цивільної відповідальності особи, а
відтак - не має зворотної дії в часі.

Судами встановлено, що 25 грудня 2008 року
банком було прийнято рішення про
підвищення процентної ставки за
кредитним договором з 16,08 % річних до 29,52
% (а. с. 63, т. 2).

Таким чином, враховуючи вищевикладене
та положення ст. ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
стягнення заборгованості за кредитним
договором від 11 квітня 2008 року №
K3POGK15006759 та про відсутність підстав для
задоволення зустрічних позовних вимог.

Із матеріалів справи та змісту
оскаржуваних рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду
не вбачається, що судом при вирішенні
спору допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України
як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної
скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК
України визначено, що суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судом повно
та всебічно з'ясовано дійсні обставини
справи, надано належну оцінку зібраним
у ній доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Баришівського
районного суду Київської області від 25
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 21 серпня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:
А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Г.В. Юровська