Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_4) про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» (третя особа ОСОБА_4) про
визнання іпотечного договору
припиненим за апеляційною скаргою
Матвєєва Віталія Юрійовича (в
інтересах публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк») на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 15 травня 2014 року,

встановила:

27 травня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
(третя особа на стороні відповідача
ОСОБА_4) про звернення стягнення на
предмет іпотеки, в якому просило
звернути стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки від 10 жовтня 2008
року, а саме: нерухоме майно - квартиру,
що належить ОСОБА_3 на праві приватної
власності та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 у рахунок заборгованості, що
виникла на підставі договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 10 жовтня 2008 року в сумі 797894,09 грн.

В обґрунтування позову представник
позивача послався на те, що у зв'язку із
невиконанням позичальником
зобов'язання за кредитним договором,
забезпеченого заставою, у позивача, як
у заставодержателя виникло право
задовольнити свої вимоги, щодо
виконання такого зобов'язання, за
рахунок предмету іпотеки шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

09 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк»
заявив у судовому засіданні клопотання
про заміну позивача по справі і
залучення до участі у справі у якості
позивача публічного акціонерного
товариства «Дельта банк».

Ухвалою Приморського районного
суду м. Одеси від 13 липня 2012 року суд
змінив позивача ПАТ «УкрСиббанк» на
його правонаступника - публічне
акціонерне товариство «Дельта банк».

ОСОБА_3 звернулась до суду з
зустрічним позовом до ПАТ «Дельта
банк» про визнання припиненим
іпотечного договору від 10 жовтня 2008
року та скасування заборони відчуження
нерухомого майна у вигляді квартири
під номером 6 яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_3 на
праві власності, накладену нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 і зареєстровану в
реєстрі заборон за № 23, посилаючись на
істотну зміну обставин, якими
керувалися сторони при укладені
іпотечного договору.

В судовому засіданні:

- представник позивача ПАТ «Дельта
банк» свій позов підтримав та просив
суд його задовольнити у повному обсязі,
проти задоволення зустрічного позову
ОСОБА_3 заперечував, просив відмовити у
його задоволенні, посилаючись на його
безпідставність;

- представник відповідача ОСОБА_3 проти
позову ПАТ «Дельта банк» заперечував,
посилаючись на його необґрунтованість
та просив суд відмовити у його
задоволенні, зустрічний позов ОСОБА_3
підтримав у повному обсязі і просив
його задовольнити;

- представник третьої особи ОСОБА_4
проти позову ПАТ «Дельта банк»
заперечував, посилаючись на його
необґрунтованість та просив суд
відмовити у його задоволенні,
зустрічний позов ОСОБА_3 підтримав у
повному обсязі і просив його
задовольнити.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 15 травня 2014 року у
задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк»
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3
задоволено.

Суд першої інстанції вирішив:

- визнати припиненим іпотечний
договір від 10 жовтня 2008 року, укладений
між акціонерним комерційним
інноваційним банком «Укрсиббанк» та
ОСОБА_3, відповідно до якого в іпотеку
була передана квартира АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_3;

- скасувати заборону відчуження
квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3,
накладену приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстровану в реєстрі
заборон за №23;

- вилучити з єдиного реєстру
заборон відчуження нерухомого майна
запис про заборону відчуження квартири
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, внесений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі заборон за
№23;

- вилучити з державного реєстру
іпотек запис про іпотеку, внесений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
стосовно квартири АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі Матвєєв В.Ю.
(в інтересах ПАТ «Дельта Банк») просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
ПАТ «Дельта Банк», у зустрічному позові
ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«Дельта Банк» та задовольняючи
зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції на підставі ст.ст. 316, 319, 321, 513,
589, 590, 652 ЦК України, Закону України «Про
іпотеку», правомірно виходив з
наступного.

10 жовтня 2008 року ПАТ «УкрСиббанк» і
ОСОБА_4 уклали договір про надання
споживчого кредиту з правилами №
0, за умовами якого ПАТ
«УкрСиббанк» надав ОСОБА_4 кредит в
сумі 78920,00 доларів США, а ОСОБА_4
прийняла на себе зобов'язання
повернути кредит у повному обсязі до 10
жовтня 2018 року.

В якості забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором № 0, 10 жовтня 2008 року,
між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був
укладений іпотечний договір від 10
жовтня 2008 року відповідно до умов якого
ПАТ «УкрСиббанк» в іпотеку передане
нерухоме майно - квартира, розташована
за адресою АДРЕСА_1, що належить
іпотекодавцю на праві приватної
власності.

Чинним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 07 липня 2011 року за
ОСОБА_4 визнаний борг за кредитним
договором № 0 в сумі 787196,29 грн.,
який за рішенням суду стягнутий в
солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_7
на користь ПАТ «УкрСиббанк».

08 грудня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ПАТ «Дельта банк» був укладений
договір купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, наявністю якого позивач ПАТ
«Дельта банк» зумовлює своє право, як
іпотекодержателя, вимагати звернення
стягнення на предмет іпотеки за
договором іпотеки від 10 жовтня 2008 року.

Згідно до преамбули та змісту
іпотечного договору від 10 жовтня 2008
року іпотекодержателем за зазначеним
іпотечним договором є ПАТ
«УкрСиббанк», яке, як іпотекодержатель,
відповідно до пункту 4.1. іпотечного
договору, є єдиною особою, що може
вимагати звернення стягнення на
предмет застави за договором, у
випадках, визначених іпотечним
договором.

Відповідно до п. 6.3. іпотечного
договору, всі зміни та доповнення до
договору мають юридичну силу лише за
умови виконання їх у такій самій формі,
у які виконаний іпотечний договір.

У той же час, положення договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами від 08 грудня 2008 року не
містить даних про набуття ПАТ «Дельта
банк» права іпотекодержателя за
договором іпотеки від 10 жовтня 2008 року
та прав за договором про надання
споживчого кредиту з правилами №
0.

Таким чином, під час розгляду справи
позивачем ПАТ «Дельта банк» не надані
належні докази набуття ним права
звернення стягнення на предмет застави
за іпотечним договором 10 жовтня 2008
року, у наслідок чого суд приходить до
висновку, що наявність у ПАТ «Дельта
банк» права звернення стягнення на
предмет застави за іпотечним договором
10 жовтня 2008 року і не є доведеною.

Відповідно до рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 07 липня 2011
заборгованість за кредитним договором
№ 0 стягнута на користь ПАТ
«УкрСиббанк».

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
прийшов до обґрунтованого висновку , що
позов ПАТ «Дельта банк» не підлягає
задоволенню.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася з
зустрічним позовом до публічного
акціонерного товариства «Дельта банк»
про визнання припиненим іпотечного
договору від 10 жовтня 2008 року та
скасування заборони відчуження
нерухомого майна у вигляді квартири
під номером 6 яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_3 на
праві власності, накладену нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 і зареєстровану в
реєстрі заборон за № 23, посилаючись на
істотну зміну обставин, якими
керувалися сторони при укладені
іпотечного договору.

Позивач за зустрічним позовом
зазначає, що сторонами договору про
надання споживчого кредиту з правилами
№ 0 була укладена додаткова угода
№ 1 від 30 січня 2008 року відповідно до
пункту 1.1. якої був встановлений інший
ніж у договорі термін повернення
кредиту, а саме 10 жовтня 2028 року замість
зазначеного у договорі 10 жовтня 2018 року
у наслідок чого, без узгодження із
позивачем строк заборони на відчуження
належного позивачу майна був
подовжений на 10 років, що суттєво
утискає права позивача у здійснені
права власності, а саме, щодо
розпорядження належним йому майном.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов до вірного висновку, що
продовження терміну повернення
кредиту на 10 років фактично є
неузгодженим із позивачем за
зустрічним позовом продовженням на
зазначений строк заборони на
відчуження наданого в іпотеку
належного позивачу майна, що є
порушенням прав власності позивача на
відповідне майно і водночас є істотною
зміною обставин, якими керувалися
сторони при укладанні іпотечного
договору від 10 жовтня 2008 року.

Районним судом правомірно враховані
обставини відмови ПАТ «УкрСиббанк» від
вимоги звернення стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки від 10
жовтня 2008 року, положення пункту 2.1.
правил споживчого кредитування
позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є
невід'ємною частиною договору надання
споживчого кредиту з правилами №
0 від 10 жовтня 2008 року, і
відповідно до яких умови застави
визначаються виключно договором
кредиту та правилами, без підписання
окремого договору забезпечення, і
положення пункту 2.1.договору про
надання споживчого кредиту, відповідно
до яких банк прийняв у заставу нерухоме
майно, а саме квартиру, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
прийшов до обґрунтованого висновку , що
зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає
задоволенню.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
статей 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що апелянт не
довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог та
заперечень щодо вищевказаних позовів,
що є обов'язком сторін згідно з
засадами змагальності процесу за ст. 10
ЦПК України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст.
307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Матвєєва Віталія
Юрійовича (в інтересах публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»)
- відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 15 травня 2014 року по цивільній
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_4) про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» (третя особа ОСОБА_4) про
визнання іпотечного договору
припиненим - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко