Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин
Провадження № 22-ц/783/5304/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області в складі:

головуючого Тропак О.В.

суддів: Приколоти
Т.І., Федоришина А.В.,

за участю
секретаря Іванової О.О.,

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною позивача ОСОБА_2
на заочне рішення Франківського
районного суду м. Львова від 02 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю « Львівські
автобусні заводи» про стягнення
середнього заробітку за час затримку
розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и л а :

20 грудня 2013 р. ОСОБА_2 звернулась в суд з
позовом до ТзОВ «Львівські
автобусні заводи» про зобов»язання
відповідача виплатити середній
заробіток за період затримки
розрахунку з 25 листопада 2010 р. по день
подання заяви у сумі 111 762,44 грн. Позовні
вимоги обґрунтовувала тим, що на даний
час є інвалідом 3 групи загального
захворювання, працювала на ТзОВ
"Львівські автобусні заводи" на посаді
провідного інженера з організації та
нормування праці з 01.04.2007 року по 30.06.2009
року. Відповідачем заробітна плата
виплачувалась з затримкою. З приводу
чого вона неодноразово зверталось до
Сихівського районного суду м.Львова з
позовом про стягнення належних її сум,
в результаті чого судом винесені
рішення. 29.10.2013 року Франківським
районним судом м. Львова прийнято
рішення, в якому суд зазначив, що при
звільненні їй не було виплачено
належні суми, а саме індексацію
заробітної плати за 2007 рік у сумі 454,94
грн. Виплата належної індексації
заробітної плати за 2007 рік в сумі 454,94
грн. знаходиться на стадії примусового
виконання рішення. Рішенням
апеляційного суду Львівської області
від 14.04.2011 року скасовано рішення
Сихівського районного суду м.Львова
від 26.01.2011 року та ухвалено нове, яким
частково задоволено її позовні вимоги,
стягнуто з ТзОВ "Львівські автобусні
заводи" на її користь 3500 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
лише за період з 01.07.2009 року по 24.11.2010
року. Вважає, що їй повинно бути
донараховано та виплачено середній
заробіток за час затримки належних
сум за період з 25.11.2010 року по день
повного розрахунку. Тому просить
стягнути з відповідача середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку з 25.11.2010 року по день
подання заяви в сумі 111762,44 грн.

Заочним рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 02 червня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ТзОВ « Львівські автобусні заводи» про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку з 25.11.2010 року по
день подання заяви в сумі 111 762,44-
відмовлено.

Заочне рішення суду оскаржила позивач
ОСОБА_2, яка покликаючись на
незаконність рішення та порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задоволити повністю. В
обгрунтування апеляційної скарги
зазначає, що:

у відповідності до рішення
Конституційного суду від 15.10.2013 року (
справа № 8-рп/21013 ) під належною
працівнику заробітною платою
необхідно розуміти усі виплати, на
отримання яких працівник має право
згідно з умовами трудового договору і
відповідно до державних гарантій,
встановлених законодавством для осіб,
які перебувають у трудових відносинах
з роботодавцем , незалежно від того чи
було здійснено нарахування таких
виплат»;

у відповідності до Конституційного
суду від 15.10.2013 року ( справа № 9-рп/21013 )
спір щодо стягнення не виплачених
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою сум
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати є трудовим спором, пов'язаним з
недотриманням законодавства про
оплату праці;

виходячи з того, що індексація є
складовою частиною заробітної плати,
тому і відповідальність за порушення
її виплати аналогічна тій, яка
передбачена при порушеннях виплати
основної заробітної плати та інших
доходів працівника.

Крім цього в п. 4 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100
визначено перелік виплат, що не
враховуються при обчисленні середньої
заробітної плати. Виплати у вигляді
індексації в переліку не зазначені.
Вважає, що при звільненні відповідач
повинен був згідно ст. 47 КЗпП України та
строків, передбачених ст. 116 КЗпП
України виплатити всі належні суми, в
тому числі і індексацію заробітної
плати. Порушення вказаних строків
передбачає відповідальність за ст. 117
КЗпП України, а саме виплату середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку.

Заслухваши суддю-доповідача, пояснення
позивача, перевіривши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково з наступних
мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції , суд першої інстанції
посилався на те, що правила ст.117 КЗпП
України про відповідальність за
затримку розрахунку при звільненні
поширюються на випадки невиплати з
вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівнику сум у день звільнення або не
пізніше наступного дня після
пред»явлення звільненим працівником
вимог про розрахунок, якщо в день
звільнення не працював. Випадків
несвоєчасного виконання рішення суду
про стягнення на користь працівника
зазначених сум ці правила не
стосуються. Відповідальність боржника
за невиконання рішення встановлюється
Законом України « Про виконавче
провадження». Враховуючи, що у разі
невиплати належних працівникові сум з
вини підприємства, установи,
організації, у останньої виникає
цивільна відповідальність,
передбачена ст.117 КЗпП України, а з
цього питання спір вже вирішено і
стягнуто з відповідача середню
заробітну плату за час затримки
розрахунку, суд вважає, що підстав для
повторного застосування до
відповідача відповідальності такого
виду немає, оскільки це суперечить
принципам ст.61 Конституції України.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
наявність підстав для відмови від
позову, оскільки судом першої
інстанції неправильно встановлено
правовідносини сторін, які випливали
із встановлених обставин.

Спір було заявлено з підстав ст.116 та
ст.117 КЗпП України, а не з підстав
несвоєчасного виконання рішення суду
про стягнення на користь працівника
сум, належних йому від підприємства на
день звільнення, як це помилково
зазначив суд в оскарженому рішенні.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 29 жовтня 2013 року , яке
набрало законної сили 11 листопада 2013
року ( справа № 465/5185/13-ц) встановлено, що
при звільненні позивача з роботи
відповідачем не було виплачено
позивачеві, належні їй суми індексації
заробітної плати за період з квітня 2007
року по квітень 2008 року в сумі 454 грн 94
коп. Отже, це рішення має преюдиціальне
значення для вирішення позовних вимог
щодо відповідальності відповідача за
невиплату, належних звільненому
працівнику сум, у строки , зазначені в
статті 116 КЗпП України.

З рішення апеляційного суду Львівської
області від 14 квітня 2011 року (
провадження № 22-ц1833/2011) випливає, що
позивачеві вже присуджено середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 01.07.2009 року
по 24 листопада 2010 року, і позивачем
заявлено позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за час затримки
при звільненні за період з 25 листопада
2010 року по 20 грудня 2013 року.

Позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку (у зв»язку з
затримку розрахунку при звільненні),
за період з 25 листопада 2010 року по 20
грудня 2013 року, колегія суддів
розглядає як підставні , оскільки , з
врахуванням результатів розгляду
попередніх трудових спорів між
сторонами, випливає, що відповідачем не
було доведено відсутності його вини у
невиплаті позивачеві, належних їй сум,
у день звільнення або наступного дня
після пред»явлення позивачем вимоги
про розрахунок.

Водночас , оскільки суми індексації
заробітної плати за період з квітня 2007
року по квітень 2008 року не були
нараховані позивачеві вчасно, а право
на їх нарахування та належність
позивачеві на день звільнення ( на
30.06.2009 року) було встановлено рішенням
Франківського районного суду м. Львова
від 29 жовтня 2013 року, тобто суми
індексації заробітної плати були
предметом судового спору, то наведені
обставини дають підстави для висновку,
що відповідач повинен нести
відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні з підстав ч.2
ст.117 КЗпП України , згідно яких, при
наявності спору про розміри належних
звільненому працівникові сум ,власник
або уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

У відповідності до ч.2 п.20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України « Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» № 13
від 24.12.199 р., у разі

непроведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум, вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Зважаючи на вищенаведені роз»яснення,
та враховуючи те, що із змісту позовної
заяви відомо, що позивач неодноразово
зверталася за вирішеннями трудових
спорів в судовому порядку, водночас
позивачем спочатку заявлялися позовні
вимоги про належність позивачеві сум
індексації заробітної плати за період
квітень 2008 року - червень 2009 року (
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 19.04.2010 року) , а по збігу
більше ніж трьох років заявлено
позовні вимоги про належність
позивачеві сум індексації заробітної
плати за період з квітня 2007 року по
квітень 2008 року (рішення Франківського
районного суду м. Львова від 29.10.2013
року), тобто позивач не зверталася з
позовними вимогами про стягнення сум
індексації заробітної плати за весь
час роботи позивача у відповідача за
період з квітня 2007 року по червень 2009
року, а зверталася епізодично, то
наведені обставини дають колегії
суддів підстави для висновку про те, що
позовні вимоги належить задовольнити
частково .

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 29.10.2013 року встановлено,
що на день звільнення позивача
відповідачем не було нараховано, а
відповідно не було виплачено
позивачеві індексацію заробітної
плати за квітень 2007 року - березень 2008
року в сумі 454 грн 94 коп. Частка 454 грн 94
коп у заявлених позовних вимогах ( 111762,44
грн) становить 0,4 % (454,94 грн/ 111762,44 грн=
0,4). Місячна сума індексації становить 37
грн 15 коп ( 454,94 грн / 12 місяців = 37 грн 15
коп). Період за який позивач просить
стягнути з відповідача середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільненні становить майже 37 місяців (
з 25 листопада 2010 року по 20 грудня 2013
року). Враховуючи конкретні обставини
справи та частку , яку сума, належна
позивачеві при звільненні, становила у
заявлених позивачем вимогах про
стягнення заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, колегія
суддів вважає, що позивачеві слід
присудити середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 25 листопада 2010 року по 20 грудня
2013 року в сумі 1400 грн ( 37,15 грн *
приблизно на 37 місяців = приблизно 1400
грн).

Оскільки , позивач звільнений від
сплати судового збору і розмір
судового збору по вимогах майнового
характеру не може бути меншим ніж 0,2 %
мінімальної заробітної плати , то
незважаючи на часткове задоволення
позову, з відповідача слід присудити в
дохід держави судовий збір в сумі 243 грн
60 коп.

Керуючись ч.3 ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1,ч.2
ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського
районного суду м. Львова від 02 червня 2014
року скасувати і ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівські автобусні
заводи (, юридична
адреса: м. Київ бульвар Лепсе, 6):

- на користь ОСОБА_2 ( ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 25 листопада 2010 року по 20
грудня 2013 року в сумі 1400 (одна тисяча
чотириста) гривень;

- в дохід держави судовий збір в сумі 243
(двісті сорок три) гривні 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.