Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
державного підприємства «Іллічівський
морський торговельний порт» (треті
особи профспілка робітників морського
транспорту Іллічівського морського
торговельного порту, спілка
професіоналів докерів -механізаторів
Іллічівського морського торговельного
порту, незалежна профспілка
працівників Іллічівського морського
торговельного порту) про визнання
наказу незаконним та скасування наказу
за апеляційною скаргою Тимофієнко
Олени Олександрівни (в інтересах
державного підприємства «Іллічівський
морський торговельний порт», далі ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт») на рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від 28
жовтня 2014 року,

встановила:

27 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ДП «Іллічівський
морський торговельний порт (треті
особи профспілка робітників морського
транспорту Іллічівського морського
торговельного порту, спілка
професіоналів докерів-механізаторів
Іллічівського морського торговельного
порту, незалежна профспілка
працівників Іллічівського морського
торговельного порту) про визнання
наказу незаконним та скасування наказу
(а.с. 03-08).

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послався на те, що 19 лютого 2014 року
адміністрацією ДП «Іллічівський
морський торговельний порт» видано
наказ №110 «Про зміни в організації
виробництва і праці служби побуту».

Вказаним наказом з 01 червня 2014 року
було ліквідовано структурний
підрозділ «служба побуту» та створено
структурний підрозділ «Відділ побуту»,
а вивільнення працівників, робочі
місця яких підлягають скороченню,
здійснити відповідно до ст. 49-2 КЗпП
України.

Позивач вказував, що 14 квітня 2014
року профспілки порту провели з
адміністрацією підприємства
переговори, на яких вимагали від
адміністрації не проводити
вивільнення працівників, враховуючи
соціальну напругу у колективі та
державі.

03 липня 2014 року було видано наказ по
порту №322, згідно якого позивача було
примусово переведено на неповний
робочий час з 32-х годинним робочим
тижнем.

Позивач стверджував, що наказ видано з
порушенням чинного законодавства
України та чинного колективного
договору ДП «Іллічівський морський
торговельний порт», через що у липні 2014
року йому (позивачу) було виплачено
заробітну плату за 80% робочого часу,
незважаючи на те, що він працював
повний робочий час та знаходився на
робочому місці. Вказані обставини
призвели до зменшення 20% тарифу -
посадового окладу за липень 2014 року.

У зв'язку з цим позивач звернувся до
суду з даним позовом та просив суд:

- визнати наказ директора ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт» №322 від 03 липня 2014 року таким, що
виданий з порушенням норм чинного
законодавства України, прав та його
законних інтересів та скасувати його;

- зобов'язати відповідача провести
оплату праці у повному обсязі, виходячи
з місячної норми тривалості робочого
часу за період з 03 липня 2014 року до дати
набрання цим рішенням суду законної
сили.

23 жовтня 2014 року ОСОБА_3 подав до суду
уточнену позовну заяву (а.с. 52-54), згідно
якої просив суд постановити рішенням,
яким наказ директора Іллічівського
морського торговельного порту №322 від
03 липня 2014 року в частині постійного
переміщення ОСОБА_3 інженером першої
категорії відділу побуту з оплатою за
штатним розкладом та з 32-х годинним
робочим тижнем - визнати незаконним та
скасувати.

Також 23 жовтня 2014 року позивач подав
до суду заяву про залишення без
розгляду вимог, викладених у
первісному позові (а.с. 51).

Ухвалою Іллічівського міського суду
Одеської області від 28 жовтня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт» (треті особи профспілка
робітників морського транспорту
Іллічівського морського торговельного
порту, спілка професіоналів
докерів-механізаторів Іллічівського
морського торговельного порту,
незалежна профспілка працівників
Іллічівського морського торговельного
порту) про визнання наказу незаконним
та скасування наказу, викладені у
первісному позові залишено без
розгляду.

В судовому засіданні:

- позивач підтримав позов з врахуванням
уточненої заяви, просив суд його
задовольнити;

- представник відповідача заперечив
проти задоволення позову, надавши
відзив на позовну заяву (а.с. 56-62);

- представники третіх осіб
підтримали уточнений позов ОСОБА_3,
просили суд його задовольнити.

Рішенням Іллічівського міського
суду Одеської області від 28 жовтня 2014
року наказ директора Іллічівського
морського торговельного порту №322 від
03 липня 2014 року в частині постійного
переміщення ОСОБА_3 інженером першої
категорії відділу побуту з оплатою за
штатним розкладом та з 32-х годинним
робочим тижнем визнано незаконним та
скасовано.

Стягнуто з ДП «Іллічівський
морський торговельний порт» на користь
держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60
коп.

В апеляційній скарзі Тимофієнко О.О.
(в інтересах ДП «Іллічівський морський
торговельний порт») просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи вищевказаний позов, суд
першої інстанції на підставі ст.ст. 21, 32,
33, 40, 49-2, 49-4 КЗпП України правомірно
виходив з наступного.

У зв'язку із набранням чинності
законодавства України, було утворено
державне підприємство «Адміністрація
морських портів України».

Проведення реорганізації призвело до
розподілу функцій між державними
підприємствами морського транспорту,
що кваліфікується як зміна в
організації виробництва і праці. Також,
вказана реорганізація призвела до
зміни структури та розміру доходної
частини підприємства, скоротилась
кількість і обсяг загальних питань,
якими займається служба побуту порту,
скоротилась кількість об'єктів
утримання і обслуговування службою,
зменшився об'єм і характер робіт, що
виконується її працівниками (а.с. 63-67,
71-80).

19 лютого 2014 року керівництвом порту
виданий наказ №110 «Про зміни в
організації виробництва і праці службу
побуту», яким з 01 червня 2014 року
створено структурний підрозділ
«Відділ побуту» та ліквідовано
структурний підрозділ «Служба побуту»
(а.с. 32-33).

Згідно копії повідомлення від 14 травня
2014 року, начальника соціальної служби
та голів профспілкових організацій
повідомлено про те, що відповідно до
наказу від 19 лютого 2014 року №110 «Про
зміни в організації виробництва і
праці службу побуту», з 01 червня 2014 року
у службі побуту будуть проведені зміни
в організації виробництва і праці
шляхом реорганізації вказаного
структурного підрозділу у відділ
побуту із новим затвердженим штатним
розписом (а.с. 68).

З даним повідомленням позивача ОСОБА_3
було ознайомлено 14 травня 2014 року, про
що він розписався (а.с. 69).

Відповідно до п.п. 2.1.7, 2.1.9 колективного
договору Іллічівського морського
торгівельного порту (а.с. 41-43), вказано,
що адміністрація порту зобов'язується:

- не проводити ціленаправлені
скорочення працівників до тих пір, поки
не будуть використані всі можливості
для збереження робочих місць і до цього
не змусить економічна ситуація в порту.
В цьому випадку завчасно, не менше ніж
за три місяці, повідомляти профспілки і
вести з ними переговори по дотриманню
прав і інтересів працівників, які
підлягають до скорочення;

- встановлювати по узгодженню з
профспілками у випадку відсутності або
зниження об'єму робіт неповний робочий
час або неповний робочий тиждень з
відповідною оплатою.

Адміністрацією порту було проведено
консультації з профспілковими
організаціями про заходи щодо
запобіганню звільненню чи зведенню їх
кількості до мінімуму, або пом'якшення
несприятливих наслідків будь-якого
звільнення.

Так, у протоколі від 13 березня 2014 року
спільної наради з профспілками порту
зазначено, що голови профспілок
заявили про неприпустимість
скорочення штату працівників служби
побуту, зокрема тих, які не досягли
пенсійного віку та тих, які мають на
утриманні неповнолітніх дітей (а.с. 81-82).

З метою запобігання звільненню
працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України,
запропоновано адміністрації порту
скласти новий штатний розпис
реорганізованого підрозділу та
запропонувати працівникам переведення
на такі робочі місця.

Відповідно до протоколу від 14 квітня 2014
року, голови профспілок запропонували
призупинити дію наказу від 19 лютого 2014
року №110 «Про зміни в організації
виробництва і праці службу побуту» (а.с.
34).

19 лютого 2014 року керівництвом порту
виданий наказ №110 «Про зміни в
організації виробництва і праці службу
побуту», яким з 01 червня 2014 року
створено структурний підрозділ
«Відділ побуту» та ліквідовано
структурний підрозділ «Служба побуту»
(а.с. 32-33).

Пунктом 6.1 наказу передбачено
здійснити вивільнення працівників,
робочі місця та посади яких підлягають
скороченню.

08 квітня 2014 року ОСОБА_3 вручено
повідомлення про зміну істотних умов
праці та він не погодився з роботою у
нових умовах, про що свідчить його
підпис в даному документі (а.с. 84).

Згідно абз. 5 вказаного повідомлення,
зазначається, що: «У разі відмови від
продовження роботи у нових умовах
праці, трудовий договір буде розірвано
через два місяці, за пунктом 6 статті 36
КЗпП України, з виплатою вихідної
допомоги у розмірі середньомісячного
заробітку».

Згідно копії виписки з наказу №322 від 03
липня 2014 року (а.с. 25) зазначається:

«ОСОБА_3 провідний інженер (підр.
№1787-служба побуту сектор СПО. (госп.
№102-служба побуту) перемістити
постійно з 03 липня 2014 інженером 1 кат.
(підр. №2786-відділ побуту кер.фах. (госп.
№146) відділу побуту з оплатою за
штатним розписом, ст. 32 КЗпП України, з
32-х годинним робочим тижнем, зі
збереженням заробітної плати за
попереднім місцем роботи протягом 2-х
тижнів ст. 114 КЗпП України,

Режим роботи - денний з п'ятиденним
робочим тижнем».

Профспілки робітників морського
транспорту Іллічівського морського
торговельного порту, спілки
професіоналів докерів-механізаторів
Іллічівського морського торговельного
порту, незалежної профспілки
працівників Іллічівського морського
торговельного порту своєї згоди на
вивільнення працівників, переведення
працівників на неповний робочий час з
32-х годинним робочим тижнем не надавали
та листом від 04 липня 2014 року №09
просили директора ДП «ІМТП» скасувати
наказ по порту №322 від 03 липня 2014 року.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку, що з
врахуванням зміни в організації
виробництва і праці служби побуту,
системи оплати праці, режиму роботи,
встановлення неповного робочого часу,
з якими позивач ОСОБА_3 не погодився,
переміщення ОСОБА_3 інженером першої
категорії відділу побуту з оплатою за
штатним розкладом та з 32-х годинним
робочим тижнем - є незаконним.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
статей 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідач
не довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх
заперечень щодо вищевказаного позову,
що є обов'язком сторін згідно з
засадами змагальності процесу за ст. 10
ЦПК України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст.
307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Тимофієнко Олени
Олександрівни (в інтересах державного
підприємства «Іллічівський морський
торговельний порт») - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 28 жовтня 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт» (треті особи профспілка
робітників морського транспорту
Іллічівського морського торговельного
порту, спілка професіоналів докерів
-механізаторів Іллічівського
морського торговельного порту,
незалежна профспілка працівників
Іллічівського морського торговельного
порту) про визнання наказу незаконним
та скасування наказу- залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко