Справа № 297/3217/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м.
Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого Фейіра О. О., при
секретарі Гоцинець О.Ю., з участю
позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Берегово
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, про визнання будинку об'єктом
права спільної сумісної власності та
визнання права власності на частину
будинку,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Берегівський
районний суд Закарпатської області із
позовом до ОСОБА_3 про визнання будинку
АДРЕСА_1 об"єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та
визнання права власності на
5/8 частин вищевказаного будинку.

Позовні вимоги позивачем мотивовано
тим, що 25 серпня 1977 року його покійна
дружина ОСОБА_6 придбала житловий
будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1. 07
серпня 1987 року будинок зареєстрований
Берегівським міжміським бюро
технічної інвентаризації на праві
особистої власності за ОСОБА_5. 05 липня
1980 року між ним та ОСОБА_5 було укладено
шлюб, за час якого ними спільно
зроблено капітальний ремонт
вищевказаного будинку, замінено вікна,
двері, проведено центральне опалення.
Крім того, ними спільно побудовано
двоповерхову прибудову та побутові
приміщення: сарай, вбиральню, сарай,
ворота. За винятком капітального
ремонту будинку його вартість суттєво
збільшилася. Оскільки за час їхнього з
ОСОБА_5 шлюбу вартість вищевказаного
будинку істотно збільшилася, вважає
такий об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а тому вважає, що
йому належить ? частина будинку. Крім
того, ІНФОРМАЦІЯ_3 його дружина
ОСОБА_5 померла. На випадок своєї смерті
остання залишила заповіт, згідно якого
все своє майно, в тому числі і
вищевказаний житловий будинок
заповіла своїй доньці ОСОБА_3. Він є
пенсіонером за віком, на день смерті
проживав разом із дружиною в спірному
будинку, а тому вважає, що має право на
обов'язкову частку у спадщині, яка
складає 1/8 частину будинку. Просить суд
визнати будинок АДРЕСА_1 об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за ним право
власності на 5/8 частин вищевказаного
будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав, з підстав
зазначених в позовній заяві та пояснив,
що до укладеня шлюбу з АДРЕСА_1, остання
у 1977 року придбала житловий будинок
АДРЕСА_2. Однак за час їхнього шлюбу,
вартість будинку істотно збільшилася,
так як ними добудовано двоповерхову
прибудову, крім того побудовані
приміщення двох сараїв та вбиральні.
Додав, що крім цього, ними спільного
проведено капітальний ремонт будинку,
замінено віна та двері, а також
проведено воду та опалення, зроблено
каналізацію. Всі ці роботи проводилися
за час їх шлюбу за спільні кошти
подружжя, а тому вважає, що спірний
будинок є їх з ОСОБА_5 об'єктом спільної
сумісної власності, а тому йому
належить 1/2 частина будинку. Крім того,
на час смерті дружини він був
непрацездатним, а тому вважає, що має
право на обов'язкову частку в спадщині.
Просив позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_2 позовній
вимоги свого довірителя вважав
підставними, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала,
подала письмо заперечення проти позову
(а.с. 41) та пояснила, що спірний
будинок АДРЕСА_1 був придбаний її
матір'ю АДРЕСА_5 ще до укладення шлюбу з
ОСОБА_1 а тому не можу бути об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.
Крім того додала, що ремонтні роботи
які проводилися в будинку, а також
будівництво двоповерхової добудови
було проведено в тому числі і нею та її
чоловіком ОСОБА_7. В той же час, не
заперечила, що позивач ОСОБА_1 має право
на обов"язкову частку у спадщині після
смерті її матері ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3. Вважала позов
безпідставним, в задоволенні якого
просила відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 вважав
позов безпідставним та пояснив, що його
довіритель ОСОБА_3 не є тією особою, яка
може бути відповідачем по даній справі.
Додав, що посилання позивача про
суттєве поліпшення майна та
застосування наслідків ст. 25 КпШС є
безпідставним так я в матеріалах
справи відсутні докази державної
реєстрації поліпшеного нерухомого
майна у передбаченому законом порядку,
а спірне нерухоме майно, яке вже
пройшло державну реєстрацію і було
набуте спадкодавцем до вступу в шлюб,
за час перебування позивача у шлюбі зі
спадкодавцем поліпшено позивачем
тільки на 15%, що не є суттєвим
поліпшенням, про що також подав
письмові пояснення. Просив в
задоволенні позову відмовити. (а.с. 185)

Допитана в ході судового розгляду
справи свідок ОСОБА_8 пояснила, що як їй
відомо, за час шлюбу її батька ОСОБА_1 із
ОСОБА_5, останні спільно вкладали кошти
в спірний будинок, а саме ним було
зроблено каналізацію, проведено воду
та опалення, замінено вікна та двері.
Крім того, ними було добудовано
двоповерхову добудову. Ствердила, що її
батько ОСОБА_1 мав високу заробітну
плату. Додала, що ОСОБА_3 деякий час
проживала у спірному будинку та разом
зі своїм чоловіком приймала участь в
покращенні стану будинку, але що саме
ним було проведено пояснити не може.
Зазначила, що вона також разом зі своєю
сім'єю допомагала матеріально своєму
батьку ОСОБА_1 для покращення стану
будинку.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що будинок АДРЕСА_1 був
придбаний її матір'ю АДРЕСА_1, однак
остання була ще винна деякі кошти за
будинок, і такі вже віддавалися разом в
шлюбі з ОСОБА_1. ОСОБА_5 хворіла і ремонт
в будинку робився в основному батьком
ОСОБА_1, деякі роботи проводилися також
її сестрою ОСОБА_3 разом з її чоловіком
ОСОБА_7. Додала, що ОСОБА_8 також
надавала свою матеріальну допомогу.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
показала, що в 1977 року приїхала в
м. Берегово, де жила в будинку
АДРЕСА_1, яка прийняла її на тимчасове
проживання. На нас її проживання води
та опалення в будинку не було. Після
того як вона виїхала з будинку,
підтримувала зв'язок з ОСОБА_5 і зі слів
останньої їй відомо, що її дочка
ОСОБА_3 після свого одруження разом
зі своїм чоловіком проводила там
ремонтні роботи. Наскільки їй відомо, в
спірному будинку було побудовано
двоповерхову добудову.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що її сестра
ОСОБА_5 придбала ще до укладення шлюбу з
ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_1. Ствердила, що
дочкою останньої ОСОБА_3 наскільки їй
відомо було замінено вікна на будинку.
Добудову до будинку було побудовано
після одруження ОСОБА_3 останньою та її
чоловіком ОСОБА_7 в тому числі і за
гроші останніх які були в них після
весілля. Ствердила, що чоловік
ОСОБА_12-ОСОБА_7 працював за кордоном, а
тому мав необхідні кошти на проведення
ремонтних чи будівельних робіт. Також,
в будинку було проведено воду та газ,
але то вже було проведено сумісно із
ОСОБА_3 та ОСОБА_7. Основний будинок не
помінявся тільки були поміняні вхідні
двері на будинку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що в 1988 року одружився з
ОСОБА_12. За грошові кошти які вони мали
після весілля того ж року побудували з
останньою двоповерхову добудову до
будинку АДРЕСА_1, який належав покійній
матері його дружини. Ствердив, що в
основному будинку жодних робіт не
проводилося, крім того, що проводився
газ, вода та каналізації, також газ і
вода проводилися в двоповерхову
добудову. Додав, що такі роботи
проводилися разом із ОСОБА_1.

Заслухавши пояснення сторін,
представників сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши повно і всебічно обставини,
на які сторони посилалися, як на
підставу своїх вимог та заперечень,
оцінивши докази на ствердження цих
обставин в їх сукупності, суд приходить
до наступного.

Відповідно до ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,- кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Статтяч 41 Конституції України
гарантує, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Так, згідно копії договору
купівлі-продажу від 25 серпня 1977 року
ОСОБА_5 придбала жилий будинок з
належними до нього надвірними
побудовами АДРЕСА_1, площею 44, 50 кв. м.,
розташований на земельній ділянці
розміром 453 кв. м.. Такий зареєстрований
07 серпня 1987 року Берегівським
міжміським бюро технічної
інвентаризації на праві особистої
власності в цілому за останньою (а.с.
7-9).

Як встановлено в судовому
засіданні будинок АДРЕСА_1 був
придбаний АДРЕСА_1 до укладення шлюбу з
ОСОБА_1.

Шлюб між ОСОБА_1 та АДРЕСА_1 було
укладено 05 липня 1980 року, що
стверджується копією свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 05
липня 1980 року (а.с. 10).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що
стверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3
(а.с. 26).

Як стверджує позивач ОСОБА_1 за час його
шлюбу з ОСОБА_5 вартість будинку
АДРЕСА_1, який належить на праві
особистої власності в цілому його
покійній дружині ОСОБА_5 та придбаний
останньою ще до укладення їх шлюбу, за
час їх шлюбу істотно збільшилася, так
як за їх спільні кошти було проведено
капітальний ремонт вищевказаного
будинку, замінено вікна, двері,
проведено центральне опалення, крім
того побудовано двоповерхову
прибудову та побутові приміщення:
сарай, вбиральню, сарай, ворота, а тому
вважає, що будинок є спільною сумісною
власністю подружжя.

Суд вважає, що дані правовідносини
врегульовані нормами Сімейного та
Цивільного кодексів України, а також,
відповідно до п. 4 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК України,
Кодексом про шлюб та сім'ю України, який
був чинним на час виникнення спірних
правовідносин.

Так, згідно ст. 25 КпШС (чинного на час
виникнення спірних правовідносин), -
якщо майно, яке було власністю одного
з подружжя, за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй цінності внаслідок
трудових або грошових затрат другого
з подружжя або їх обох, воно може бути
визнане судом спільною сумісною
власністю подружжя.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України» №16 від 12
червня 1998 року «Про застосування
судами деяких норм Кодексу про шлюб та
сім'ю України»,- майно, яке належало
одному з подружжя, може бути віднесено
до спільної сумісної власності
укладеною при реєстрації шлюбу угодою
(шлюбним контрактом) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох.

Як вбачається з копії технічного
паспорту на одноквартирний (садибний)
житловий будинок АДРЕСА_1, виготовлений
станом на 30 жовтня 2013 року, такий
будинок складається з житлового
будинку під літерою «А», прибудови під
літерою «А1», сараю під літерою «Б»,
убиральні під літерою «В» та сараю під
літерою «Г», зокрема, прибудову під
літерою «А1» побудовано в 1989 році, сарай
під літерою «Б» та убиральню під
літерою «В» в 1988 році та сарай під
літерою «Г» у 1994 році, тобто вже в
період перебування ОСОБА_1 в шлюбі з
ОСОБА_5 (а.с. 11-16).

Згідно висновку №208 судової
будівельно-технічної експертизи,
вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 за
період із 05 липня 1980 року (реєстрація
шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.10)) по
ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті ОСОБА_5.(26))
збільшилася за рахунок виконання
будівельних робіт по будівництву
добудови А1, будівництву сараю - Б, сараю
- Г, вбиральні, а також виконання
ремонтно-будівельних робіт по
житловому будинку, а саме: влаштування
водопроводу, каналізації,
газопостачання, заміна системи
опалення, заміна двох віконних блоків,
влаштування воріт, вартість даних
робіт становить 377 588, 70 грн., що на думку
суду є істотним збільшенням (а.с. 131-156).

Як стверджує позивач, за час його шлюбу
з ОСОБА_5, за їх спільні кошти проведено
газопостачання будинку, в тому числі і
за рахунок якого, згідно вищевказного
висновку експертизи, збільшилася
вартість спірного будинку, що
стверджується копією ордеру на
виконання земельних робіт від 04 серпня
1994 року, копією квитанції до
прибуткового касового ордеру від 24
червня 1994 року та копією квитанції до
прибуткового касового ордеру від 03
травня 1994 року (а.с. 24, 25), замінено двері,
що стверджується товарним чеком №10 від
12 липня 2012 року (а.с. 77), а також замінено
вікна, що стверджується Замовленням
вікон №2421 №2456 від 29 січня 2008 року (а.с.
80-83), а також останнім замовлялися
обладнання для проведення інших робіт,
що стверджується копією накладної №39
від 20 жовтня 2008 року (а.с. 78-79).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, - кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 01
листопада 1996 року "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя"- при вирішені цивільних
справ суд має виходити з поданих
сторонами доказів.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те,
що нею разом з чоловіком ОСОБА_7
понесено певні витрати на проведення
ремонтно-будівельних робіт в спірному
житловому будинку, в тому числі ними
добудовано двоповерхову добудову під
літерою "А1", на думку суду не є
спростуванням того, що будинок АДРЕСА_1
істотно збільшився у вартості за
рахунок грошових затрат подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_5. Крім того, суд
враховує, що даказів на ствердення
грошових витрат на проведення
будівельних чи ремонтих робіт в
спірному будинку відповідачем не
надано, а такі базуються тільки на
показах свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, допитаних в ході судового
розгляду справи і жодними іншими
письмовити доказами не
підтверджуються.

Покази свідків ОСОБА_7 суд оцінює
критично, оскільки такий є чоловіком
відповідача ОСОБА_3, а тому може бути
зацікавлений в результаті судового
розгляду даної справи.

Крім того, покази свідків ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, які в ході судового розгляду
справи пояснили, що відповідач ОСОБА_3
разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7
проводили будівельні та ремонтні
роботи в спірному будинку, а також
покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які
також в судовому засіданні пояснювали,
що відповідач ОСОБА_3 разом зі своїм
чоловіком ОСОБА_7 приймали участь у
проведенні рементних та будівельних
робіт в спірному будинку, на думку суду
не можуть бути підставою для відмови
позивачу в задоволенні позову.

Також, суд приймає до уваги, що згідно
письмових заперечень відповідача
ОСОБА_3 від 31 січня 2014 року, які
приєднані до матеріалів справи, така не
заперечує, що будівля під літерою "А1",
сарай під літерами "Б" та "Г", убиральня,
ворота №1, огорожі №2-4 та колодязь
питний №5 можна розглядати як спільне
сумісне майно позивача та його дружини
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 41).

Крім того, суд враховує, що згідно
Дозволу на прибудову до житлового
будинку АДРЕСА_1, дата початку
проведення будівелних робіт вказана
10.1987 року та дата закінчення таких 10.1989
року (а.с. 17-23), тобто період, коли ОСОБА_1
перебував у шлюбі з ОСОБА_5.

Разом з тим, твердженння представника
відповідача ОСОБА_4 про те, що його
довіритель ОСОБА_13 не є тією особою, яка
може відповідати за позовом про
визнання будинку АДРЕСА_1 об"єктом
права спільої сумісної вланості
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, на думку суду є
безпідставним, оскільки така згідно
заповіту, посвідченого приватним
нотаріусом Берегівського районного
нотаріального округу ОСОБА_14 від 24
квітня 1996 року, є спадкоємцем майна
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, в тому
числі і спірного будинку (а.с. 27).

Крім того, твердженння представника
відповідача ОСОБА_4 про те, що посилання
позивача про суттєве поліпшення майна
та застосування наслідків ст. 25 КпШС є
безпідставним так я в матеріалах
справи відсутні докази державної
реєстрації поліпшеного нерухомого
майна у передбаченому законом порядку,
суд вважає безпідставним, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право власності громадян на
жилий будинок» №7 від 4 жовтня 1991 року, -
різні господарські будівлі (літні
кухні, сараї тощо) є підсобними
будівлями і складають з будинком одне
ціле.

Крім того, право власності на збудоване
до набрання чинності Законом України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його спорудження, а
не виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого прав, а не підставою
його виникнення (Постанова Верховного
суду № 6-54цс12 від 13 червня 2012 р.).

Разом з тим, суд враховує, що висновок
№208 судово будівельно-технічної
експертизи по даній справі
відповідачем ні її представником під
сумнів не ставився.

Враховуючи вищевикладене, те, що у
період перебування ОСОБА_1 в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_15 (з 05
липня 1980 року і до дня смерті останньої,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3), внаслідок
спільних трудових і грошових затрат
подружжя, спірний будинок АДРЕСА_1
істотно збільшився у своїй цінності
(вартості), а тому відповідно до вимог
ст. 25 КпШС, суд вважає визнати такий
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 70 СК України, ч.
2 ст. 372 ЦК України, - у разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до абз. 2 п. 12 Постанови
Пленуму Верховного суду України №7 від
30 травня 2008 року "Про судову практику у
справах про спадкування",- у разі смерті
співвласника будинку (квартири) частки
кожного із співвласників у праві
спільної власності є рівними, якщо інше
не було встановлено договором між ними
(ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Частка
померлого співвласника не може бути
змінена за рішенням суду.

На підставі вищевикладеного суд
вважає, що частки співвласників
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в праві спільної
сумісної власності є рівними, а тому
частка кожного з них складає ? частини
будинку.

Крім того, як встановлено в судовому
засіданні, ОСОБА_5 на випадок своєї
смерті залишила заповіт, посвідчений
приватним нотаріусом Берегівського
районного нотаріального округу ОСОБА_14
від 24 квітня 1996 року, згідно якого
ОСОБА_5 все своє майно і взагалі все те,
що належатиме їй на день смерті і на що
вона матиме право, в тому числі і
житловий будинок АДРЕСА_1 заповіла
своїй дочці ОСОБА_3 (а.с. 27).

Позивач стверджує, що є пенсіонером за
віком, на день смерті дружини ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав разом
з останньою в спірному будинку, а тому
має право на обов'язкову частку в
спадщині після смерті останньої та є
таким, що відповідно до ст. 1268 ЦК
України прийняв спадщину.

Так, згідно вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України, -
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов"язкова частка).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування" №1058 ІV від 09 липня 2003 року,
- непрацездатні громадяни - це особи,
які досягли встановленого законом
пенсійного віку або визнані
інвалідами, у тому числі діти-інваліди,
а також особи, які мають право на пенсію
у зв'язку з втратою годувальника
відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що ОСОБА_1 на день відкриття
спадщини після смерті своєї дружини
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 був
відповідно до ст. 1, 26 Закону України
"Про загальнообовязкове державне
пенсійне страхування" непрацездатним,
останній, відповідно до ч. 1 ст.
1241 ЦК України має право на обов'язкову
частку у спадщині після смерті дружини,
розмір якої, незалежно від змісту
заповіту, складає 1/2 частки, яка б
належала йому у разі спадкування за
законом, тобто 1/8 частки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, -
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Відповідно до абз. 4 ст. 19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30 травня 2008 року "Про судову практику у
справах про спадкування",- той зі
спадкоємців, який має право на
обов'язкову частку у спадщині та
проживав разом зі спадкодавцем на день
його смерті, вважається таким, що
прийняв спадщину, якщо у визначеному
законом порядку не відмовився від неї.

В судовому засіданні встановлено, що на
день смерті своєї дружини ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, чоловік останньої
ОСОБА_1 проживав разом з нею в будинку
АДРЕСА_1, що стверджується копією
паспорту останнього серії
НОМЕР_1, виданого Берегівським РВ УМВС
України в Закарпатській області від 19
грудня 1997 року (а.с. 6), а тому відповідно
до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, є таким, що
прийняв спадщину (обов'язкову частку на
спадщину) у встановленому законом
порядку.

Враховуючи, що в ході судового
розгляд справи встановлено, що будинок
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та його
покійній дружині ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, на праві спільної
сумісної власності, частки кожного з
них у праві спільної власності
відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2
ст. 372 ЦК України є рівними, а тому
частка ОСОБА_1 становить 1/2 частини
будинку, а також те, що ОСОБА_1
відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має
право на обов'язкову частку у спадщині
після смерті своєї дружини ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, незалежно від
заповіту, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК
України вважається таким, що прийняв
спадщину після її смерті, оскільки
проживав в спадковому будинку на день
смерті ОСОБА_5, продовжує там жити і
надалі, суд вважає визнати за ОСОБА_1
право власності на 5/8 (1/2 - частка в
справі спільної сумісної власності + 1/8
- обов'язкова частка у спадщині) частин
будинку АДРЕСА_1.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, - стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

А тому суд вважає, відповідно до ч. 1 ст.
88 ЦПК України, стягнути з відповідача
ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_1 1
927, 81 гривень судового збору, що був
сплачений позивачем при зверненні до
суду та 4 600 гривень сплачених позивачем
за проведення експертизи (а.с. 1, 2, 123).

Керуючись ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст. 41
Конституції України, ст. 25 КпШС, п. 9
Постанови Пленуму Верховного суду
України» №16 від 12 червня 1998 року «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України», п. 8
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
власності громадян на жилий будинок»,
ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 1241,
ч. 3 ст. 1268 ЦК України, абз. 2 п. 12, абз. 4 ст.
19 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30 травня 2008 року "Про
судову практику у справах про
спадкування", п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 01
листопада 1996 року "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя", ст.ст.15, 57-60, 88, 208, 209, 218, 292, 294
ЦПК України,-

рішив:

позов задовольнити

Визнати будинок АДРЕСА_1 Закарпатської
області об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 5/8 частин будинку АДРЕСА_1
Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 1 927 (одна
тисяча дев"ятсот двадцять сім) грн. 81
коп. судового збору, що був сплачений
позивачем при звернення до суду та 4 600
(чотири тисячі шістсот) грн. за
проведення експертизи.

З повним тексом рішення сторони
можуть ознайомитись 21 листопада 2014
року.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з
дня його проголошення до апеляційного
суду Закарпатської області через цей
районний суд.

Суддя Фейір О.
О.