Ухвала

іменем україни

16 грудня 2014 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кузнєцов В.О.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 28 травня
2014 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської
області від 30 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за борговою розпискою,

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд
із вказаним вище позовом до ОСОБА_2
мотивуючи свої вимоги тим, що 03 грудня
2010 року відповідач позичила у нього
гроші у розмірі 4 000 доларів США та 2 000
гривень, які зобов'язувалася повернути
10 лютого 2011 року, про що написала
розписку. В обумовлений в розписці
строк відповідачка кошти позивачу не
повернула, у зв'язку із чим позивач
просив стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь борг з урахуванням 3 % річних в
сумі 36 332 грн.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 28 травня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської
області від 30 вересня 2014 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 борг за договором
позики - 7 916,12 грн та три відсотки річних
від простроченої суми грошового
зобов'язання - 603,14 грн. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
виходячи із положень ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049,
1050, ЦК України, дійшов вірного висновку
щодо стягнення із відповідачки на
користь позивача боргу, оскільки
останньою зобов'язання за договором
позики належним чином та у визначений
строк не виконано, а кошти за розпискою
позивачу не повернуто.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за борговою розпискою.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних
В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ