Справа № 214/9144/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 листопада 2014 року Саксаганський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Ан О.В.,

при секретарі - Рімашевська В.В.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Кривому Розі, цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом визнання осіб такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням, та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
договору дарування не дійсним, суд, -

в с
т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, в
якому вказала, що ОСОБА_4, дошлюбне
прізвище ОСОБА_2 є власницею квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
дарування, посвідченого 17.01.2004 року
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_5 та
технічним паспортом. Вказана квартира
зареєстрована в КП ДОР «БТІ». На
сьогоднішній день у вказаній квартирі
зареєстрований відповідач - ОСОБА_2.
Позивачка, як власниця квартири,
сплачує платежі за надання
житлово-комунальних послуг, утримує у
належному технічному стані квартиру
АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позивачка
звернулась до суду з даним позовом.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_4 про визнання
договору недійсним, з якого вбачається,
що квартира АДРЕСА_1 належала позивачу
на праві власності, що вбачається з
договору дарування 17 січня 2004 року.
Позивач оформив договір дарування
зазначеної квартири на ім'я ОСОБА_6 за
наступними обставинами. Між позивачем
та відповідачем завжди були добрі
родинні стосунки. З матір'ю
відповідача позивач розірвав шлюб та
залишив трикімнатну квартиру та
мешкав один у належній на той час йому
квартирі. На момент вчинення
правочинну позивач був одиноким, не
мав роботи, психологічно відчував
нікчемність та безпорадність. Згодом
відповідач стала прохати переоформити
житло на її ім'я за умовою, що
відповідачка залишить за відповідачем
проживання в квартирі до смерті та
забезпечить за позивачем догляд на
старість, а умови договору дарування за
життя позивача не буде настання для
нього правових наслідків. Саме це
спонукало позивача на той час оформити
договір дарування квартири. Особисто
позивачем сплачувалися щомісячні
комунальні послуги та заборгованість,
про що свідчать квитанції про сплату
послуг на моє ім'я.

В судовому засіданні, представник
позивача за первісним позовом,
пояснила, що заявлені вимоги
підтримують в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві та наполягають на їх
задоволенні. Зазначала, що ОСОБА_2
зареєстрований в вказаній квартирі, на
нього здійснюється нарахування
житлово-комунальних послуг. Грошей на
оплату комунальних послуг відповідач
не надає, а позивач не має можливості
сплачувати в повному обсязі
житлово-комунальні послуги. Зустрічні
позовні вимоги не визнає та заперечує
проти їх задоволення. Договір
дарування був укладений відповідно
до норм законодавства. Представиник
посилалась на п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України « Про судову
практиу розгляду цивільних прав про
визнання правочинів недійсними, та
вказала, що ОСОБА_2 не надав доказів
що помилявся що до наслідків
правочину на момент його вчинення,
оскільки відповідач посилається на
невиконання дочкою начебто взятих на
себе зобв»язань в момент укладення
правочину. Крвім того представник
позивача ОСОБА_1 просила застосувати
строки поовної давності відносно
вимог ОСОБА_2 про визання правочину
не дійсним, оскільки договір дарування
було вчинено 17.01.2004 року.

Відповідач та представник відповідача
за первісним позовом, в судовому
засіданні, кожен окремо, пояснили, що з
первісними позовними вимогами не
згодні в повному обсязі, та заперечують
проти їх задоволення, посилаючись на
те, що в даний час відповідач
залишається на старість без житла, на
що ніяк не міг сподіватися від рідної
дочки на момент вчинення 17.01.2004 року
договору дарування. На момент
підписання договору дарування
відповідач повністю довірився дочці
ОСОБА_6, з якою було досягнуто
домовленості про те, що ОСОБА_2 буле
користуватися подарованою квартирою
до своєї смерті. Так з моменту
вчинення правочину - договору
дарування він безперешкодно
користувався квартирою, до цього часу
в квартирі залишились його речі як
особисті так і предмети меблів. Так
ОСОБА_2 сплачував комунальні послуги,
укладав угоди про надання послуг
кабельного телебачення за вказаною
квартирою. В зв»язку з тим, що ОСОБА_2
за умовами працевлаштування часто н
довго перебував за межами м. Кривого
Рогу між ним та дочкою була досягнута
домовленість, що він тимчасово не буде
користуватися квартирою, а квартиру
здадуть в найм для покриття витрат на
комунальні послуги та отримання
певних коштів. Саме через це він
вимушений на теперішній час
винаймати житло і не втратив право на
користування спірною квартирою. Також
пояснили, що зустрічні позовні вимоги
підтримують в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві та наполягають на їх
задоволенні в повному обсязі,
зазначили, що 17 січня 2004 року позивач по
зустрічному позові ОСОБА_2 внаслідок
помилки щодо істотних умов укладеного
договору , яка має для нього істотне
значення.

Свідок, ОСОБА_7, допитана в судовому
засіданні, пояснила, що ОСОБА_8 дочка, а
ОСОБА_2 колишній чоловік. Знайома
запропонувала купити квартиру для
дочки, вони порадились та згодилися.
Купили квартиру оформили на чоловіка,
дочка була неповнолітня і на той час
шлюб між нею та ОСОБА_2 не був
розірваний. В 1995 році була подана заява
на розірвання шлюбу. По згоді чоловік
продовжував жити в сім'ї, неприязних
відносин не було. Квартиру мали намір
подарувати дочці на 25-ти річчя.
Оформили у нотаріуса в 2010 році. У
чоловіка з'явилася нова сім'я жили в
квартирі дочці. В 2010 році колишній
чоловік з новою своєю сім'єю переїхав
на квартиру на вул. Філатова.
Квартплату не сплачував. На момент
дарування боргів не було. В 2010 році
настала заборгованість по квартирі. З
вул. Філатова відповідач переїхав жити
до своєї матері. Мати відповідача
обіцяла компенсувати суму боргу.
Відповідач обіцяв виписатися але
обіцянки не дотримувався. При укладені
договору дарування знав значення
правочинну , нотаріус роз'ясняв суть,
давав читати зміст договору. Дочка у
шлюбі перебуває з 30.09.2011 року змінила
прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_8.

Свідок, ОСОБА_9, допитана в судовому
засіданні, пояснила, що вона
підпрацювала надаючи послуг и ремонту
житла. ОСОБА_7 найняла її зробити
ремонт на початку 2012 році в квартирі
дочки по пр.. Миру. Квартира на початок
ремонту була порожня, коли зайшли
робити ремонт ніяких речей не було. Їй
відомо, Що дочка ОСОБА_7 ОСОБА_8 вийшла
заміж - змінила прізвище. ОСОБА_2 вона
бачила про те особисто не знайома.
Ремонт в квартирі робився два тижні,
квартира була в убитому стані. Меблів
не було - лише в кухні і в одній зі
спалень, в ванній була пральна машина.
Холодильник був на кухні і ОСОБА_2 мав
намір його забирати. Один раз ОСОБА_2
приходив забирати з балкону інструмент
для машини. Хто хазяїн квартири вона не
знає.

Свідок, ОСОБА_10, допитаний в судовому
засіданні, пояснила, що він з ОСОБА_2
друзі знають один одного більше 30-ти
років. Квартира купувалась для ОСОБА_4.
Він завозив меблі, робив ремонт, стелив
лінолеум. Потім ця квартира була
подарована батьком дочці. На момент
вчинення договору дарування ОСОБА_2
гордився, що зробив подарунок дочці,
розповідач про це. Про обіцянки та
домовленості нічого не відомо. У
ОСОБА_2 нова сімя має 2-х діточок -
доньки. Квартиру купували коли ОСОБА_2
жив з першою дружиною. Дочка зараз
житлом забезпечена. При даруванні не
був присутній. ОСОБА_2 по телефону
розповів що подарував квартиру дочці
про умови не розповідав. Останній раз
був в квартирі тоді, коли ще жили разом
з першою дружиною ОСОБА_11 Пізніше
ОСОБА_2 запрошував його до себе в гості
до квартири, яка знаходиться на
вул.Філатова, але не казав , що знімає
квартиру.

Свідок, ОСОБА_12, допитана в судовому
засіданні, пояснила, що ОСОБА_4
племінниця її , а ОСОБА_2 колишній
чоловік її сестри. ОСОБА_4 хотіла
виписати ОСОБА_2 так, як він не жив в цій
квартирі. Квартиру купували для дочки.
Всі разом робили ремонт. Знали що вона
для ОСОБА_4 На 25 років вирішили
подарувати дочці ОСОБА_2 говорив що
буде дарувати, що подарував, Про
зобов'язання і домовленості їй нічого
не відомо. В даній квартирі ОСОБА_2 не
живе 4-ри роки в нього інша сім»я., в якій
двоє малих дітей. ОСОБА_2 приходив в
гості до її сина з іншою дружиною. Коли
збиралися робити ремонт 2 роки тому в
квартирі було одне ліжко. Рішення про
дарування приймав ОСОБА_2 він сам про це
говорив. Говорив про дарування
постійно аж до оформлення. Чи є у ОСОБА_2
інше житло не знає, але знає що у ОСОБА_4
є будинок куплений у кредит.

Свідок, ОСОБА_13, допитана в судовому
засіданні, пояснила, що вона знає сім»ю
давно та перебуває з ними в добрих
відносинах. Квартира куплена давно. На
день народження ОСОБА_4 було озвучено,
що квартира дарується батьками.
Приблизно 3-4 роки назад батько перестав
мешкати в квартирі - інша дружина була
вагітна і вони переїхали. Після
дарування ОСОБА_4 продовжувала
проживати з мамою, тому, що було ближче
до роботи добиратися і дуже зручно. В
подарованій квартирі проживав батько.

Свідок, ОСОБА_14, допитана в судовому
засіданні, пояснила, що ОСОБА_4
племінниця. а ОСОБА_2 її рідний брат.
Квартиру купили давно, хоча жили в
шлюбі. Спочатку в квартирі ніхто не жив.
Коли розвелися ОСОБА_2 проживав в цій
квартирі, а ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_4 в
квартирі, яка знаходиться на м-н.
Гірницькому. В 2004 році була
домовленість, що квартира буде
подарована дочці, а батько буде
проживати в ній до смерті. Як був
оформлений договір дарування - не знає.
Була у брата в гостях, знає, що договору
дарування у нього не було. Брат
сказав, що при оформленні не читав
договір, лише підписував. З 2004 до 2012
року брат робив ремонт. Ремонт
проводився за свій кошт. ОСОБА_4 ніколи
в цій квартирі не проживала. Наразі у
ОСОБА_2 свого житла не має, він знімає
квартиру. В 2012 році брат виїхав з
квартири тому, що були борг і ОСОБА_11
запропонували квартиру здавати в
оренду, щоб погасити борги за
комунальні платежі. Брат сказав що
уклав договір дарування посмертно.

Свідок, ОСОБА_15, допитана в судовому
засіданні, пояснила, що вона в будинку
живе з 1990 року. ОСОБА_2 живив поверхом
нижче до 2012 року. В 2012 році в квартирі
робився ремонт і вона помагала з
чоловіком, мінялися пластикові вікна,
проводилася замінна ванної, робився
такий ремонт як для себе. З ОСОБА_4, не
знайома, бачила кілька разів. ОСОБА_4
ніколи в квартирі не проживала. ОСОБА_2
був частенько відсутній бо працював і
часто був у відрядженнях, тому і
утворилися борги за квартиру. На
старість років ОСОБА_16 лишився без
квартири.

Свідок, ОСОБА_17, допитана в судовому
засіданні, пояснила, що вона в домі живе
з 1997 року, про ОСОБА_4 їй нічого не
відомо. ОСОБА_2 сусід жив над нею, але
пару років тому виїхав. ОСОБА_2 не казав
чому виїхав, повідомив лише, що дочка
пустила квартирантів, щоб погасити
борги. Квартира була мебльована.
Балконні блоки замовляли разом. Вона
довго не бачила ОСОБА_2, але в квартирі
хтось жив.

Свідок, ОСОБА_18, допитана в судовому
засіданні, пояснив, що він помагав
робити ремонт в спірній квартирі.
Бував в квартирі рідко. Ремонт ОСОБА_2
робив для себе, думав що житло його.
Коли зустрілися ОСОБА_2 розповів що був
укладений договір дарування, і тепер
його виганяють з квартири..

Свідок, ОСОБА_19, допитаний в судовому
засіданні, пояснив, що він купив у
ОСОБА_2 ВАЗ 2109 в квітні 2012 року. Віддав
гроші, передав розписку і техпаспорт.
Хотів розрахуватись частинами, але
ОСОБА_2 заперечив, пояснив що в нього
борг за квартиру і треба його погасити
швидко. 1995 році з квартирі вивозилися
речі на вул.. Харцизьку в сумках були
речі, меблі не вивозилися ОСОБА_2 знає
як сусіда.

Суд дослідив матеріали справи:

- договір дарування № 296 від 17.01.2004 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі за №296, відповідно до якого
ОСОБА_2 подарував ОСОБА_6 квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7);

- Свідоцтво про шлюб, відповідно до
якого ОСОБА_6 змінила прізвище на
«ОСОБА_6» (а.с.6);

- довідка про реєстрацію права
власності на нерухоме майно КП «КБТІ»№
2733676 від 03.02.2004 року на квартиру по
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6 (а.с.8);

- технічний паспорт на квартиру по
адресу: АДРЕСА_1 (а.с.9-10);

- акт про не проживання ОСОБА_2 за
адресою АДРЕСА_1 з липня 2010 року (а.с.12)

- довідка КП «ЖЕО № 35» від 30.01.2014 року
№1158, в якій зазначено, що на ОСОБА_4
01.11.2013 року переоформлення
фінансово-особистого рахунку на
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 згідно договору дарування від
17.01.2004 року ДО цього
фінансово-особистий рахунок був на
ОСОБА_2 (а.с.20);

- квитанції про сплату ОСОБА_2
комунальних послуг (а.с.24-52;78-80;82-84);

- квитанції про сплату ОСОБА_4
комунальних послуг (а.с.81;85);

- договір купівлі-продажу від 22.12.1992
року , посвідчений Сьомою Криворізькою
нотаріальною конторою, відповідно до
якого ОСОБА_2 придбав квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.91-92);

- реєстраційне посвідчення КП»БТІ» на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.(а.с.93).

- свідоцтво про розірвання шлюбу між
ОСОБА_2, та ОСОБА_7 (а.с.94);

- Довідка від 21.02.2013р. №8 видана ОСОБА_2 в
тому, що він дійсно працював в ТОВ
«КР-Легіон» охороником від 01.06.2012 оку по
02.10.2012 рок, робота була пов'язана з
відрядженнями.(а.с. 22).

- Довідка від 07.03.2014р. №15;16;17 видана
ОСОБА_4 в тому, що він дійсно працювала в
2003 році в ООО «От Ольги»
адміністратором.(а.с. 86-88).

Суд, розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу, повно і всебічно
з'ясувавши обставини цієї справи,
вислухавши пояснення сторін та
свідків, дотримуючись принципів
змагальності і диспозитивності
цивільного судочинства, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення первісного позову та
відсутність підстав для задоволення
зустрічного позову за наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
згідно договору дарування квартири,
ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_6
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Документом, що
підтверджується право приватної
власності ОСОБА_2 на відчужувану
квартиру, є договір купівлі-продажу
квартири.

Згідно ст. 717 ЦК України, за договором
дарування одна сторона ( дарувальник)
передає або зобв»язується передати в
майбутньому іншій стороні (
обдарованому) безоплатно майно (
дарунок) у власність. Так відповідно
до договору дарування ( на а.с. 7) ОСОБА_2
передав у власність ОСОБА_6
безоплатно квартиру , що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1

Згідно пояснень свідків ОСОБА_7.
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13 ОСОБА_14
, ОСОБА_2 повідомляв про намір , а
потім про укладення договору дарування
квартири АДРЕСА_1 дочці ОСОБА_4.

Таким чином суд встановив
відсутність помилки в діях ОСОБА_2

Згідно п.19 Постанови ПВС України « про
судову практику розгляду цивільних
прав про визнання правочинів
недійсними», відповідно до статей 229-233
ЦК правочин, вчинений під впливом
помилки, обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (стаття 229
ЦК), мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення. Не є
помилкою щодо якості речі неможливість
її використання або виникнення
труднощів у її використанні, що сталося
після виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Отже відповідач не надав доказів, а суд
не вбачає підстав для задоволення
вимог ОСОБА_2 про визнання договору
дарування квартири АДРЕСА_4 не дійсним
укладеного 17.01.2004 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 суд не вбачає.

Відповідно до ст.. 405 ЦК України, 405 ЦК
України, члени сім»ї власника житла,
які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім»ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у
разі відсутності члена сім»ї без
поважних причин понад рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла.

Згідно копії паспорту ( на а.с. 19) ОСОБА_2
зареєстрований в квартирі 89 будинку 35
по пр.. Миру в м. Кривому Розі з 05.03.1993
року згідно довідки Новаком ( н а.с. 11)
по теперішній час. Не дивлячись на
укладення договору дарування 17.01.2004
року , ОСОБА_4 з питанням про
переоформлення фінансово-особистого
рахунку на квартиру в КП «ЖЕО-35»
звернулась лише у листопаді 2013 року.
Вказані обставини та квитанції про
оплату комунальних платежів, наданих
ОСОБА_20 свідчить про наявність
домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про
надання житлового сервітуту ( права на
проживання не обумовленого строком).
Згідно пояснень ОСОБА_2, свідків
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_22, ОСОБА_18 між
сторонами існувала домовленість про
тимчасове виселення ОСОБА_2 з
квартири на здачу квартир в оренду
для погашення боргів по комунальним
платежам.

За таких обставин суд вважає, що
позивач ОСОБА_4 не надала суду доказів
втрати ОСОБА_2 права на користування
належною їй квартирою АДРЕСА_1

Отже суд вважає, що погіршення
відношень між сторонами сталось через
створення ОСОБА_2 нової сім»ї та
народження дітей, а не порушенням
домовленостей між сторонами.

Таким чином суд вважає, що позивач
ОСОБА_4 та її представник не надали суду
доказів втрати відповідачем ОСОБА_2
право на користування майном дочки
ОСОБА_4 - квартирою АДРЕСА_1

На підставі викладеного та керуючись
ст. 47 Конституції України, ст. ст. 10,11,60,61
ЦПК України, ст. ст. 203,215 Цивільного
кодексу України, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
визнання ОСОБА_2 таким , що втратив
право на користування квартирою
АДРЕСА_1 та в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визнання договору дарування квартири,
розташованої за адресою АДРЕСА_1
ОСОБА_2 ОСОБА_4, посвідченого 17.012004 року
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_5 та
реєстрацію права власності , виконану
на підставі договору дарування КП
«Криворізьке бюро технічної
інвентаризації» за № 4365209 недійсними -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

О.В. Ан