Справа № 451/1053/13
Головуючий у 1 інстанції: Мулявка О.В.
Провадження № 22-ц/783/6768/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області в складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти
Т.І., Федоришина А.В.

за участю секретаря:
Іванової О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3,
на рішення Радехівського районного
суду Львівської області від 30 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Прогрес»,
правонаступника реорганізованого
шляхом приєднання КВКП «Сапсан» про
визнання недійсним договору оренди
землі, -

в с т а
н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд
з позовом до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Прогрес». В
обґрунтування позовних вимог посилася
на те, що 07 листопада 2005 року між нею та
Колективним виробничо-комерційним
підприємством "Сапсан",
правонаступником якого є
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Прогрес",
був укладений договір оренди землі, що
був зареєстрований у Радехівському
відділі регіональної філії центру
державного земельного кадастру, про що
у Державному реєстрі земель вчинено
запис від 16 грудня 2005 року за № 21.
У подальшому, ухвалою Львівського
окружного адміністративного суду,
ОСОБА_2 було залучено до участі в справі
в якості третьої особи, як орендодавця
у справі за позовом СТзОВ "Прогрес" до
відділу Держземаганства у
Радехівському районі Львівської
області, Реєстраційної служби
Радехівського районного управління
юстиції Львівської області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору Приватне підприємство
"Західний Буг". Під час ознайомлення
представника позивача із матеріалами
вказаної вище справи, стало відомо, що в
оспорюваному договорі, без відома
ОСОБА_2 та без її погодження, були
внесені дописки та викреслення і такі
не засвідчені підписом особи у
встановленому законом порядку. Згоди
на внесення відповідних записів чи
закреслень позивач не давала та наміру
укладати договір на інших умовах, аніж
ті, що були первинно зазначені в
договорі, вона наміру не мала. Вважає,
що орендар ввів її в оману щодо прав та
обов'язків сторін, знаючи про яку, вона
не укладала б оспорюваний договір.
Посилаючись на ст.230 Цивільного кодексу
України та норми Закону України «Про
оренду землі» просила визнати договір
недійсним, а судові витрати покласти на
відповідача.

Рішенням Радехівського районного суду
Львівської області від 30 липня 2014 року
вирішено: позов задоволити частково.
Визнати частково недійсним договір
оренди землі від 07 листопада 2005 року,
укладений між ОСОБА_2 та Колективним
виробничо-комерційним підприємством
"Сапсан" в частині внесення виправлень
і змін у пункти 2.3 та 4.1 зазначеного
договору, а договір вважати дійсним в
редакції, чинній на момент його
підписання, зокрема щодо викладення
пунктів договору у такій редакції:

2.3. Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становить 21008 грн.;

4.1. Орендна плата нараховується
Орендарем та оплачується Орендодавцю в
розмірі не меншому 10 (десяти) % від ціни
вирощеного врожаю, але не нижче 250 грн.
за 1 га. У випадку неврожайних років
орендна плата нараховується в розмірі
не меншому ніж 250 грн. за 1 га.

Стягнути із СГТзОВ "Прогрес" (місце
реєстрації Львівська область,
Радехівський район, с. Сморжів,
вул.Головна, 10, ) на користь ,
жительки с. Стремільче Радехівського
району понесені ним судові витрати в
сумі 114 грн.70коп. У решті вимог
відмовити.

Не погодившись із рішенням суду,
позивач ОСОБА_2 оскаржила його в
апеляційному порядку, просить рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог. В
обгрунтування апеляційної скарги
зазначила, що суд неправильно
застосував до зазначених
правовідносин ст. 217 ЦК України;
помилково визначив, що здійснення
орендарем в односторонньому порядку
викреслення, дописування, виправлення
істотних умов договору після його
підписання орендодавцем і до моменту
його державної реєстрації є внесення
змін до договору (суперечить ч. 1 ст. 651
ЦК України, ч. 1 ст. 658 ЦК України, п. 17
Порядку державної реєстрації
договорів оренди землі, затвердженою
Постановою Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 1998 року № 2073 ( в редакції,
що діяла на час реєстрації договору);
суд помилково ухилився від
обгрунтування прийнятого рішення
сстаттею 230 ЦК України; суд помилково
визнав договір недійсним в частині, а
не в цілому, при цьому не врахувавши
того, що істотні умови договору з
викресленнями, дописуваннями,
виправленнями в оглянутих в судовому
засіданні договорах є між собою
різними. Щодо порушення судом норм
процесуального права вважає, що суд
частково задовольняючи позовні вимоги
позивача вийшов за межі позовних вимог,
які були заявлені позивачем; суд
помилково прийшов до висновку, що
орендарем було в односторонньому
порядку внесено зміни до договору,
оскільки, зміни в договір можливо
внести лише після його державної
реєстрації , у спосіб визначений ч. 1 ст.
651 ЦК України, ч. 1 ст. 658 ЦК України і
шляхом його перереєстрації. Однак, як
встановив суд у рішенні, зазначенні
дописування, викреслення, виправлення
були вчинені орендарем ( КВКП «Сапсан»
), ще до державної реєстрації договору.
Тобто, в момент укладення договору
сторонами не було досягнуто в належній
формі згоди з усіх істотних умов
договору ( ч.1 ст. 628 ЦК України), а
подальші дії КВКП « Сапсан» свідчать
про обман орендодавця (позивача), тому
суд помилково застосував до зазначених
правовідносин ст. 217 ЦК України.

В судове засідання по даній справі,
будучи належним чином повідомленими,
не з»явився ніхто із осіб, які беруть
участь у справі.

У зв»язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що підстав для
задоволення апеляційної скарги немає,
з наступних мотивів.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що виправлення та дописки
в пункти 2.3 , 4.1 договору оренди землі
від 07 листопада 2005 року були проведені
орендарем після підписання договору
орендодавцем (позивачем). Оскільки цих
виправлень та дописок не існувало на
час укладення договору (на час
підписання його позивачем), то немає
жодних підстав вважати, що введення
орендарем орендодавця в оману, щодо
обставин, які мають істотне значення,
мало місце під час укладення договору.
Отже позовні вимоги про визнання
недійсним договору оренди в цілому з
підстав , встановлених ст.230 ЦПК
України, до задоволення не підлягали.

Зважаючи на те, що органу державної
реєстрації було подано для реєстрації
примірники договору оренди , в яких вже
містилися дописки та виправлення
пунктів 2.3, 4.1, обумовлені підписом
керівника та печаткою орендаря, то
фактично державну реєстрацію договору
оренди було проведено з наявними у
ньому дописками та виправленнями. За
таких обставин, і, у відповідності до
положень ч.2 ст.125, ч.2 ст.126 Земельного
Кодексу України та пункту 17 Порядку
державної реєстрації договорів оренди
землі , затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 25
грудня 1998 р. № 2073, чинних на час
укладення оспорюваного договору, не
було підстав розглядати ці виправлення
і дописки як зміну умов договору, а отже
не було і підстав для здійснення
перереєстрації договору оренди.

Таким чином, судом першої інстанції
підставно було захищено порушені права
позивача, у спосіб визнання дійсними
пунктів 2.3 та 4.1 оспорюваного договору
в редакції чинній на момент укладення
оспорюваного договору та визнання
недійсним оспорюваного договору в
частині внесення орендарем у
вищезазначені пункти договору
виправлень і дописок , і колегія суддів
вважає, що при цьому судом першої
інстанції не було допущено порушення
вимог ч.1 ст.11 ЦПК України.

Та обставина, що суд першої інстанції
крім зазначення термінів
«виправлення» і «дописка» вжив термін
«зміна» , у контексті положень ч. 2 ст.125,
ч.2 ст.126 Земельного Кодексу України, в
редакції чинній на момент укладення
оспорюваного договору, не дає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
для скасування оскарженого рішення,
зважаючи на те, що у відповідності до
положень ч.2 ст.308 ЦПК України , не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведені положення
закону та правовідносини сторін, які
випливали із обставин встановлених
судом першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно застосовано
правову норму , яку підлягала
застосуванню до цих правовідносин, а
саме - ст. 217 ЦК України та було
додержано норми процесуального права,
тому апеляційну скаргу належить
відхилити, оскаржене рішення - залишити
без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314,
ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Радехівського районного
суду Львівської області від 30 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.