У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Омега Банк», товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс», товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» про визнання договорів
недійсними, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, подану його представником
ОСОБА_5, на ухвалу Печерського
районного суду м. Києва від 4
червня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 8 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому просив
визнати недійсними договори
факторингу в частині передачі боргу по
кредитному договору та визнати дії
протиправними.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 4 червня 2014 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 8 липня 2014 року,
позовну заяву ОСОБА_4 залишено без
розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5, просить скасувати зазначені
судові ухвали та направити справу до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Залишаючи позовну заяву без розгляду,
суд першої інстанції, з яким погодився
й суд апеляційної інстанції, керувався
положеннями п. 3 ч. 1 ст. 207
ЦПК України та дійшов обґрунтованого
висновку, що будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи позивач повторно не з'явився в
судове засідання. Доводи касаційної
скарги про те, що позивач надіслав на
адресу суду клопотання про відкладення
розгляду справу у зв'язку з хворобою,
спростовуються матеріалами справи, з
яких вбачається, що заява надійшла до
суду 5 червня 2014 року, при цьому
повторний розгляд справи було
призначено на 4 червня 2014 року.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові ухвали постановлено з
додержанням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних судових ухвал.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його
представником ОСОБА_5, відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 4 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 8 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко