Справа № 452/393/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/5598/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю: позивача
ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 20 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа - державний нотаріус
Самбірської державної нотаріальної
контори Мариняк Наталія Михайлівна про
визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом недійсним та
визнання права власності на спадкове
майно,-

в с т а
н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом (а.с.2-5), який уточнив під
час розгляду справи (а.с.24), з
остаточними вимогами про визнання
недійсним в цілому свідоцтва про право
на спадщину за законом, яке було видане
ОСОБА_4 11 листопада 2013 року державним
нотаріусом Самбірської державної
нотаріальної контори Мариняк Н.М., на
спадкове майно, а саме: земельну частку
(пай) розміром 1,09 в умовних кадастрових
гектарах, що знаходиться в
Бісковицькій спілці власників
селянських господарств в селі
Бісковичі Самбірського району
Львівської області, після смерті
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1; та про
визнання за ним права власності на це
спадкове майно в порядку спадкування
після смерті його матері ОСОБА_8, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що єдиним спадкоємцем після смерті
ОСОБА_7, який прийняв спадщину, була
донька спадкодавця і його мати - ОСОБА_8,
оскільки на момент смерті спадкодавця
проживала разом з нею і була
зареєстрована за місцем її проживання.
У зв»язку з цим, позивач вважає, що
оспорюване ним свідоцтво про право на
спадщину, видане нотаріусом
відповідачеві ОСОБА_4, є недійсним,
оскільки він не прийняв спадщину у
встановлений законом строк.

Рішенням Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 20 червня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 11 листопада
2013 року, видане державним нотаріусом
Самбірської державної нотаріальної
контори Мариняк Н.М., зареєстроване в
реєстрі за №2-539, спадкова справа №405/2012,
яке посвідчує, що спадкоємець майна
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є її
син ОСОБА_4 на спадкове майно - земельну
частку (пай), що належав спадкодавцю на
підставі сертифіката на право на
земельну частку (пай) серії ЛВ №039294,
виданого 19 березня 1996 року Самбірською
районною державною адміністрацією на
підставі розпорядження голови
Самбірської райдержадміністрації від
03 квітня 1996 року за №189.

Визнано ОСОБА_9 власником спадкового
майна по заповіту після смерті ОСОБА_8,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме
земельної частки (паю), яка перебуває у
колективній власності Бісковицької
спілки власників селянських
господарств в с. Бісковичі
Самбірського району Львівської
області, розміром 1,09 в умовних
кадастрових гектарах, що належала
ОСОБА_7 на підставі сертифіката на
право на земельну частку (пай) серії ЛВ
№039294, виданого 19 березня 1996 року
Самбірською державною адміністрацією
на підставі розпорядження голови
Самбірської райдержадміністрації від
03 квітня 1996 року за №189.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_4, просить його скасувати з
підстав невідповідності висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального права і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
доказом вступу його в управління
спадковим майном після смерті матері є
володіння сертифікатом на право на
земельну частку (пай), а також ведення
ним господарства на спірній земельній
ділянці і в господарстві матері в
цілому, оскільки його сестра ОСОБА_8
була інвалідом. Апелянт зазначає, що
заперечень щодо прийняття ним спадщини
після смерті матері з боку його сестри
ОСОБА_8 не було, оскільки вона сама
вручила йому сертифікат на право на
земельну частку (пай), однак, вона не
подала заяви про відмову від спадщини
через свою інвалідність, тому висновок
суду про те, що його сестра
претендувала на спадщину, вважає
помилковим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони відповідача в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
сторони позивача, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Судом встановлено, що предметом спору є
земельна частка (пай) розміром 1,09 в
умовних кадастрових гектарах у землі,
яка перебуває в колективній власності
Бісковицької спілки власників
селянських господарств в селі
Бісковичі Самбірського району
Львівської області, і яка належала
ОСОБА_7 на підставі сертифікату на
право на земельну частку (пай) серії ЛВ
№039294, виданого 19 березня 1996 року
Самбірською районною державною
адміністрацією на підставі
розпорядження голови Самбірської
райдержадміністрації від 03 квітня 1996
року за №189 (а.с.9, 42-44).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7, 36).

На момент відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_7 спадкоємцями першої
черги за законом були її діти: ОСОБА_8
(а.с.13, 15) та ОСОБА_4 (а.с.45).

На момент смерті ОСОБА_7 разом з нею
проживала і була зареєстрованою за її
місцем реєстрації лише спадкоємець
ОСОБА_8 (а.с.12).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

За життя ОСОБА_8 в нотаріальну контору
для оформлення у встановленому законом
порядку свого права на спадщину після
смерті матері не зверталась.

На підставі заяви відповідача ОСОБА_4
від 16 серпня 2012 року (а.с.35), 11 листопада
2013 року державним нотаріусом
Самбірської державної нотаріальної
контори Мариняк Н.М. було видане
свідоцтво про право на спадщину за
законом, згідно з яким, ОСОБА_4
успадкував право на вказану вище
земельну частку (пай) розміром 1,09 в
умовних кадастрових гектарах, яка
знаходиться в Бісковицькій спілці
власників селянських господарств в
селі Бісковичі Самбірського району
Львівської області (а.с.8, 48-49).

Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_8 за
заповітом від 25 червня 1999 року,
посвідченим секретарем виконкому
Бісковицької сільської Ради (а.с.11),
згідно з яким спадкодавець заповіла
все своє майно, де б воно не було і з
чого б не складалось, і взагалі все те,
що їй буде належати на день смерті,
своєму синові ОСОБА_2 (а.с.14).

У відповідності до чинної на момент
відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7
норми ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року,
визнавалось, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

У відповідності до п.113 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№18/5 від 18 червня 1994 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 07 липня 1994 року за
№152/361, доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном могли бути,
зокрема, довідка виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів про
те, що спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом з
ним, або запис у паспорті чи в
будинковій книзі, який свідчив про те,
що спадкоємець був постійно прописаний
в спадковому будинку (квартирі) в
період шести місяців після смерті
спадкодавця. Доказом вступу в
управління чи володіння спадковим
майном могла бути також наявність у
спадкоємців, зокрема, державного акта
на право приватної власності на землю
та інших документів, виданих
відповідними органами на ім»я
спадкодавця на майно, користування
яким можливе лише після належного
оформлення прав на нього. Ці документи
приймались нотаріусом з урахуванням у
кожному випадку всіх конкретних
обставин і при відсутності заперечень
з боку інших спадкоємців.

В силу наведених вище норм та
встановлених фактичних обставин
справи, ОСОБА_8 визнається такою, що
прийняла спадщину після смерті своєї
матері ОСОБА_7 у визначений для цього
законом шестимісячний строк з дня
відкриття спадщини, оскільки згідно із
записів погосподарської книги (а.с.12)
вона проживала і була зареєстрованою в
будинку спадкодавця ОСОБА_7 разом з нею
на день смерті останньої і залишалась
там проживати та бути зареєстрованою
до дня своєї смерті, і заяви про відмову
від спадщини до нотаріуса не подавала.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_4 мав
оригінал правовстановлюючого
документу на спірне спадкове майно,
який згідно названої вище норми
Інструкції був доказом вступу в
управління та володіння спадковим
майном, його теж слід визнати таким, що
прийняв спадщину після смерті своєї
матері ОСОБА_7 у визначений для цього
законом строк.

Таким чином, і мати позивача - ОСОБА_8, і
відповідач ОСОБА_4, вважаються такими,
що прийняли спадщину після смерті
своєї матері ОСОБА_7, а тому мали право
на спадкування після її смерті
спадкового майна в рівних частках,
тобто по 1/2 частці кожний.

Відповідно до ст.1218 ЦК України (2004 року),
норми якої застосовуються до
правовідносин, які виникли після
смерті ОСОБА_8, до складу спадщини
входять усі права та обов»язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинились
внаслідок його смерті.

З матеріалів спадкової справи (а.с.96-112),
заведеної 05 квітня 2011 року Самбірською
державною нотаріальною конторою після
смерті ОСОБА_8, які були надані на
вимогу апеляційного суду, встановлено,
що позивач прийняв у встановленому
законом порядку спадщину після смерті
своєї матері, оформивши 08 квітня 2011
року свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на належне матері майно, а
саме, на земельну ділянку, площею 1,40 га,
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташовану на території Бісковицької
сільської Ради, та на грошовий вклад.

Таким чином, на момент оформлення
відповідачем оспорюваного свідоцтва
про право на спадщину, позивач прийняв
спадщину після смерті своєї матері, а
тому, прийнявши у спадщину частину
спадкового майна своєї матері, він
вважався таким таким, що прийняв і все
інше належне їй майно, в тому числі й
право на 1/2 частину належної матері
частки в земельному паю.

У відповідності до ст.1301 ЦК України,
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

З урахуванням того, що відповідач
ОСОБА_4 мав право на спадкування лише 1/2
частини спірного спадкового майна
спадкодавця ОСОБА_7, то видане йому
свідоцтво про право на спадщину
підлягає визнанню недійсним в частині
оформлення права на спадщину щодо
іншої 1/2 частини спірного спадкового
майна, право на яку на момент
оформлення оспорюваного свідоцтва мав
позивач ОСОБА_2 в порядку спадкування
за заповітом після смерті своєї матері
ОСОБА_8, якій за життя належала ця
частка в спірному спадковому майні.

Суд першої інстанції, неповно
встановивши фактичні обставини справи
та не застосувавши наведені вище норми
матеріального закону, які підлягали
застосуванню до спірних правовідносин,
дійшов помилкового висновку про
наявність правових підстав для
визнання недійсним оспорюваного
позивачем свідоцтва про право на
спадщину в цілому та про визнання за
ним права власності на все спірне
спадкове майно.

У зв»язку з цим, оскаржуване рішення
суду підлягає скасуванню на підставі
п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням
апеляційним судом нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог
позивача, а саме: про визнання частково
недійсним оспорюваного свідоцтва про
право на спадщину в частині
посвідчення права ОСОБА_4 на
успадкування після смерті ОСОБА_7 1/2
частини земельної частки (паю) розміром
1,09 в умовних кадастрових гектарах, що
знаходиться в Бісковицькій спілці
власників селянських господарств в
селі Бісковичі Самбірського району
Львівської області, та про визнання
права позивача ОСОБА_2 на цю частку в
порядку спадкування після смерті своєї
матері ОСОБА_8

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1-4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р
і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 20 червня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане 11 листопада 2013 року державним
нотаріусом Самбірської державної
нотаріальної контори Мариняк Н.М. і
зареєстроване в реєстрі за №2-539
(спадкова справа №405/2012), в частині
посвідчення права ОСОБА_4 на
успадкування 1/2 частини спадкового
майна, що складається із земельної
частки (паю) розміром 1,09 в умовних
кадастрових гектарах, що знаходиться в
Бісковицькій спілці власників
селянських господарств в селі
Бісковичі Самбірського району
Львівської області, що належала ОСОБА_7,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі
сертифікату на право на земельну
частку (пай) серії ЛВ №039294, виданого 19
березня 1996 року Самбірською районною
державною адміністрацією.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину земельної частки (паю) розміром
1,09 в умовних кадастрових гектарах, що
знаходиться в Бісковицькій спілці
власників селянських господарств в
селі Бісковичі Самбірського району
Львівської області, що належала ОСОБА_7
на підставі сертифікату на право на
земельну частку (пай) серії ЛВ №039294,
виданого 19 березня 1996 року Самбірською
районною державною адміністрацією.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.