РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2014 року Ленінський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної О.В.

при секретарі Алімурадовій Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: Центр соціальних
служб для сім"ї, дітей та молоді
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради,
Управління державної міграційної
служби у Ленінському районі м. Харкова ,
про зняття особи з реєстраційного
обліку, -

в с т а н о в
и в:

Позивач звернувся до суду із позовом,
який неодноразово уточнював, та
остаточно просив зняти відповідачку
ОСОБА_2 з реєстраційного обліку місця
проживання в квартирі за адресою
АДРЕСА_1. В обгрунтування своїх вимог
посилався на те, що зазначена квартира
належить йому на праві власності.
Вважає реєстрація відповідачки за
даною адресою порушує його права як
власника квартири, вимушують його
нести додаткові витрати по сплаті за
комунальні послуги, та позбавляють
його можливості оформити субсидію. Він
як власник квартири не бажає щоб ОСОБА_2
була зареєстрована у його квартирі.
Відповідачка є його онукою. Її мати
померла. На той час відповідачка була
зареєстрована за адресою АДРЕСА_2.
Рішенням Ленінського РВК м. Харкова №
372 від 08.07.08 р. позивач був призначений
опікуном дівчини ОСОБА_2 Під час опіки
він зареєстрував дівчину за адресою
свого місця проживання - АДРЕСА_1.
Рішенням Ленінського РВК м. Харкова від
07.09.2010 року № 374 він був знятий з
опікунов, та дівчину помістили у
дитячий притулок "Гармонія". Рішенням
Київського РВК м. Харкова № 208-1 від
02.11.2010 року ОСОБА_2 була передана
попечителю ОСОБА_3 З того часу дівчина
проживала у її родині. Позивач вважає
що ОСОБА_2 повинна була бути
зареєстрована у подальшому за адресою
проживання попечителя, або притулка. З
цих підстав він неодноразово звертався
у різні інстанції. У 16 років ОСОБА_2
отримала паспорт, та як вказує позивач,
в порушення Закону "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" відповідачка у
паспорті зареєструвала місце
проживання за адресою АДРЕСА_1, хоча за
вказаною адресою не проживає. Позивач
вважає, що на даний час відповідачка
вже є повнолітньою та немає ніяких
правових підстав для реєстрації свого
місця проживання у його квартирі.

У судовому засіданні позивач підтримав
свої уточнені позовні вимоги та просив
їх задовольнити з підстав зазначених у
позові.

Відповідачка у судове засіданні не
з"явилася, надала суду заяву, у якій
просила відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Представник відповідачки у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував з підстав зазначених
у письмових запереченнях.

Представник третьої особи Управління
державної міграційної служби у
Ленінському районі м. Харкова у останнї
судові засідання не з"явилася, були
надані письмові заперечення.

Представник третьої особи Центр
соціальних служб для сім"ї, дітей та
молоді Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради у судове засідання не
з"явився.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
не підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України суд
розглядає справу в межах заявлених
позивачем вимог і на підставі доказів
сторін, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. У відповідності до ст.ст.
57-60 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи; ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їх представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів
тощо; належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування;
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення і
щодо яких у сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, виникає спір;
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

ОСОБА_2 будучи неповнолітньою мала
статус дитини-сироти.

Рішенням Ленінського РВК м. Харкова №
372 від 08.07.08 р. позивач був призначений
опікуном неповнолітньої ОСОБА_2 Під час
опіки він зареєстрував дівчину за
адресою свого місця проживання -
АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського РВК м. Харкова від
07.09.2010 року № 374 він був знятий з
опікунів, та дівчину помістили у
дитячий притулок "Гармонія".

Рішенням Київського РВК м. Харкова №
208-1 від 02.11.2010 року ОСОБА_2 була передана
попечителю ОСОБА_3

Рішенням виконавчого комітету
Харківської міської ради № 211 від 18.04.2012
року за неповнолітньою ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, закріплено право
проживання та користування житловою
площею за адресою АДРЕСА_1.

У відповідності до ст.1 ч.5 Закону
України "Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування" ОСОБА_2 після досягнення
повноліття має статус особи із числа
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування до 23 років.

У відповідності до п.п.4,6 ст.29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла 10 років, є місце проживання
її батьків (усиновлювачів) або одного з
них, з ким вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров"я, в якому
вона проживає; фізична особа може мати
кілька місць проживання.

У відповідності до ст.32 Закону
України «Про забезпечення умов
соціального захисту дітей-сиріт» за
дітьми-сиротами та дітьми,
позбавленими батьківського
піклування, а також особами з їх числа
зберігається право на житло, в якому
вони проживали з батьками, рідними до
встановлення опіки, піклування,
влаштування в прийомні сім'ї, дитячі
будинки сімейного типу, заклади для
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Місцеві державні
адміністрації, органи місцевого
самоврядування за місцем знаходження
житла дітей несуть відповідальність за
збереження зазначеного у частині
першій цієї статті житла і повернення
його дітям-сиротам та дітям,
позбавленим батьківського піклування,
а також особам з їх числа після
завершення терміну перебування у сім'ї
опікуна чи піклувальника, прийомній
сім'ї, дитячому будинку сімейного типу,
закладі для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування.

П.3 ч.3 ст.71 ЖК України в редакції
Закону України від 02.03.2000р. №1525-III
передбачає, що жиле приміщення
зберігається за тимчасово відсутнім
наймачем або членами його сімї понад 6
місяців у випадку поміщення дитини
(дітей) на виховання в дитячий заклад,
до родичів, опікуна чи піклувальника
протягом усього часу їх перебування в
цьому закладі, у родичів, опікуна чи
піклувальника, якщо в будинку, квартирі
залишилися проживати члени сімї. Якщо з
будинку, квартири вибула дитина (діти) і
членів її (їх) сімї не залишилося, це
житло може бути надано за договором
оренди іншому громадянину до
закінчення строку перебування дитини
(дітей) у дитячому закладі або до
досягнення нею (ними) повноліття і
повернення від родичів, опікуна чи
піклувальника, в окремих випадках до
закінчення навчання в
загальноосвітніх навчальних закладах
усіх типів і форм власності, у тому
числі для громадян, які потребують
соціальної допомоги та соціальної
реабілітації, а також в
професійно-технічних чи вищих
начальних закладах або до закінчення
строку служби у Збройних Силах України
та інших військових формуваннях.

Таким чином, зі змісту наведених
нормативних актів виходить, що право
користування квартирою за адресою
АДРЕСА_1 на теперішній час
зберігається за ОСОБА_2

Обґрунтування позовних вимог
позивачем з посиланням на положення
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні»(далі Закон) суд
не приймає за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. При цьому
відповідно до ст. 391 ЦК власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає з цієї норми,
зняття з реєстрації місця проживання
може бути здійснено на підставі
рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 Закону
підлягають застосуванню до всіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном власник має
право вимагати усунення відповідних
перешкод, зокрема шляхом зняття особи з
реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом із тим одну із таких
вимог: 1) про позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2) про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про її право користування
жилим приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(статей 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК).

Позивач у своєму позові такої вимоги
не заявляє.

Суду не надано також доказів того, що
позивач несе значні витрати на оплату
комунальних послуг, що нараховуються
на його онуку - відповідачку, а також
стосовно того, що він звертався за
оформленням субсидії та йому було
відмовлено, тобто відсутні підстави
вважати, що наявність паспортної
реєстрації ОСОБА_2 перешкоджає
позивачу у повному обсязі
користуватися своєю власністю -
квартирою.

Таким чином, судом не вбачається
законних підстав для винесення рішення
про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного
обліку по квартирі позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 58-60, 88, 209, 212, 213, 215,
218 ЦПК України, суд

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: Центр соціальних служб для сім"ї,
дітей та молоді Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, Управління державної
міграційної служби у Ленінському
районі м. Харкова , про зняття особи з
реєстраційного обліку - залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, або якщо
рішення було ухвалене за відсутності
осіб, що приймають участь у справі,
протягом 10 днів з моменту отримання
копії рішення.

Суддя:
О.В. Бородіна