Справа №574/971/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Міщенко В. М.Номер
провадження 22-ц/788/2206/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 39
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Маслова В.
О.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 та апеляційну скаргу
ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Буринського районного суду
Сумської області від 30 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, заінтересована особа:
Буринська районна державна
нотаріальна контора,

про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
зміну черговості одержання права на
спадкування,

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Буринського районного суду
Сумської області від 30 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Встановлений факт, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1,
проживав однією сім'єю без реєстрації
шлюбу за адресою АДРЕСА_2, разом з
померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Буринь,
Сумської області ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешканкою АДРЕСА_2, в період часу з
вересня 2000 року і до 21 січня 2014 р. до
часу відкриття спадщини.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
змінити рішення суду в частині відмови
в задоволенні позову та ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
позову у повному обсязі, а також
стягнути з відповідачів судові
витрати у справі. При цьому з
посиланням на ст.1264 ЦК України, ст.3 СК
України та ч.2 ст.1259 ЦЦК України
зазначає, що ним був підтверджений
належними та допустимими доказами факт
тривалої хвороби ОСОБА_6 та факт того,
що він протягом тривалого часу
опікувався нею, матеріально
забезпечував та надавав іншу допомогу
спадкодавцю, яка через хворобу була у
безпорадному стані.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в апеляційній скарзі
просять скасувати рішення місцевого
суду в часті задоволених вимог та
ухвалити в цій частині нове - про
відмову в задоволенні позову. Зокрема
зазначають, що суд однобоко вирішив
справу, при цьому не вмотивував чому
бере до уваги одні докази та відхиляє
інші. Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції не взяв до уваги як
доказ довідку депутата Буринської
міської ради ОСОБА_7, яка зазначала, що
ОСОБА_6 проживала одиноко та
підтримувала тісні родинні стосунки з
братом ОСОБА_4, його сином ОСОБА_5 та
дружиною сина ОСОБА_8, які допомагали
їй у вирішенні всіх господарських
питань, допомагали проводити газове
опалення та водопостачання,
ремонтували будинок та господарські
споруди, під час хвороби ОСОБА_6 саме
вони придбавали ліки, продукти
харчування, опікувалися нею та після
смерті - здійснили поховання, а ОСОБА_3 в
цьому участі не брав. Крім того, судом
при вирішенні справи не було взято до
уваги такі докази як довідку
управління праці та соціального
захисту населення від 29 серпня 2014 року
№06-13/1460 згідно якої ОСОБА_6 перебувала
на обліку в управлінні та з 2001 року
отримувала субсидію на відшкодування
витрат на оплату житлово-комунальних
послуг на одну особу; в будинковій
книзі на спірне домоволодіння
значиться зареєстрованою лише
ОСОБА_6та довідку ТОВ «Ритуальник» від
29 серпня 2014 року №21, згідно якої саме
вони ОСОБА_5 та ОСОБА_4 здійснили
поховання ОСОБА_6 Вважають, що ОСОБА_3,
раніше судимий за корисний злочин, лише
має на меті заволодіти майном померлої
ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
місцевий суд з урахуванням положень
ст.60 ЦПК України виходив з доведеності
факту проживання сторін однією сім'єю
без реєстрації шлюбу в період часу з
вересня 2000 року і до 21 січня 2014 року до
часу відкриття спадщини. Відмовляючи в
іншій частині позовних вимог, суд
вважав, що позивач не надав суду
достатніх та належних доказів про
тривалий час перебування спадкодавця у
безпорадному стані у зв'язку з тяжкою
хворобою, в період якої він нею
опікувався та матеріально допомагав.

Цей висновок суду узгоджується з
матеріалами справи та відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права.

Звертаючись до суду, ОСОБА_3 просив
визнати факт його проживання з ОСОБА_6
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період з вересня 2000 року до ІНФОРМАЦІЯ_3
- часу відкриття спадщини, визнати за
ним як за спадкоємцем четвертої черги
за законом після смерті ОСОБА_6 право на
спадкування у другу чергу разом з
ОСОБА_5 Свої вимоги мотивував тим, що з
вересня 2000 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 він та
ОСОБА_6 проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, в будинку АДРЕСА_2,
були пов'язані спільним побутом, мали
взаємні права та обв'язки, а саме: вели
спільне господарство, готували один
одному їжу, спільно несли витрати за
водопостачання, споживання
електричної енергії, придбання одягу,
продуктів харчування, побутових речей,
здійснювали догляд за господарством та
спільно доглядали город, а також
піклувались один за одним коли хворіли
і фактично ОСОБА_6 була йому за дружину.
Під час спільного проживання ними був
здійснений ремонт будинку де вони
проживали, в 2008 році будинок був
підключений до мережі водопостачання,
встановлене газове опалення, зроблені
та встановлені новий паркан та ворота,
постійно разом вели роботи на городі,
тощо. Зазначав, що становлення факту
проживання однією сім'єю необхідно для
прийняття спадщини після ОСОБА_6,
оскільки, відповідно до законодавства
у четверту чергу право на спадкування
за законом мають особи, які проживали
зі спадкодавцем однією сім'єю не менш
як п'ять років до часу відкриття
спадщини. Починаючи з 2010 року та по день
смерті, здоров'я ОСОБА_6 все більше
погіршувалось, виникало ряд хронічних
захворювань, виникали ускладнення від
захворювань, що змушувало по декілька
разів на рік перебувати в лікарні на
стаціонарному лікуванні. В листопаді
2013 року ОСОБА_6 з діагнозом цироз
печінки змішаної етіології останній
раз перебувала на лікуванні в
Буринській ЦРЛ, а після цього весь час
він був змушеним доглядати її вдома.
Він та ОСОБА_6 неодноразово просили
брата (відповідача у справі) врахувати
стан її здоров'я та допомагати,
зважаючи на те, що разом з відповідачем
було б легше доглядати за тяжко хворою.
Проте він самоусунувся, обмежившись
лише відвідинами хворої, без ненадання
їй матеріальної допомоги. На даний час
йому стало відомо, що ОСОБА_4 відмовився
від прийняття спадщини на користь
свого сина (племінника померлої)
ОСОБА_5, про що написав відповідну заяву
в Буринській районній нотаріальній
конторі. Враховуючи, тривале, ухилення
відповідачів від надання допомоги
спадкодавцю позивач був вимушений
позичати грошові кошти на ліки та
достатнє харчування для ОСОБА_6
заощаджувати для себе на харчуванні,
одязі, звільнитися з постійного місця
роботи та обмежитись лише тимчасовими
підробітками, щоб мати вдосталь часу
для догляду. ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, після її смерті
відкрилася спадщина. За життя вона
заповіт не склала. Відразу після її
смерті до позивача з'явився її брат,
вигнав його з будинку, відібрав всі
документи на нього та вселив наймачів.

Відповідно до ч. 1 п. 5 ст. 256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України,
окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав на підтвердження наявності чи
відсутності оспорюваного права.

Згідно ст. 1264 ЦК у четверту чергу право
на спадкування за законом мають особи,
які проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_6 проживала за
адресою: АДРЕСА_2 в будинку, який
належав їй на праві особистої
власності.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.4).

Відповідно до Будинкової книги за
місцем її мешкання більше ніхто не був
зареєстрований.

Судом першої інстанції з пояснень
позивача, з показів допитаних свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
встановлено, що разом з ОСОБА_6 з 2000
року по день її смерті без реєстрації
шлюбу проживав ОСОБА_3 Не довіряти
зазначеним показам у суду немає
підстав.

Дані обставини частково не
заперечували, як зазначив суд першої
інстанції, і відповідачі у справі.

Будучи належним чином повідомленими
про час і місце судового розгляду
справи Апеляційним судом Сумської
області, до суду апеляційної інстанції
ні позивач ні відповідачі не з'явилися.

Із пояснень відповідачів у судовому
засіданні суду першої інстанції
вбачається, що, заперечуючи проти
позовних вимог, вони зазначали про те,
що позивач жив за рахунок ОСОБА_6,
оскільки вона отримувала пенсію, ніде
не працював, матеріально не утримував,
не доглядав, не піклувався за ОСОБА_6,
вони удвох пили.

У довідці Буринської Центральної
районної лікарні (а.с.7) йдеться про те,
що ОСОБА_6 знаходилася на стаціонарному
лікуванні у терапевтичному відділенні
з діагнозом «Цероз печінки змішаної
етіології», виписана додому за
наполяганням чоловіка ОСОБА_3.

Вбачається, що сторони не перебували ні
між собою, ні з іншими особами у
зареєстрованому шлюбі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5
зазначають йдеться про те, що позивач
ніяким чином не причетний до спільного
проживання з ОСОБА_6, оскільки за життя
ОСОБА_6 вони не уклали шлюб, остання не
склала на його користь заповіт, з чим
погодитись не можливо, оскільки
наявність поряд з іншими доказами
зазначених обставин справи не надає
підстав для протилежного зробленому
судом першої інстанції в цій частині
позовних вимог висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом зі спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться у п.6 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року №7 під безпорадним
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Позивачем не доведено того, що він
матеріально забезпечував спадкодавця.
Ним не надано жодного документального
доказу на підтвердження отримання
доходу від будь-яких джерел. Матеріали
справи свідчать, що він не мав місця
роботи, не зважаючи на свій молодий рік:
згідно копії паспорту він ІНФОРМАЦІЯ_1.
Крім того, показами свідків з
достовірністю зазначені обставини не
доведені, а навпаки, допитані свідкі
зазначали про те, що при житті ОСОБА_6
підтримувала тісні родинні стосунки з
її рідним братом ОСОБА_4, мешканцем
с.Михайлівка Буринського району, його
сином, її рідним племінником ОСОБА_5 та
його дружиною ОСОБА_8, мешканцями міста
Буринь, які опікувалися нею, надавали
допомогу по господарству, на городі,
допомагали у ремонтних роботах.

Не знайшли свого підтвердження і ті
обставини, що ОСОБА_6 через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво була у
безпорадному стані. В апеляційній
скарзі ОСОБА_3 не навів переконливих
доказів, не надав суду документів на
підтвердження зазначених обставин. А з
тих, доказів, які маються у матеріалах
справи, безпідставно робити висновок
про те, що ОСОБА_6 через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво була у
безпорадному стані.

Суд першої інстанції вірно встановив
обставини справи та відповідні їм
правовідносини, рішення суду
узгоджується з доказами, наявними у
справі, а тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про невірність
застосування судом норм матеріального
чи порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
невірного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Буринського районного суду
Сумської області від 30 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: