Ухвала

іменем україни

03 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
приватного акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислово залізничного
транспорту» про визнання незаконним та
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, зобов'язання
не чинити перешкод у доступі до
приміщень та робочого кабінету,
стягнення моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє
через представника ОСОБА_5, на рішення
апеляційного суду Одеської області від
01 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що наказом від 26 грудня 2013
року його було звільнено з посади
виконуючого обов'язки директора
Одеської філії ПрАТ
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» за власним
бажанням з 30 квітня 2013 року. Позивач
вважає, що наказ прийнято
необґрунтовано та всупереч вимогам
трудового законодавства, з
перевищенням обсягу службових
повноважень, а тому просив позов
задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 червня 2014 року позов
задоволено частково. Визнано
незаконним та скасовано наказ Одеської
філії ПрАТ «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» від 26 грудня
2013 року № 180-ОС. Поновлено ОСОБА_4 на
посаді заступника директора з
покладенням обов'язків виконуючого
обов'язки директора Одеської філії
ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» з 01 травня 2013
року. Стягнуто з ПрАТ «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» на користь
ОСОБА_4 середній заробіток за час
вимушеного прогулу, починаючи
з 01 травня 2013 року по 01 червня 2014 року в
розмірі 157 326,39 грн. Стягнуто з ПрАТ
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» на користь
ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 300 грн.
Зобов'язано ПрАТ «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» не чинити
перешкод в доступі до приміщень
Одеської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту» та робочого
кабінету. Вирішено питання розподілу
судових витрат. У задоволенні решти
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 01 жовтня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення
апеляційного суду залишити без змін.

Доводи касаційної скарги представника
ОСОБА_4 не дають підстав для висновку
про порушення апеляційним судом норм
процесуального і матеріального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд вірно виходив
із того, що з приводу звільнення
позивача з 30 квітня 2013 року за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
були ухвалені судові рішення, якими
встановлена законність його
звільнення з цих підстав та які
відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
мають преюдиціальне значення щодо цих
обставин. Місцевий суд необґрунтовано
та безпідставно здійснив повторну
переоцінку вказаних обставин та
всупереч вимогам процесуального
законодавства ухвалив нове рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Отже, оскаржуване рішення апеляційного
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому його слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через
представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 01 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. ЛеванчукА.В. Маляренко Т.О. Писана