Справа № 355/1058/14-ц
Провадження № 2/355/417/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року Баришівський
районний суд Київської області в
складі

головуючого судді Лисюка О.Д.

при секретарі Ющенко
Л.А.

з участю представників: позивача -
ОСОБА_1

відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засiданнi в смт. Баришівка справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
дійсним та визнання права власності на
квартиру,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з
названим позовом стверджуючи, що 27-го
грудня 2002 року між нею та відповідачкою
по справі було досягнуто домовленості
щодо купівлі-продажу однокімнатної
квартири АДРЕСА_1.

У ході укладеної угоди між ними були
погоджені всі істотні умови, в тому
числі і щодо ціни, яка становила 2500
євро. На виконання умов договору, 27.12.2002
року ОСОБА_3 сплатила завдаток в
розмірі 1270 євро та 1000 грн, а решту суми
зобов'язувалася передати до кінця
липня місяця 2005 року. Відповідачка
ОСОБА_4 зобов'язувалася після отримання
залишку грошей у липні місяці 2005 року,
переоформити квартиру на неї.

В лютому місяці 2003 року в робочому
кабінеті ОСОБА_4 по вул. Леонтовича в м.
Києві, ОСОБА_3 передала в рахунок
остаточного виконання умов договору в
присутності ОСОБА_5 решту суми в
розмірі 1200 євро виконавши таким чином
умови договору купівлі-продажу як
покупця квартири.

Після отримання коштів, ОСОБА_4 як
продавець квартири, також частково
виконала умови договору
купівлі-продажу передавши їй квартиру,
наявні в неї ключі та
правовстановлюючі документи.

Однак в подальшому, ОСОБА_4
посилаючись на зайнятість, своїх
зобов'язань щодо переоформлення
квартири на ім'я ОСОБА_6 не виконує, що і
змусило останню звернутися до суду із
даною позовною заявою.

Посилаючись на норми Цивільного
кодексу 2004 року просила визнати
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 дійсним та визнати за нею право
власності на вказану квартиру.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_3 вимоги викладені в позовній
заяві щодо визнання укладеним договору
купівлі-продажу квартити та визнання
за нею права власності на дану квартиру
підтримала повністю.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_1
уточнивши підстави позову, просив суд
на підставі положень цивільного
кодексу України 1963 року, оскільки
правовідносини між сторонами носили
свій правовий характер під час його
дії, визнати угоду купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 дійсним та визнати за
його довірителькою право власності на
вказану квартиру.

Заперечуючи щодо задоволення
позовних вимог, представник
відповідача ОСОБА_2 суду пояснив, що
відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору.

Частина 2 ст. 227 ЦК Української РСР в
редакції 1963 року встановлено, що
договір купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

Статтею 153 Цивільного кодексу
Української РСР визначено, що договір
вважається укладеним, коли між
сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди по всіх
істотних умовах. Істотними є ті умови
договору, які визнані такими за законом
або необхідні для договорів даного
виду, а також всі ті умови, щодо яких за
заявою однієї із сторін повинно бути
досягнуто згоди. Вважає, що твердження
позивачки про те, що розпискою від
27.12.2002 року погоджені всі істотні умови
договору купівлі-продажу квартири між
сторонами, є хибними.

Окрім того вважає, що заявлені позовні
вимоги ОСОБА_3 не відповідають
передбаченим законом можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів передбачених ч.2 ст.16 ЦК
України.

Просить суд відмовити позивачу в
задоволенні його позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 підтримуючи позицію
свого представника просить суд
відмовити ОСОБА_3 в задоволенні її
позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи
суд вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позовних вимог виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 06 лютого 2002 року, ОСОБА_4
на праві власності належить квартира
АДРЕСА_1. . Зазначена квартира
зареєстрована Баришівським районним
бюро технічної інвентаризації на праві
приватної власності за ОСОБА_4, про що
записано в реєстрову книгу № 1
реєстровий № 298 від 06.02.2002 року.

Відповідно до норми ст.41 ЦК України ,
угоди - це вольові і правомірні дії,
безпосередньо спрямовані на
досягнення правового результату, а
саме: на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав або
обов'язків.

Закон ( ст.42 ЦК України ) допускає різні
форми зовнішнього виразу волі: словами
( усно ), письмовим актом, поведінкою
особи.

Для того, щоб угода мала належну
юридичну силу, вона повинна
задовольняти ряд умов. До них належать:
а) форма ; б) сторони; в) зміст угоди; г)
відповідність внутрішньої волі і
волевиявлення сторін.

Угода, укладена з порушенням
зазначених умов, визначається
законодавством недійсною. Якщо
недійсність правочину встановлена
законом, то відповідно до ст.48 ЦК
України такий правочин є нікчемним.

Судом встановлено, що 27 грудня 2002 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за пропозицією
останньої було досягнуто домовленості
щодо купівлі - продажу однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 шляхом складання
ОСОБА_4 розписки про часткове отримання
нею від ОСОБА_3 грошових коштів за
квартиру.

Відповідно до ст.224 ЦК України за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

За статтею 227 ЦК України договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією із сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору ( ст.47 ЦК України ).

Такий договір має бути
зареєстрований у виконавчому комітеті
місцевої ради, місцевій
держадміністрації.

У разі недодержання сторонами вимог
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається
(ч.2 ст.47 ЦК України в ред.1963 року, ст.220 ЦК
України в ред.2004 року ).

Таким чином, закон надає суду право
визнавати дійсним договір, який через
недодержання сторонами вимог закону
про його нотаріальне посвідчення є
нікчемним.

Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України,
договір купівлі-продажу квартири
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. Отже, до моменту
державної реєстрації договір
купівлі-продажу квартири юридично не є
укладеним.

За змістом ч.2 ст.220 ЦК України ( в
ред.2004 року ) суд може визнати дійсним
нікчемний договір, а не договір, який не
є укладеним. Саме на це звернув увагу
Пленум Верховного Суду України у п. 13
постанови від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними».

У зв'язку з цим, оскільки договір не був
укладеним, суд не може визнати його
дійсним на підставі ст. 220 ЦК.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснень, які
стосувалися суто предмету спору та які
могли бути покладені в основу
прийнятого рішення суду не надали, а
тому, суд не вважає за необхідне
викладати їх в своєму рішенні.

Керуючись ст.ст. 10,11, 57,60, 88, 214, 215-218 ЦПК
України, ст.ст.41,42,47,48,224,227 ЦК України ( в
редакції 1963 року), ст.220 ЦК України, п.13
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними », суд

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири дійсним та визнання права
власності на квартиру, залишити без
задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Київської області протягом 10 днів з дня
його проголошення через Баришівський
районний суд.

Суддя Баришівського районного суду
О. Д. Лисюк