АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8439/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 639/8302/14-ц
Категорія: спори, що виникають із
сімейних правовідносин
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 11 листопада 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на неповнолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з
позовом і просила стягнути з ОСОБА_3 на
її користь аліменти на утримання
неповнолітньої дочки ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від
його щомісячного доходу або встановити
грошову суму аліментів до досягнення
нею повноліття, вказуючи, що вона з
20.09.2006 року перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
за рішенням Жовтневого районного суду
м.Харкова від 18.06.2007 року, від шлюбу
мають дочку ОСОБА_6, яка знаходиться на
її утриманні.

Їх спільна дочка ОСОБА_6 потребує
додаткових витрат на лікування
сколіозу та вегетативної дисфункції,
витрат на індивідуальне навчання,
однак ОСОБА_3 на утримання дочки коштів
не дає, хоча має таку можливість.

В ході розгляду справи ОСОБА_5
звернулася з заявою про уточнення
позовних вимог і, посилаючись на ті ж
обставини, просила, враховуючи стан
здоров'я дочки ОСОБА_6 стягнути з
відповідача аліменти в розмірі 2000 грн.
щомісячно. (а.с.31-32).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 11 листопада 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_5 задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 аліменти на
неповнолітню доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі -
1500 грн. щомісяця з індексацією
відповідно до закону, починаючи з 20.08.2014
року до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказане рішення та ухвалити
нове, яким стягнути з нього на користь
неповнолітньої доньки аліменти в
розмірі 25 % його посадовий оклад, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Вважає рішення суду необґрунтованим та
таким, що постановлено з порушенням
норм матеріального права та
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не надав належної оцінки тій
обставині, що він має постійне місце
роботи, хоча його представник в суді
надавав довідку про його заробітну
плату на посаді заступника
директора-начальника відділу культури
та мистецтва «Регіонального
інформаційного центру» Харківської
обласної ради.

Крім того, суд першої інстанції
неправильно застосував норми ст.ст.182-184
СК України, при визначенні розміру
аліментів у твердій грошовій сумі
прирівнявши до аліментів також і
вимоги про стягнення коштів у зв'язку з
додатковими витратами на дитину, а
також перекрутив пояснення
представника відповідача і за
відсутністю доказів дійшов до
неправильно висновку про встановлений
факт мінливого доходу у відповідача та
наявності у нього іншого прибутку, ніж
зазначеного в довідці з місця роботи.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача підтримав
апеляційну скаргу і просив її
задовольнити, вказуючи, що головуюча в
суді першої інстанції діяла
упереджено, спонукавши позивача ОСОБА_8
до безпідставної зміни позовних вимог,
ігноруючи його доводи про наявність у
відповідача постійного заробітку, та
обґрунтовуючи рішення посиланням на
обставини, які в дійсності не мали
місця. Крім того, представник
відповідача посилався на наявність на
утриманні відповідача непрацездатної
матері, похилого віку, яка має статус
ветерана праці-дитини війни, хворіє,
перенесла операцію.

Позивач ОСОБА_5 апеляційну скаргу не
визнала і просила рішення суду
залишити без змін, вказуючи, що дійсно,
відповідач проживає зі своєю матерю і
іншою жінкою, вона ж змушена проживати
у друзів, а відповідач навіть не бажає з
нею спілкуватися та приймати участь в
утриманні неповнолітньої дочки.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції зміні за
таких підстав.

Статтею 180 СК України передбачено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст.181 СК України аліменти на
дитину присуджуються в частці від
заробітку (доходу) її матері, батька або
в твердій грошовій сумі і виплачується
щомісячно.

Відповідно до ст.182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Аналіз вказаних вимог закону свідчить
про те, що позивач, звертаючись до суду
з вимогою про стягнення аліментів в
твердій грошовій сумі зобов'язана
довести, що відповідач має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, чи мають місце
інші обставини, які свідчать про
неможливість визначення розміру
регулярного доходу платника аліментів,
а також, що платник аліментів, з огляду
на такі доходи, в може забезпечити їх
надання у вказаному нею розмірі.

Судом встановлено, сторонами не
заперечується, що ОСОБА_5 і ОСОБА_3 мають
неповнолітню дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка проживає окремо від батька ОСОБА_3
разом з позивачем і знаходиться на її
утриманні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову і стягнення аліментів з ОСОБА_3 у
твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн.,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 зобов'язаний приймати участь в
утриманні неповнолітньої дочки ОСОБА_6
шляхом сплати аліментів на користь
матері їх дитини, що він має мінливий
дохід, його реальні витрати неможливо
встановити, але він одержує прибуток і
за своїм матеріальним

становищем може сплачувати вказану
суму.

Однак у повному обсязі таким
вирішенням спору колегія суддів
погодитися не може і вважає, що рішення
суду підлягає зміні у зв'язку з
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи в частині визначення
способу стягнення аліментів.

Вирішуючи справу суд першої інстанції
дійшов до правильного висновку
необхідності стягнення аліментів з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання
неповнолітньої ОСОБА_6, визначивши у
відповідності з законом і
встановленими обставинами дату,
починаючи з якої необхідно стягувати
аліменти.

Однак при цьому суд помилково вважав
доведеними позовні вимоги ОСОБА_5 щодо
наявності передбачених ст.184 СК України
підстав для стягнення аліментів у
твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що
представник відповідача в судовому
засіданні 02.10.2014 року повідомив, що
відповідач працює в комунальній
установі, отримує заробітну плату і
просив надати час для отримання
відповідної довідки. Суд задовольнив
вказане клопотання і 16.10.2014 року
представником відповідача через
канцелярію для суду подано клопотання
про залучення до матеріалів справи
наказу та довідки, з якої вбачається, що
ОСОБА_3 працює в комунальному
підприємстві «Регіональний
інформаційний центр» Харківської
обласної ради на посаді заступника
директора-начальника відділу культури
та мистецтва з посадовим окладом у
розмірі 1218 грн.00 коп. (а.с.24-29).

Суд залучив вказані докази до справи,
08.11.2014 року прийняв заяву позивача про
уточнення позовних вимог, розглянув
заяву представника відповідача про
відвід судді, дослідив подані
сторонами докази, а 11.11.2014 року ухвалив
рішення про задоволення позову шляхом
стягнення аліментів в твердій грошовій
сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно.

При цьому суд обґрунтовував рішення
посиланням на пояснення позивача
ОСОБА_5 про мінливий розмір доходу
ОСОБА_3, про наявність у нього
коштовного автомобіля, недобудованого
будинку, про наявність неофіційного
додаткового доходу, на який він у змозі
утримувати себе і родину, а також
вказував, що ці обставини щодо
мінливого неофіційного додаткового
доходу відповідача, начебто,
підтвердив і його представник.

Проте матеріали не містять даних, крім
пояснень позивача ОСОБА_5, які жодним
доказом не підтверджені, щодо
мінливого доходу, додаткових джерел
існування відповідача ОСОБА_3, крім
зазначеного у наданій представником
відповідача довідці про посадовий
оклад у 1218 грн.

Звукозапис перебігу судових засідань
по даній справі також не містить даних
про визнання представником
відповідача вказаних позивачем ОСОБА_5
обставин щодо доходів відповідача.

При вирішенні справи суд не дав
належної оцінки зазначеним обставинам
і, всупереч вимог ст.215 ЦПК України, не
вказав у рішенні, чому він відхилив
наданий представником відповідача
доказ про те, що ОСОБА_3 працює, отримує
заробітну плату.

Факт наявності у відповідача джерела
доходу у виді заробітної плати
підтверджується, крім пояснень
представника відповідача, належними
письмовими доказами, які позивачем не
спростовані.

Посилання позивача на наявність у
ОСОБА_3 престижного легкового
автомобіля і недобудованого будинку
(дачі) не свідчить про наявність
підстав для стягнення аліментів у
твердій грошовій сумі 1500 грн. при
наявності лише даних про посадовий
оклад відповідача у розмірі 1218 грн.
Наявність вказаного майна у
відповідача може мати значення при
вирішенні спору про поділ майна
подружжя.

Судова колегія відхиляє доводи
представника відповідача в тій
частині, що головуючий у справі діяв
упереджено, демонструючи при розгляді
справи прихильність до позивачки і
допомагаючи їй порадами, як такі, що
ґрунтуються лише на суб'єктивному
сприйнятті представника відповідача
обставин справи.

Звукозапис перебігу судових засідань і
письмових матеріалів справи свідчить,
що при розгляді справи у суді першої
інстанції головуючим суддею
задавались позивачу ОСОБА_5 і
представнику відповідача ОСОБА_9 певні
питання, роз'яснювалися процесуальні
права, а також вони попереджалися
головуючим про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій в межах
повноважень, передбачених ч.4 ст.10 та
ст.160 ЦПК України з метою забезпечення
повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування обставин справи.

Помилково зроблені висновки
головуючим у справі при ухваленні
рішення не є свідченням упередженого
відношення до вирішення справи.

Оскільки з належних та допустимих
доказів у справі вбачається, що
відповідач ОСОБА_3 працює і має дохід у
виді заробітної плати, позовні вимоги
ОСОБА_5 підлягають задоволенню
частково, шляхом стягнення з
відповідача на її користь аліментів на
утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6
у відповідності до вимог ст.182 СК
України у розмірі ? частини з усіх виді
доходу (заробітку), починаючи з дня
звернення ОСОБА_5 до суду з позовом і до
досягнення ОСОБА_6 повноліття, але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

При цьому колегія суддів враховує і ту
обставину, що у довідці зазначено лише
посадовий оклад, а аліменти стягуються
з усіх видів доходу, які будуть
визначені у передбаченому законом
порядку (ЗУ №606-Х1У від 21.04.1999р.) під час
виконання рішення суду.

Посилання позивача на необхідність
додаткових витрат не впливають на
вирішення даної справи, оскільки вона,
як це було їй роз'яснено ще в суді
першої інстанції, не позбавлена права
звертатися з відповідним позовом за
ст.185 СК України і ст.3 ЦПК України.

Судові витрати підлягають стягненню з
відповідача у відповідності з вимогами
ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України
«Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.2,3,4
ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 11 листопада 2014 року
змінити.

Позовну заяву ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти
на користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 на
утримання дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі ? частини заробітку (доходу),
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 20.08.2014 року і до досягнення
дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у сумі 243
грн.60 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді: