Справа № 185/3161/14-ц
Провадження № 2/185/1669/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого судді
Болдирєвої У.М.

з участю секретаря Муржиєвої І.О.

представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_4

представника органу опіки та
піклування ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Павлограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
треті особи – ОСОБА_3, орган опіки та
піклування Павлоградської міської
ради про вселення,

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2014 року позивачка звернулась
з позовом до відповідача про вселення,
посилаючись на те, що вона є власником
1/3 частки двокімнатної квартири,
розташованої за адресою АДРЕСА_1.
Власниками квартири також є її
колишній чоловік ОСОБА_7 та малолітня
дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач
зареєстрований та проживає у цій
квартирі. До 29 травня 2012 року позивачка
також проживала у цій квартирі, потім у
результаті ДТП отримала інвалідність
першої групи і тимчасово проживає у
матері, яка за нею доглядає. На даний
час виникла необхідність у продажу
квартири, яка належить матері, оскільки
потрібні гроші на лікування. Однак
відповідач перешкоджає її вселенню в
квартиру за адресою АДРЕСА_1, не надає
їй ключі, тому позивачка згідно
уточнених позовних вимог просить
вселити її у зазначену квартиру.

У судовому засіданні представники
позивачки підтримали позовні вимоги.

Представник позивачки ОСОБА_9 пояснила,
що вона одна доглядає дочку після
травми, отриманої внаслідок ДТП,
потрібні значні кошти на лікування та
реабілітацію, для цього вона має намір
продати квартиру, яка є її особистою
власністю і в якій вона на даний час
проживає разом з дочкою. Тому дочці
необхідно вселитись у квартиру за
адресою АДРЕСА_1, де вона зареєстрована
до цього часу, але не проживає з
поважних причин. У липні 2012 року вона
забрала дочку з лікарні до себе в
квартиру, тому що чоловік відмовився її
забирати, сказав, що вона йому така не
потрібна. Позивачці було встановлено
першу групу інвалідності, але на даний
час стан її здоров'я покращився, вона
самостійно ходить та обслуговує себе,
здатна до самостійного проживання,
однак не може готувати для себе їжу.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні позов не визнав,
посилаючись на те, що відсутній
висновок органу опіки та піклування
щодо можливості вселення позивачки у
квартиру, де проживають діти, спосіб
захисту свого права, обраний
позивачкою, є неналежним, вона не
посилається у позовній заяві на норми
ЖК України. Квартира за адресою АДРЕСА_1
перебуває у частковій власності,
користування нею здійснюється за
згодою співвласників, договору про
користування квартирою не укладено,
тому власники користуються квартирою
на свій розсуд. Вселення позивачки в
квартиру неможливо, оскільки це буде
порушенням діючих санітарних норм, а
також прав її малолітньої дочки, яка є
співвласником квартири. В квартирі
проживають двоє дітей різної статі, які
мають проживати в окремих кімнатах,
вселення позивачки порушуватиме права
дітей. Позивачка потребує постійного
стороннього догляду, а у разі її
вселення в квартиру цей догляд нікому
буде здійснювати, тому це призведе до
погіршення стану її здоров'я. Позов
поданий з метою отримання коштів за 1/3
частку квартири, але позивачка не
зверталась з позовними вимогами про
стягнення грошової компенсації за її
частку у праві власності.

Представник третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що
на його думку позов задоволенню не
підлягає, оскільки у позовній заяві не
такий підпис ОСОБА_6 як у довіреності на
представництво її інтересів, сама
ОСОБА_6 О,А. ніколи не зверталась до
відповідача з проханням вселитися в
квартиру, а довіреність на ім'я ОСОБА_9
не передбачає права звернення до
фізичних осіб. В уточненій позовній
заяві немає посилань на норми права і
вона не відповідає вимогам ст.119 ЦПК
України, у довідці МСЕК зазначено, що
позивачка потребує постійного
стороннього догляду, що передбачає
участь інших осіб у здійсненні цього
догляду. Позивачка не зверталась з
вимогою про стягнення грошової
компенсації її частки у праві
власності на квартиру, обрала
неналежний спосіб захисту свого
порушеного права.

Представник третьої особи – органу
опіки та піклування Павлоградської
міської ради ОСОБА_5 у судовому
засіданні пояснила, що малолітня
ОСОБА_8 під час спілкування з
представниками служби у справах дітей
висловила бажання бачитися з матір'ю.
Позивачка ходить по кімнаті без
сторонньої допомоги, розмовляє, але
невиразно. Позивачка не позбавлена
батьківських прав відносно дочки
ОСОБА_10 і здатна спілкуватися з
дитиною.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін та третіх осіб,
свідків, вивчивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, від шлюбу мають дитину ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 14 жовтня 2008 року (а.с.11)
квартира за адресою АДРЕСА_2 належить
на праві спільної часткової власності
ОСОБА_6 та членам її сім'ї ОСОБА_7 та
ОСОБА_8. Частка кожного співвласника
складає 1/3.

В квартирі зареєстровані власники
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.33).

У судовому засіданні встановлено і не
заперечувалось сторонами, що у травні
2012 року внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
позивачка стала інвалідом першої групи
і проживала у матері ОСОБА_9 за адресою
АДРЕСА_3, яка здійснювала догляд за нею.

Згодом шлюб між сторонами було
розірвано, відповідач 14 травня 2014 року
уклав шлюб з ОСОБА_3 (а.с.70), 07 червня 2014
року від шлюбу народився син ОСОБА_11
(а.с.71).

Фактично на даний час у квартирі за
адресою АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_7,
його дружина ОСОБА_3 та діти ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свідок ОСОБА_12 – мати відповідача у
судовому засіданні пояснила, що син з
позивачкою до моменту ДТП жили дуже
погано, постійно сварилися і це бачила
дитина. Після ДТП вона надавала
матеріальну допомогу на лікування
позивачки, син працював і не міг
доглядати дружину, тому її забрала до
себе мати. Її внучка ОСОБА_8 сказала
працівникам органу опіки та
піклування, що скучає за мамою, але
бабусю ОСОБА_9 не хоче бачити. Сумісне
проживання позивачки з колишнім
чоловіком є неможливим і призведе до
скандалів. Син пропонував представнику
позивачки ОСОБА_9 поступово виплатити
компенсацію вартості її частки у праві
власності, але вона відмовилась.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні
пояснила, що вона допомагала ОСОБА_9 у
догляді за дочкою ОСОБА_14, яка
потрапила в аварію. На даний час ОСОБА_6
сама ходить, одягається, приймає їжу.

Відповідно до ст.4, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і захищає
права, свободи та інтереси осіб у
спосіб, визначений законами України.

Позивач за власним розсудом обирає
спосіб захисту своїх цивільних прав та
інтересів.

Позивачкою обраний спосіб захисту
свого порушеного права шляхом вселення
в квартиру, 1/3 частка якої належить їй
на праві власності, в якій
зареєстровано її місце проживання.

З пояснень представників відповідача
та третьої особи ОСОБА_3 у судовому
засіданні видно, що вони заперечують
проти вселення позивачки у квартиру, що
обмежує права позивачки на
користування належною їй 1/3 часткою
квартири.

За змістом ст.317, 319, 321 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном на власний розсуд, ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності чи обмежений у його
здійсненні.

Стан здоров'я позивачки, а також
проживання у квартирі інших осіб не
позбавляє її права користування
власністю.

Тому позовні вимоги в частині вселення
позивачки до квартири АДРЕСА_4,
підлягають задоволенню.

Позивачка як інвалід першої групи
звільнена від сплати судового збору,
тому судовий збір на користь держави
підлягає стягненню з відповідача як
передбачено ч.3 ст.88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд.

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_6 задовольнити.

Вселити ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_7 судовий збір на
користь держави в сумі 243 (двісті сорок
три) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення

Суддя:

ОСОБА_15