Номер провадження: 22-ц/785/8050/14
Головуючий у першій інстанції Сегеда
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 22 липня 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Феміда та Немезіда»
про стягнення страхового
відшкодування, матеріальної та
моральної шкоди, що заподіяні
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди,-

В С Т А Н
О В И Л А:

У лютому 2014р. ОСОБА_2 звернувся до
Малиновського районного суду м. Одеси
до Моторного (транспортного)
страхового бюро України (далі-МТСБУ»),
ОСОБА_3, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Феміда та Немезіда»
(далі-ТОВ «Феміда та Немезіда») з
позовом про стягнення страхового
відшкодування, майнової та моральної
шкоди, що заподіяні
дорожньо-трансопртною пригодою,
мотивуючи це тим, що 12.10.2012 року о 16 год.
00 хв. у зв`язку із порушенням водієм
ОСОБА_3 п.10.2 Правил дорожнього руху
України (далі-Правила), затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 10.10.2001року №130, відбулося зіткнення
транспортних засобів, внаслідок якого
автомобілі отримали механічні
пошкодження, а позивач зазнав тілесних
ушкоджень.

Вина ОСОБА_3 підтверджується
постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 14.11.2012 року, відповідно
до якої він був визнаний винним у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КпАП України.

Зі змісту довідки № 9088150 про
дорожньо-транспортну пригоду
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3, як власника наземного
транспортного засобу, а саме
автомобіля марки «Мазда 3» д/н НОМЕР_1,
була застрахована СТзДВ «Гарантія»,
про що повідомив останній, і куди після
ДТП із заявою про виплату страхового
відшкодування, та іншими документами
звернувся позивач. 05.11.2012 року за
заявою СТзДВ «Гарантія» була виконана
оцінка вартості матеріального збитку
завданого власнику транспортного
засобу «СНЕRY AMYLET» д/н НОМЕР_2, яка
відповідно до звіту №01879 складає 25035,30
грн., але СТзДВ «Гарантія» відмовило у
виплаті страхового відшкодування,
повідомивши у своєму листі № 1713 від
21.06.2013 року про те, що поліс №АЕ/0024762
від 12.10.2012 року, за яким була
застрахована цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3, вступав в дію
з 00год.00 хв. 13.10.2012 року, а тому в СТзДВ
«Гарантія» відсутні законі підстави
для виплати страхового відшкодування
за ДТП, яке сталося о 16-00 г. 12.10.2012 року.

Позивач зазначав, що після отримання
відмови СТзДВ «Гарантія» у виплаті
страхового відшкодування, він
звернувся з повідомленням про
дорожньо-транспортної пригоди, та з
заявою про виплату страхового
відшкодування до МТСБУ відповідно до
п.4.1 ст.41 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», проте МТСБУ відмовило йому у
виплаті страхового відшкодування,
оскільки неможливо зробити огляд
транспортного засобу «СНЕRY AMYLET» д/н
НОМЕР_2 після дорожньо-транспортної
пригоди, у зв'язку з його відчуженням.

Позивач стверджував, що діями
відповідачів йому були спричинені не
тільки матеріальна шкода, але і
моральні страждання та нервові
переживання, оскільки до теперішнього
часу йому не виплачено страхове
відшкодування. Тому моральну шкоду він
оцінює в розмірі 10000,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд стягнути з МТСБУ
страхове відшкодування в розмірі 24035,30
грн., та компенсацію моральної шкоди в
розмірі 500,00 грн., стягнути з ОСОБА_3 суму
франшизи в розмірі 1000,00 грн. та
компенсацію моральної шкоди в розмірі
10000,00 грн.

Крім того, просив стягнути солідарно з
СТзДВ «Гарантія» та ОСОБА_3 витрати на
правову допомогу в розмірі 6000,00 грн., та
суму судового збору у розмірі 410,35 грн.

В ході розгляду справи
представником позивача надано заяву
про залишення позовних вимог ОСОБА_2 в
частині вимог до ОСОБА_3 про стягнення з
останнього суми страхового
відшкодування у розмірі 25035,30 грн. без
розгляду.

Ухвалою Малиновського районного суду
м.Одеси від 22 липня 2014 року
вищезазначену заяву представника
ОСОБА_2 задоволено, позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми
страхового відшкодування з ОСОБА_3 у
розмірі 25035,30 грн. залишено без
розгляду.

Рішенням Малиновського районного суду
м.Одеси від 22.07.2014 року позов ОСОБА_2 до
Моторного (транспортного) страхового
бюро України, ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Феміда та
Немезіда» про стягнення страхового
відшкодування, матеріальної та
моральної шкоди, що заподіяні
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 суму
франшизи в розмірі 1000 (одна тисяча
гривень) гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2
компенсацію моральної шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в сумі 4000 (чотири тисячі)
гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на
користь ОСОБА_2 суму судового збору в
розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60
коп.

Стягнуто з ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на
користь держави суму судового збору за
вимоги немайнового характеру в розмірі
243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду
Одеської області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Малиновського районного суду
м.Одеси від 22.07.2014 року та прийняти нове
рішення по даній справі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
ухваленні рішення норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Проте, у повній мірі, рішення суду
першої інстанції зазначеним вимогам
не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що:

- 12.10.2012 року о 16 год. 00 хв. ОСОБА_3,
керуючи автомобілем марки «Мазда 3» д/н
НОМЕР_1, рухаючись по вул. Люстдорфська
дорога, в районі будинку №11-а, при
виїзді з АЗС, на проїжджу частину вул.
Люстдорфська дорога, не надав перевагу
в русі автомобілю «СНЕRY AMYLET» д/н НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_2, який
рухався по вул. Люстдорфська дорога,
внаслідок чого скоїв зіткнення. В
результаті автомобілі отримали
механічні пошкодження, а позивач
отримав тілесні пошкодження, що
підтверджується довідкою про
дорожньо-транспортну пригоду №9088150
(а.с.8 зворотний бік).

- Згідно технічного паспорту серії
НОМЕР_4 автомобіль марки «СНЕRY AVYLET» д/н
НОМЕР_2, належить на праві власності
ОСОБА_2

- Причиною зіткнення транспортних
засобів стало порушення водієм ОСОБА_3
п.10.2 Правил дорожнього руху України
(далі-Правила), затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 10.10.2001
року №1306 (а. с. 6).

- Постановою інспектора дізнання
відділу ОМ ДТП, дізнання та розшуку
транспортних засобів, що зникли з місця
ДТП УДАІ ГУМВС України в Одеській
області від 16.10.2012 року в порушенні
кримінальної справи у відношенні
водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
відмовлено у зв'язку з відсутністю в їх
діях складу злочину, передбаченого ч.1
ст.286 КК України (а.с.18).

- Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 14.11.2012 року ОСОБА_3
визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КпАП України (а. с.
19).

- Внаслідок - ДТП автомобілю марки «СНЕRY
AMYLET» д/н НОМЕР_2, який належить на праві
власності ОСОБА_2 були завдані
механічні пошкодження, а саме були
пошкодженні: передня центральна,
бокова ліва, передня ліва частини
автомобіля, що підтверджується
довідками про дорожньо-транспортну
пригоду (а. с. 8).

- На час скоєння ДТП 12.10.2012 року
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3, як власника автомобіля марки
«Мазда 3» р/н НОМЕР_5 не була
застрахована, оскільки зі змісту
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АЕ/0024762 за яким була
застрахована цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3, вбачається,
що строк його дії почався з 00год.00 хв.
13.10.2012 року, в той час як ДТП було скоєне
12.10.2012 року о 16 год. 00 хв.

- Втім помилково вважаючи, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 застрахована СТзДВ «Гарантія»,
позивач після ДТП звернувся до СТзДВ
«Гарантія» з заявою про виплату
страхового відшкодування, та іншими
документами (а.с.16).

- 05.11.2012 року за заявою позивача СТзДВ
«Гарантія» була виконана оцінка
вартості матеріального збитку
завданого власнику транспортного
засобу «СНЕRY AMYLET» д/н НОМЕР_2.

- Згідно звіту про вартість
матеріального збитку завданого
власнику транспортного засобу №01879
оцінка вартості матеріального збитку
завданого власнику транспортного
засобу «СНЕRY AMYLET» д/н НОМЕР_2 складає
25035,30 грн.(а. с. 10-12).

- Листом №1713 від 21.06.2013 року СТзДВ
«Гарантія» відмовила позивачу у
виплаті страхового відшкодування,
оскільки цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3, не була
застрахована, так як поліс №АЕ/0024762 від
12.10.2012 року, за яким була застрахована
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3, вступав в дію з 00год.00 хв. 13.10.2012
року, а тому в СТзДВ «Гарантія»
відсутні законні підстави для виплати
страхового відшкодування за даним ДТП
(а .с. 7).

- Після отримання відмови СТзДВ
«Гарантія» у виплаті страхового
відшкодування, позивач відповідно до
п.4.1 ст.41 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» звернувся до МТСБУ з
повідомленням про ДТП від 09.07.2013 року та
із заявою про виплату страхового
відшкодування (а. с. 40).

- Департаментом врегулювання МТСБУ
було надане доручення ТОВ «ЕАК»
Довіра» на виконання робіт про
проведенню огляду із фотографічною
фіксацією транспортного засобу «СНЕRY
AMYLET» д/н НОМЕР_2 (а. с. 42).

- Листом департаменту врегулювання
МТСБУ №3/1-05/30036 від 29.10.2013 року позивачу
було відмовлено у виплаті страхового
відшкодування, оскільки згідно рапорту
наданого аварійним комісаром
неможливо провести огляд
транспортного засобу «СНЕRY AMYLET» д/н
НОМЕР_2 у зв'язку з його відчуженням (а
.с. 15,41).

Частково задовольняючи позов та
стягуючи з ОСОБА_3 франшизу в сумі 1000
грн. та моральну шкоду в сумі 4000 грн.,
відмволяючи в решті заявлених вимог,
здійснюючи розподіл судових витрат
шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь
позивача судовий збір 243 грн. 60 коп. та в
дохід держави судовий збір за вимоги
немайнового характеру в сумі 243 грн. 60
коп., суд першої інстанції виходив з
того, що:

-винним у скоєнні ДТП постановою суду
визнано ОСОБА_3, цивільна стархова
відповідальність якого застрахована
не була;

- на час звернення позивача в МТСБУ із
заявою про проведення регламентної
виплати, автомобіль «СНЕRY AMYLET» д/н
НОМЕР_2 було ним відчужено, тому в
порушення пп.33.3 Закону він не був
наданий для огляду аварійному
комісару, який був направлений МТСБУ;

- відмовляючи у виплаті страхового
відшкодування, МТСБУ діяло відповідно
до вимог закону, і підстав для
стягнення з МТСБУ на користь позивача
страхового відшкодування немає,
оскільки саме з вини позивача не був
наданий аварійному комісару для огляду
та проведення експертизи пошкоджений
транспортний засіб, який належав
позивачу на праві власності;

- внаслідок ДТП позивачу були
спричиненні тілесні пошкодження, але
від проходження судово - медичного
обстеження останній відмовився, що
підтверджується постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи у відношенні водіїв ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 від 16.10.2012 року (а.с.18). Тому немає
підстав для стягнення з МТСБУ на
користь позивача компенсації
моральної шкоди в розмірі 500,00 грн.;

- оскільки позивач має право на
відшкодування моральної шкоди, то таке
відшкодування відшкодовується особою,
яка на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Такий висновок суду відповідає
встановленим у справі обставинам,
заснований на законодавстві і є
правильним.

Відповідно до п.п.а п.41.1 ст.41 Закону
України Закону України «Про
обов`язкове страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» МТСБУ за рахунок
коштів фонду захисту потерпілих
відшкодовує шкоду на умовах,
визначених цим законом, у разі її
заподіяння транспортним засобом
власник якого, не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність,
крім шкоди, заподіяної транспортному
засобу, який не відповідає вимогам п.1.7
ст.1 цього Закону, та майну, яке
знаходилося в такому транспортному
засобі.

Згідно п.п.33.3 ст.33 Закону України
Закону України «Про обов`язкове
страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди зобов'язаний:
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках
передбачених статтею 41 цього Закону,-
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Повідомлення про страховий випадок
надійшло в МТСБУ 22.07.2013 року.

Підпунктом 33.3 ст.33 Закону України
№1961-1У встановлено, що водій та власник
транспортних засобів, причетних до
дорожньо-транспортної пригоди,
власники пошкодженого майна
зобов'язані зберігати пошкоджене майно
(транспортні засобі) у такому стані, в
якому воно знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, до тих
пір, поки його не огляне призначений
страховиком (у випадках передбачених
статтею 41 цього Закону,-МТСБУ)
представник (працівник, аварійний
комісар або експерт), а також
забезпечити йому можливість провести
огляд пошкодженого майна (транспортних
засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті,
звільняються від обов'язку збереження
пошкодженого майна (транспортних
засобів) у такому стані, в якому воно
знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, у разі
якщо не з їхньої вини протягом десяти
робочих днів після одержання
страховиком (у випадках передбачених
статтею 41 цього Закону,- МТСБУ)
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду його уповноважений
представник не прибув до
місцезнаходження такого пошкодженого
майна.

На час звернення позивача в МТСБУ
автомобіль «СНЕRY AMYLET» д/н НОМЕР_2 було
ним відчужено, тому в порушення пп.33.3
Закону він не був наданий для огляду
аварійному комісару, який був
направлений МТСБУ.

Згідно п.37.1.3. ст.37 Закону України
Закону України «Про обов`язкове
страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати) є
невиконання потерпілим або іншою
особою, яка має право на отримання
відшкодування, своїх обов'язків,
визначених цим Законом, якщо це
призвело до неможливості страховика
(МТСБУ) встановити факт
дорожньо-транспортної пригоди, причини
та обставини її настання або розмір
заподіяної шкоди.

Якщо у зв'язку з відсутністю
документів, що підтверджують розмір
заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не
може оцінити її загальний розмір,
виплата страхового відшкодування
(регламентна виплата) здійснюється у
розмірі шкоди, оціненої страховиком
(МТСБУ).

Страховик має право здійснювати
виплати без проведення експертизи (у
тому числі шляхом перерахування
коштів особам, які надають послуги з
ремонту пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна; у разі невизнання
майнових вимог заявника або з підстав,
визначених статтями 32 та/або 37 цього
Закону, - прийняти вмотивоване
рішення про відмову у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Згоди про розмір та спосіб здійснення
страхового відшкодування між
сторонами не досягнуто. Відповідно до
ст.23 ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Зміни до Закону України Про обов`язкове
страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» щодо
відшкодовування потерпілому-фізичній
особі, який зазнав ушкодження здоров'я
під час дорожньо-транспортної пригоди,
моральної шкоди безпосередньо
страховиком у розмірі 5 відсотків
страхової виплати за шкоду, заподіяну
здоров'юнабрали чинності 05.02.2013 року
(ст. 26-1).

Відповідно до ст.. 22.3. Закону України №
1961-IV в редакції, що діяла на час
укладення договору автоцивільної
відповідальності та на час настання
страхового випадку у жовтні 2012 року,
потерпілому відшкодовується також
моральна шкода, передбачена пунктами
1, 2 частини другої статті 23 Цивільного
кодексу України. Така шкода
відшкодовується у

встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України . При
цьому страховик відшкодовує не більше
ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у
пункті

9.3 статті 9 цього Закону (на той час
ліміт- 25500 грн). Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку
визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо судом встановлено відшкодувати
потерпілому моральну шкоду,
передбачену пунктами 3, 4 частини
другої статті 23 Цивільного кодексу
України, таке відшкодування у
розмірі, визначеному судом, здійснює
особа, яку визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, розмір моральної шкоди
встановлювався судом, а сама моральна
шкода полягала виключно у фізичному
болі та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із її каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, або у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім`ї чи близьких родичів. При цьому за
рішенням суду страховик відшкодував не
більше 5 % від встановленого ліміту
відповідальності, що складав на той час
51000 грн. за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Встановивши, що позивачу внаслідок ДТП
були спричиненні тілесні пошкодження,
але від проходження судово - медичного
обстеження останній відмовився, що
підтверджується постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи у відношенні водіїв ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 від 16.10.2012 року, суд набув
правильного висновку про відстуність
підстав для стягнення з МТСБУ на
користь позивача заявленої ним
компенсації моральної шкоди в розмірі
500,00 грн.

Разом з тим, районним судом, враховано,
що оскільки позивач має право на
відшкодування моральної шкоди, то таке
відшкодування відшкодовується особою,
яка на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку, в
даному випадку завдавачем шкоди ОСОБА_3

Судова колегія погоджується з
обґрунтуванням судом першої інстанції
розміру відшкодування моральної шкоди,
оскільки суд першої інстанції дійшов
висновку про розмір відшкодування
моральної шкоди, завданої позивачам з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо
незаконності рішення суду в частині
відмови у вимогах до МТСБУ в частині
стягнення майнової та моральної шкоди
не можуть бути взятими до уваги,
оскільки не засновані на законодавстві
не відповідають обставинам справи та
не спростовують правильності висновку
районного суду, а фактично зведені до
переоцінки доказів, досліджених судом
у відповідності до вимог ЦПК України та
ґрунтуються на вільному тлумаченні
норм законодавства, яке правильно
застосовано судом першої інстанції.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення в цій частині не вбачається.

Крім того, судом відмовлено у стягненні
судових витрат у вигляді правової
допомоги, сплаченої позивачем
Адвокатському Бюро «ОСОБА_8»,
посилаючись на те, що витрати за
послуги представника у суді нормами
ЦПК України до судових витрат не
віднесені. З цих підстав правова
допомога, яку від імені Адвокатського
Бюро надавалась позивачу компенсації
не підлягає.

При цьому судом встановлено, що
представництво інтересів позивача по
справі здійснювала ОСОБА_6,
повноваження якої, як представника
Адвокатського Бюро «ОСОБА_8»,
посвідчувалися виданою 03.02.2014 року
довіреністю. Підставою видачі
вказаної довіреності зазначався
укладений між ОСОБА_7 та Адвокатським
Бюро «ОСОБА_8», керівником якого є
ОСОБА_8, договір № 11у/02/2014 від 07 лютого
2014 року про надання правової допомоги.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах»:

Перелік витрат сторін (склад витрат),
наведений у статті 87 ЦПК, не є
вичерпним.

Витрати, пов'язані з вчиненням інших
дій, необхідних для розгляду справи, у
разі визнання їх судом необхідними
(наприклад, зберігання речових доказів;
витрати, пов'язані з публікацією в
пресі оголошення про виклик
відповідача; витрати заявника у справі
окремого провадження про відновлення
прав на втрачені цінні папери на
пред'явника, пов'язані з публікацією у
місцевій пресі оголошення про виклик
до суду держателя цінного папера
(стаття 262 ЦПК) тощо) несе сторона, яка
заявила про їх вчинення, а якщо
клопотання заявлено обома сторонами,
то витрати несуть обидві сторони
порівну (п. 46).

Право на правову допомогу гарантовано
статтями 8, 59 Конституції України,
офіційне тлумачення якого надано
Конституційним Судом України (Рішення
від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000;
Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009;
Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

При стягненні витрат на правову
допомогу слід враховувати, що особа,
яка таку допомогу надавала, має бути
адвокатом (стаття 6 Закону України від 05
липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність») або іншим
фахівцем у галузі права незалежно від
того, чи така особа брала участь у
справі на підставі довіреності, чи
відповідного договору (статті 12, 42, 56
ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової
допомоги визначається за домовленістю
між стороною та особою, яка надає
правову допомогу. Разом із тим
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлений Законом
України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» (п. 47).

Підстави, межі та порядок
відшкодування судових витрат на
правову допомогу, надану в суді як
адвокатом, так і іншим фахівцем у
галузі права, регламентовано у пункті 2
частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89
ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний
розмір якої визначено відповідним
законом, про що зазначено в пункті 47
цієї постанови, стягуються не лише за
участь у судовому засіданні при
розгляді справи, а й у разі вчинення
інших дій поза судовим засіданням,
безпосередньо пов'язаних із наданням
правової допомоги у конкретній справі
(наприклад, складання позовної заяви,
надання консультацій, переклад
документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути
документально підтверджені та
доведені (п. 48).

Відсутність документального
підтвердження витрат на правову
допомогу, а також розрахунку таких
витрат є підставою для відмови у
задоволенні вимог про відшкодування
таких витрат.

При таких обставинах у суду першої
інстанції не було підстав для відмови у
відшкодуванні судових витрат
понесених позивачем на правову
допомогу відповідно до поданого
розрахунку, з якого вбачається, що
взагалі Адвокатським Бюро «ОСОБА_8»
було витрачено 7 годин на надання
правової допомоги по даній справі, що
включала первісну консультацію та
правовий аналіз документів - 1 година,
складання позовної заяви - 3 години,
участь в судових засіданнях - 3 години.

Виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати в Україні - 1218 грн. та
приймаючи до уваги положення ст. 1
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» час роботи адвоката становить
487 грн. 20 коп. за годину (1218* 40%). Тому
граничний розмір витрат на правову
допомогу не перевищує 3410 грн. 40 коп.
(487,2*7).

При таких обставинах рішення суду в
частині відмови у стягненні судових
витрат на правову допомогу підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про стягнення витрат
на правову домовогу в сумі 3410 грн. 40
коп.

Як вбачається з роз`яснень
наданих у п. 49 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах»
витрати, пов'язані з публікацією в
пресі оголошення про виклик
відповідача (пункт 6 частини другої
статті 79 ЦПК), відносяться до витрат,
пов'язаних із вчиненням інших дій,
необхідних для розгляду справи (стаття
87 ЦПК). При цьому зазначені витрати на
будь-якій стадії процесу несе позивач,
якщо заявить таке клопотання. У разі
відмови чи ухилення заінтересованої
сторони від оплати цих витрат,
повідомлення відповідача здійснюється
на загальних підставах (статті 74- 76 ЦПК).
Відмова від сплати таких витрат не є
підставою для залишення позову без
розгляду згідно із пунктом 8 частини
першої статті 207 ЦПК.

Після закінчення розгляду справи
витрати, пов'язані з публікацією в
пресі оголошення про виклик
відповідача, підлягають розподілу
судом відповідно до статті 88 ЦПК.

Отже, в розумінні глави 8 ЦПК України
«Судові витрати» та відповідно до
роз`яснень наведених у п. 49 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014
року «Про застосування судами
законодавства про судові витрати у
цивільних справах» до складу судових
витрат відносяться витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача. Не відносяться до
судових витрат - витрати на
відправлення поштової кореспонденції
та телеграм відповідачу, тобто у разі
повідомлення відповідача на загальних
підставах (статті 74- 76 ЦПК).

Тому в цій частині підстави для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції відсутні.

Доводи апеляційної скарги наведеного
висновку суду не спростовують.

Таким чином, судова колегія доходить
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги, внаслідок чого
рішення суду в частині вирішення
питання про розподіл судових витрат
щодо відмови у стягненні витрат на
правову допомогу підлягає скасуванню
з ухваленням в цій частині нового
рішення про відшкодування з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 витрат на правовоу
допомогу в сумі 3410 грн. 40 коп. В іншій
частині підстави для скасування або
зміни рішення відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу адвокатського бюро
„ОСОБА_8" в інтересах ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 22 липня 2014 року в частині
відмови у стягненні судових витрат у
вигляді витрат на правову допомогу -
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
витрати на правову допомогу у розмірі
3410 грн. 20 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова