Справа № 371/591/14-ц Головуючий у І
інстанції Пархоменко В.М.Провадження №
22-ц/780/4553/14 Доповідач у 2 інстанції
Березовенко Р.В.Категорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйової Н.С., Верланова
С.М.при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приват Банк" на
рішення Миронівського районного суду
Київської області від 13 червня 2014 року
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк "Приват
Банк" до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом і просив
стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 22002,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26
квітня 2007 року між ним та ОСОБА_5 був
укладений договір споживчого кредиту,
згідно якого банк надав позичальнику
кредитні кошти на строк з 26 квітня 2007
року по 26 квітня 2008 року у сумі 1585,20 грн.
з умовами сплати за користування
Кредитом відсотків у розмірі 1,0% на
місяць, на суму залишку заборгованості
по кредиту. Відповідач в порушення умов
кредитного договору належним чином
свої зобов'язання по поверненню коштів
не виконував, в результаті чого станом
на 26 березня 2014 року утворилась
заборгованість.

Рішенням Миронівського районного суду
Київської області від 13 червня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
зазначається про те, що судом
неправильно застосовано положення ч. 3
ст. 267 ЦК України, яка регулює позовну
давність, а саме без заяви сторони про
застосування наслідків спливу
позовної давності, також вказував, що
відповідачем у період 2013 - 2014 рік
сплачувалась заборгованість по
кредиту, що свідчить про визнання
Боржником своїх зобов'язань.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення
апеляційної скарги частково із
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові, суд виходив із того, що з
врахуванням Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, умов договору
від 26 квітня 2007 року строк виконання
зобов'язання ОСОБА_5 за кредитним
договором сплив 26 квітня 2008 року.
Оскільки між сторонами кредитного
договору існувала домовленість про
збільшення позовної давності до 5
років, а позов пред'явлено 16 квітня 2014
року, тобто за межами 5 річного строку
позовної давності, то в позові
необхідно відмовити за пропуском
строку позовної давності.

Проте погодитись із вказаними
висновками суду не можна, так як вони
не узгоджуються із вимогами закону.

Судом першої інстанції встановлено,
що 26.04.2007 року між банком та
відповідачем був укладений кредитний
договір № K2XRRX04880111, відповідно до якого
позивач надав відповідачеві кредит у
сумі 1585,20грн. на споживчі цілі зі
сплатою процентів, виходячи зі ставки
12% в рік на суму залишку. Строк дії
договору з 26.04.2007року по 26.04.2008року
включно. (а.с.4)

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав, надавши відповідачеві кредит
у сумі 1 585,20грн.

Відповідач умов кредитного договору
належним чином не виконує, внаслідок
чого станом на 26.03.2014року виникла
заборгованість по сплаті платежів у
сумі 22002,77 грн. з яких: заборгованість за
процентами - 8626,12 грн.; заборгованість
по комісії - 2466,88 грн.; 11386,63 грн. - пеня; а
також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та
правил надання банківських послуг: 500
грн. штраф (фіксована частина), 1023,94грн.
штраф (процентна складова).

Пунктом 5.5 терміни позовної давності
визначено тривалістю 5 років.

Правильно встановивши вказані
обставини, суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, які регулюють
позовну давність.

Згідно із ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Статтею 259 ЦК України визначено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що сторони
перебувають у договірних
правовідносинах щодо надання -
повернення споживчого кредиту.

На час звернення позивача в суд
із позовом сплив строк позовної
давності у 5 років, встановлений
сторонами договору.

Однак, відповідно до ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Таким чином законом визначено, що
позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у
спорі.

ОСОБА_5 заяву про застосування
наслідків спливу позовної давності
в суді першої інстанції не подавав.

Посилання суду першої інстанції
на те, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув і позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується судом
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі не можуть прийматись до
уваги із таких підстав.

Постановою Верховного Суду України від
20.11.2013 року у справі 6-126цс13, розглянутій
в порядку перегляду з підстав,
передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України,
висловлена правова позиція, згідно
якої п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою частиною 11 статті 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

За вказаних обставин відмова в
позові за пропуском строку позовної
давності без дотримання порядку,
встановленого ст. 267 ЦК України,
суперечить нормам матеріального
права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_5
взяте на себе зобов'язання щодо
поверненню кредиту не виконав.

Договором встановлено, що в разі
невиконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором
з нього підлягає стягненню крім
заборгованості за кредитом і
процентами за користування ним,
штрафні санкції та неустойка(пеня).

Пунктом 3.2.5. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) зазначено, що Позичальник
доручає Банку списувати кошти із всіх
своїх поточних рахунків у валюті
Кредиту або у валюті, відмінної від
валюти Кредиту, при наявності на них
необхідної суми коштів, не наданих у
Кредит, у межах сум, які підлягають
сплаті Банку за Заявою та цими Умовами,
при настанні строків платежів
(здійснювати договірне списання).
Списання коштів здійснюється
відповідно до встановленого
законодавства порядком. У випадку
недостатності чи відсутності у
Позичальника коштів у національній
валюті України для погашення
заборгованості за кредитом у
національній валюті України і/чи
відсотків за його користування, і/чи
винагороди, і/чи штрафів (пені), Банк має
право на списання коштів в іноземній
валюті, у розмірі, еквівалентному сумі
заборгованості по кредитно -
заставному договору в національній
валюті України на дату погашення, і
порядок стягненої іноземної валюти на
Міжбанківському валютному ринку
України далі МВРУ (за курсом МВРУ для
цієї операції на дату її проведення), з
відшкодуванням Банку витрат на сплату
зборів, комісій і вартості наданих
послуг. При цьому Позичальник доручає
Банку оформити заявку на продаж
іноземної валюти на МВРУ від імені
Позичальника.

Пунктом 3.3.5. вказаних Умов передбачено,
що списувати кошти з поточних рахунків
Позичальника, згідно п. 3.2.5. цих Умов,
при настанні строків платежів,
передбачених цими Умовами та Заявою, у
межах належних до сплати Банку сум.

Отже, списання коштів з карткового
рахунку відповідача, яке проводилося
банком протягом 2013 - 2014 років (проти
якого не заперечував відповідач)
свідчить про те, що він визнавав свій
обов'язок щодо сплати заборгованості і
відповідно до ст. 164 ЦК України перебіг
позовної давності преривався.

Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, так як
висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом неправильно
застосовано норми матеріального права,
рішення суду підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення, яким позов
задовольнити частково.

Отже, в цілому, стягненню з ОСОБА_5 на
користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 12225,90 грн., з яких:
заборгованість за процентами - 8626,12
грн., заборгованість по комісії - 466,08
грн., 1609,84 грн. - пеня, а також штрафи
відповідно до п.5.3 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн.
штраф (фіксована частина), 1023,94 грн.
штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стягненню частково (в межах
задоволених позовних вимог) з ОСОБА_5
на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
підлягають судові витрати в сумі 182,70
грн.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного банку Комерційний банк
«Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду
Київської області від 13 червня 2014 року -
скасувати і ухвалити нове рішення:

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного банку
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним
договором в розмірі 12 225,90 грн., з яких:
заборгованість за процентами - 8626,12
грн., заборгованість по комісії - 466,08
грн., 1609,84 грн. - пеня, 500 грн. штраф, 1023,94
грн. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного банку
Комерційний банк «Приватбанк»
судові витрати в сумі 182,70 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання ним законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С. Воробйова

С.М. Верланов