АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9832/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Янжула О. С. Доповідач - Каратаєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства "Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат" та
ОСОБА_4 на рішення Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 07 жовтня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства "Марганецький
гірничо - збагачувальний комбінат" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, -

в с т а н о в и л а:

07 жовтня 2014 року Марганецьким
міським судом Дніпропетровської
області ухвалено рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_4 до ПАТ
«Марганецького ГЗК» про стягнення
заборгованості по заробітній платі.

Стягнуто з ПАТ «Марганецький ГЗК»
на користь ОСОБА_4 заробітну плату за
період вимушеного прогулу з вересня 2013
року по листопад 2013 року в сумі 10 086 грн.
16 коп.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат та допущено негайне
виконання рішення в частині стягнення
середнього заробітку за один в місяць в
сумі 7417 грн.74 коп.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ПАТ «Марганецький ГЗЖ»
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_4
відмовити.

ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким стягнути з ПАТ
«Марганецький ГЗЖ» заборгованість по
заробітній платі у розмірі 23 661, 53 грн.
та допустити негайне виконання в
частині стягнення середньої
заробітної плати за один місяць 7 414 грн.
74 коп.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу ПАТ
«Марганецький ГЗК» задовольнити в
повному обсягу, скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
котрим суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, прийняте на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
при прийнятті рішення суд вирішує,
зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та якими доказами це
підтверджується, чи є інші фактичні
дані, що мають значення для вирішення
справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої
інстанції не врахував.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції ї ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
неправильне застосування норм
матеріального права.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_4 переведено 01.05.2011 року на
шахту № 9/10 підземним гірничоробочим
очисного забою 5 розряду, згідно
розпорядження № 36 від 20.04.2011 року по ПАТ
«Марганецький ГЗК», що підтверджується
копії трудової книжки (а.с. 12).

29.07.2011 року та 14.04.2012 року із
ОСОБА_4 сталися нещасні випадки,
пов'язані з виробництвом, в зв'язку із
чим, відповідно до рекомендацій ВКК КЗ
«Марганецька центральна міська
лікарня», відповідач потребує легкої
праці на поверхні. Згідно до довідки
ВКК № 116/12 від 22 липня 2013 року ОСОБА_4
рекомендовано переведення на легшу
працю на поверхні, строком на один
місяць з 17 липня 2013 року.

Наказом по ПАТ «Марганецький гірничо-
збагачувальний комбінат» № 959 від 09
липня 2013 року встановлено простій з 10
липня 2013 року по 31 грудня 2013 року для
працівників, які переводяться на
підставі довідок МСЕК та ЛКК на легку
працю на шахті N 9/10. Згідно наказу N 1296
від 09 вересня 2013 року до наказу № 959 від
09 липня 2013 року внесені зміни.

Відповідно до розпорядження № 868 від 22
липня 2013 року ОСОБА_4 було надано
роботу, згідно медичної рекомендації з
17 липня 2013 року до 16 серпня 2013 року
гардеробником 2 розряду шахти № 9/10 з
оплатою праці за виконану роботу, але
не нижче середнього заробітку, з яким
відповідача було ознайомлено, про що є
його підпис.

Згідно до довідки ВКК № 135/15 від 16
серпня 2013 року ОСОБА_4 рекомендовано
переведення на легшу працю на поверхні,
строком на один місяць з 16 серпня 2013
року.

Відповідно до розпорядження № 940 від 16
серпня 2013 року ОСОБА_4 було надано
роботу, згідно медичної рекомендації з
16 серпня 2013 року до 10 вересня 2013 року
гардеробником 2 розряду шахти № 9/10 з
оплатою праці за виконану роботу, але
не нижче середнього заробітку, з яким
відповідача було ознайомлено, про що є
його підпис.

Згідно до довідки ВКК № 154/10 від 16
вересня 2013 року ОСОБА_4 рекомендовано
переведення на легшу працю на поверхні,
строком на один місяць з 15 вересня 2013
року.

Відповідно до розпорядження № 997 від 16
вересня 2013 року ОСОБА_4 не було надано
роботу, згідно медичної рекомендації, в
зв'язку з тим, що на комбінаті були
відсутні вакантні робочі місця, тому з
15 вересня 2013 року до 14 жовтня 2013 року
його було переведено у режим простою з
оплатою, відповідно до ст. 113 КЗпП
України в розмірі 2/3 частини тарифної
ставки присвоєного розряду, з
розпорядженням відповідача було
ознайомлено.

Згідно до довідки ВКК № 171/13 від 15
жовтня 2013 року ОСОБА_4 рекомендовано
переведення на легшу працю на поверхні,
строком на один місяць з 15 жовтня 2013
року.

Відповідно до розпорядження № 1139 від 28
жовтня 2013 року ОСОБА_4 не було надано
роботу, згідно медичної рекомендації, в
зв'язку з тим, що на комбінаті були
відсутні вакантні робочі місця, тому з
15 жовтня 2013 року до 14 листопада 2013 року
його було переведено у режим простою з
оплатою, відповідно до ст. 113 КЗпП
України в розмірі 2/3 частини тарифної
ставки присвоєного розряду, з
розпорядженням відповідача було
ознайомлено.

Згідно до довідки ВКК № 196/6 від 15 жовтня
2013 року ОСОБА_4 рекомендовано
переведення на легшу працю на поверхні,
строком на один місяць з 15 жовтня 2013
року.

Відповідно до розпорядження № 1139 від 26
листопада 2013 року ОСОБА_4 не було надано
роботу, згідно медичної рекомендації, в
зв'язку з тим, що на комбінаті були
відсутні вакантні робочі місця, тому з
28 листопада 2013 року до 27 грудня 2013 року
його було переведено у режим простою з
оплатою, відповідно до ст. 113 КЗпП
України в розмірі 2/3 частини тарифної
ставки присвоєного розряду, з
розпорядженням відповідача було
ознайомлено.

Відповідно до наказу №1759 від 29.11.2013
року, всі структурні підрозділи ПАТ
«Марганецький ГЗК» з 01.12.2013 року по
28.02.2014 року знаходяться у стані простою.

Дослідивши вказані обставини, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
посилання ПАТ «Марганецький ГЗК» на
неможливість тимчасового переведення
при вирішенні спорів такого роду не
може бути прийнято до уваги, оскільки
ні ч. 1 ст. 170 КЗпП України, ні ст. 35 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» не ставлять виникнення
обов'язку власника від наявності такої
можливості, бо законодавець виходить з
того, що власник завжди має можливість
використовувати працю осіб, які
потребують за станом здоров'я
переведення на легшу роботу, в зв'язку
з чим час знаходження ОСОБА_4 в період з
вересня 2013 року по листопад 2013 року в
простої вимушеним прогулом.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими висновками, оскільки із
позовної заяви та пояснень позивача
вбачається, що він незгоден з тим, що
адміністрацією підприємства
видавалися накази про знаходження у
стані простою та оплата праці
здійснювалась відповідно до ст..113 КЗпП.
Суд першої інстанції вказані обставини
до уваги не взяв, не з'ясував питання
законності та обгрунтованості
вказаних розпоряджень, а припустився
лише обговоренню питання щодо
правильності нарахування заробітної
плати.

Згідно ст.. 170 КЗпП України встановлено,
що працівників, які потребують за
станом здоров'я надання легшої роботи,
власник або уповноважений ним орган
повинен перевести, за їх згодою, на таку
роботу у відповідності з медичним
висновком тимчасово або без обмеження
строку. При переведенні за станом
здоров'я на легшу нижчеоплачувану
роботу за працівниками зберігається
попередній середній заробіток
протягом двох тижнів з дня переведення,
а у випадках, передбачених
законодавством України, попередній
середній заробіток зберігається на
весь час виконання нижчеоплачуваної
роботи або надається матеріальне
забезпечення за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням.

Відповідно до ст. 31 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" за згодою потерпілого
роботодавець зобов'язаний надати йому
рекомендовану ЛКК або МСЕК роботу за
наявності відповідних вакансій.

За потерпілим, тимчасово
переведеним на легшу нижчеоплачувану
роботу, зберігається його
середньомісячний заробіток на строк,
визначений ЛКК, або до встановлення
стійкої втрати професійної
працездатності. Якщо у встановлений
ЛКК або МСЕК строк роботодавець не
забезпечує потерпілого відповідною
роботою, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків сплачує
потерпілому страхову виплату у розмірі
його середньомісячного заробітку.
Середньомісячний заробіток,
обчислюється в порядку, передбаченому
ст. 34 цього Закону.

Матеріали справи свідчать про те,
що відповідачем за умови наявності
такої можливості позивачу надавалась
інша робота з легкими умовами праці,
яка оплачувалась відповідно до діючого
законодавства, що не заперечується
позивачем.

Одночасно позивачем, який вважає,
що він необґрунтовано знаходився у
стані простою просить визнати це
вимушеним прогулом, однак не оспорює
відповідні накази по підприємству щодо
знаходження підрозділів, працівників
та самого підприємства в стані простою.
Таким чином, позивач визнає факт
знаходження в стані простою.

Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог. Згідно до
ст.ст. 10, 60 ЦПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

За таких умов, колегія суддів
вважає, що на правовідносини, які
склалися між позивачем та відповідачем
розповсюджується дія ст. 31 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
відповідно до яких якщо у встановлений
ЛКК або МСЕК строк роботодавець не
забезпечує потерпілого відповідною
роботою, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків сплачує
потерпілому страхову виплату у розмірі
його середньомісячного заробітку.
Середньомісячний заробіток,
обчислюється в порядку, передбаченому
ст. 34 цього Закону.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат"
задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково

Рішення Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 07
жовтня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства "Марганецький гірничо -
збагачувальний комбінат" про стягнення
заборгованості по заробітній платі
відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді