У Х В А Л А

17 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової
Є.П., Леванчука А.О.,

Мазур Л.М., Маляренка А.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 та її
представника за довіреністю ОСОБА_4 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 серпня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи: Головне управління юстиції у м.
Києві, Дев'ята київська державна
нотаріальна контора, Реєстраційна
служба Головного управління юстиції у
м. Києві, Комунальне підприємство
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину, визнання
неукладеним договору, визнання права
власності та витребування майна,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, мотивуючи вимоги тим, що
ОСОБА_8 на праві власності належала
квартира АДРЕСА_1, яку вона 05 квітня 1995
року заповіла у рівних частинах ОСОБА_5
та ОСОБА_9, а 24 вересня 2003 року склала
заповіт, яким заповіла спірну квартиру
ОСОБА_3

Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8
померла.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 30 березня 2005 року
заповіт, складений 24 вересня 2003 року,
було визнано недійсним та видано
ОСОБА_5 22 грудня 2008 року свідоцтво про
право на спадщину за заповітом.

28 жовтня 2010 року ОСОБА_5 на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу продала спірну
квартиру ОСОБА_6, проте останній за
собою права власності на вказану
квартиру в Комунальному підприємстві
«Київське міське БТІ і реєстрації
права на об'єкти права нерухомого
майна» не зареєстрував.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 04 серпня 2011 року
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 30 березня 2005 року
скасовано у зв'язку з нововиявленими
обставинами та 05 лютого 2013 року
ухвалено нове рішення про відмову
ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог
про визнання недійсним заповіту від 24
вересня 2003 року.

Посилаючись на те, що заповіт від 24
вересня 2003 року, складений на її ім'я, є
чинним, вона прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_8, звернувшись із
відповідною заявою до нотаріальної
контори, просила визнати недійсним та
скасувати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 22
грудня 2008 року, видане ОСОБА_5; визнати
неукладеним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 28 жовтня 2010 року;
визнати за нею право власності на
квартиру, витребувати квартиру із
незаконного володіння відповідачів
шляхом їх із сім'ями виселення зі
зняттям із реєстрації та її вселення до
квартири.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 16
липня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 22 грудня 2008 року, видане
ОСОБА_5 Дев'ятою київською державною
нотаріальною конторою на підставі
заповіту ОСОБА_8 від 05 квітня 1995 року та
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 30 березня 2005 року в справі №
2-179/05.

Визнано неукладеним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 28
жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 із
незаконного володіння ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 шляхом їх виселення та членів
їхніх сімей із квартири.

Вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
27 березня 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_10,
задоволено частково, заочне рішення
Солом'янського районного суду
м. Києва від 16 липня 2013 року в частині
визнання неукладеним договору
купівлі-продажу спірної квартири від 28
жовтня 2010 року та в частині
витребування квартири із незаконного
володіння ОСОБА_5 шляхом виселення її
та членів її сім'ї із спірної квартири
скасовано та ухвалено в цих частинах
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, а в іншій частині
рішення місцевого суду залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 серпня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_10, подану в
інтересах ОСОБА_6, задоволено частково,
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 16 липня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 27
березня 2014 року в частині вирішення
позову ОСОБА_3 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, виданим 28 грудня 2008 року
ОСОБА_5, залишено без змін.

В іншій частині рішення апеляційного
суду м. Києва від 27 березня 2014 року
скасовано, справу у цій частині
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

У листопаді 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від ОСОБА_3 та її представника за
довіреністю ОСОБА_4 надійшла заява про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 серпня 2014 року в частині
скасування рішення апеляційного суду
та передачі справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ч. 1 ст. 11, ст. 204, ч. ч. 2, 3 ст. 215,
ст. ст. 387, 388, 1218 ЦК України.

Заява ОСОБА_3 та її представника за
довіреністю ОСОБА_4 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 серпня 2014 року надійшла
разом з клопотанням про поновлення
пропущеного строку на її подання.

Відповідно до ст. 356 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень подається
протягом трьох місяців з дня ухвалення
судового рішення, щодо якого подається
заява про перегляд, а тому заява ОСОБА_3
та її представника за довіреністю
ОСОБА_4 подана в передбачені цією
статтею строки.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права заявники
посилаються на:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
апеляційного суду м. Києва від
18 грудня 2013 року у справі за позовом
про витребування майна з чужого
незаконного володіння та спонукання до
вчинення певних дій, якою оскаржуване
рішення апеляційного суду про відмову
в задоволенні позовних вимог
скасовано, а рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 08
липня 2013 року про часткове задоволення
позовних вимог залишено в силі;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 березня 2014
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 грудня 2013 року в справі за
позовом про витребування майна з
чужого незаконного володіння та
визнання права власності, якою
відмовлено у відкритті провадження у
справі з підстав, встановлених п. 5 ч. 4
ст. 328 ЦПК України;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 березня 2014
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 16 грудня 2013 року в справі за позовом
про визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, визнання права
власності на квартиру, стягнення
збитків, витребування майна з чужого
незаконного володіння та позовом про
визнання особи такою, що втратила право
користування квартирою, виселення та
вселення до квартири, якою відмовлено у
відкритті провадження у справі з
підстав, встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня 2014
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
апеляційного суду м. Києва від
15 січня 2014 року в справі за позовом про
визнання права власності в порядку
спадкування та витребування майна з
чужого незаконного володіння, якою
оскаржуване рішення апеляційного суду
про визнання за Особою-1 права
власності на квартиру в порядку
спадкування за законом після смерті
Особи-3 залишено без змін;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 квітня 2014
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Деснянського районного суду
м. Чернігова від 01 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 20 січня 2014
року в справі за позовом про визнання
правочину недійсним, витребування
майна з чужого незаконного володіння,
усунення перешкод у користуванні
квартирою та виселення, якою
оскаржувані рішення про задоволення
позовних вимог скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 квітня 2014
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Центрального районного суду
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 15 серпня 2011 року та рішення
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 19 грудня 2011
року в справі за позовом про
витребування майна, якою рішення суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог та рішення
суду апеляційної інстанції про
задоволення позовних вимог скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 08 травня 2014
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Ленінського районного суду
м. Харкова від 25 лютого 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 15 квітня 2014 року в справі за
позовом про витребування майна з
чужого незаконного володіння, якою
відмовлено у відкритті провадження у
справі з підстав, встановлених п. 5 ч. 4
ст. 328 ЦПК України;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 травня 2014
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 15 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 06 березня
2014 року в справі за позовом про
визнання договору неукладеним та
стягнення коштів, якою оскаржувані
судові рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог залишено
без змін;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 червня 2014
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 19 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 25 березня 2014
року в справі за позовом про визнання
правочину недійсним, витребування
майна і визнання права власності на
майно та зустрічним позовом про
стягнення грошової суми, відшкодування
моральної шкоди, завданої
неправомірними діями, якою оскаржувані
рішення про задоволення первісних
позовних вимог та про часткове
задоволення зустрічних позовних вимог
залишено без змін;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 червня 2014
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 01 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 13 травня 2014 року
в справі за позовом про визнання
договору дарування неукладеним та
таким, що не набув правових наслідків,
якою відмовлено у відкритті
провадження у справі з підстав,
встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 червня 2014
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 03 квітня 2014 року в справі за позовом
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним та витребування мана з
чужого володіння, якою відмовлено у
відкритті провадження у справі з
підстав, встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 липня 2014 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 23 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 12 червня 2014 року в справі за позовом
про визнання кредитного договору
неукладеним, якою відмовлено у
відкритті провадження у справі з
підстав, встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 7
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України», постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України.

За викладених обставин ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 серпня 2014 року в частині,
про перегляд якої просять заявники, не
може бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
5 ЦПК України, оскільки справу в цій
частині направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції, тобто спір
остаточно не вирішено та не
застосовано норми матеріального права
для вирішення спору по суті в
оскаржуваній частині.

Оскільки скасування судових рішень та
направлення справи на новий розгляд
віднесені до процесуальних підстав,
тому наведені заявниками доводи щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права не містять ознак,
які відповідно до вимог вищевказаної
норми є підставами для перегляду
судового рішення.

Із урахуванням вищевказаного колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 серпня 2014 року Верховним
Судом України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Головне
управління юстиції у м. Києві, Дев'ята
київська державна нотаріальна контора,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві,
Комунальне підприємство «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна», приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину, визнання неукладеним
договору, визнання права власності та
витребування майна, за заявою ОСОБА_3 та
її представника за довіреністю ОСОБА_4
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 серпня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:

Є.П. Євграфова

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко