Провадження №2/522/9219/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014 року, Приморський районний суд м.
Одеси, у складі :

головуючого судді - Турецького О.С.,

при секретарі - Гасуляк С.Г.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
відповідача - ОСОБА_3, представника
відповідача - ОСОБА_4, представника
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Приморського
районного суду м. Одеси, цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за
участю третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради, третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу, ОСОБА_6, про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, визнання
права власності, скасування державної
реєстрації права власності та
стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним
вище позовом та просив суд, згідно
останніх уточнень від 11.12.2014 року,
визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_3 28.01.2014 року, зареєстровано в
реєстрі за № 46, - недійсним; визнати
право власності на вищевказану
квартиру за ОСОБА_3; скасувати державну
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1; стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову суму в
розмірі 495.600,00 грн. - сума продажу
квартири, 30.000 грн. - витрати на правову
допомогу, 4.920,00 грн. - послуги нотаріуса,
та сплата держмита, 3.904,00 грн. - судовий
збір, забезпечення доказів.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, ОСОБА_1 в своєму позові
посилається на наступне.

28.01.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачкою ОСОБА_3 було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1.

Продаж вчинено, згідно договору
купівлі-продажу, за 141.244,00 грн., проте,
позивач зазначає, що фактично ОСОБА_3
продала вищезазначену квартиру за
28.000,00 тисяч доларів США, про що складено
відповідну розписку, гроші продавець
перерахувала у присутності нотаріуса
ОСОБА_6, після чого договір
купівлі-продажу було підписано
сторонами.

Пунктом 3 Договору зазначено, продавець
свідчить, що відчужувана квартира є
приватною власністю, на момент
укладення цього договору, нікому
іншому не продана, не подарована, іншим
способом не відчужена, під заставою, в
тому числі податковою забороною
(арештом) не перебуває.

Згідно п. 4 Договору продавець свідчить,
що відсутній судовий спір щодо неї

Однак, всупереч домовленості сторін,
відповідач продав вищезазначену
квартиру, яка на момент складення
правочину була арештована Приморським
районним судом м. Одеси ухвалою від 29
липня 2013 року по справі № 1522/5975/12 за
позовом ОСОБА_7 до Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання права користування
житловим приміщенням та зобов'язання
укласти договір найму.

Таким чином, на час укладення спірного
правочину існував спір з приводу
квартири АДРЕСА_1, чим порушено умови
договору.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги, з
урахуванням уточнень від 11.12.2014 року,
підтримали та просили задовольнити в
повному обсязі, представник
відповідача проти задоволення позову
заперечував, надав письмові
заперечення на позов, в яких зазначив,
що на час укладення договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
28.01.2014 року, були відсутні будь-які
заборони стосовно предмету договору, а
позовні вимоги необґрунтовані та не
підтверджені належними доказами,
представник третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору
залишив вирішення даного спору на
розгляд суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, приватний
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу, ОСОБА_6, до
судового засідання не з'явився, надав
письмову заяву про розгляд справи в
його відсутність.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка
бере участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

З'ясувавши обставини, якими сторони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, правовідносини сторін, що
випливають з таких обставин,
вислухавши учасників цивільного
процесу, перевіривши їх доводи
наявними в справі доказами, дослідивши
матеріали справи, надавши їм правову
оцінку, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає повністю,
виходячи з наступного.

Як випливає з матеріалів справи та
пояснень учасників цивільного процесу,
відповідно до договору купівлі-продажу
від 12.07.2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8
передали у власність ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1. Вказаний договір було
нотаріально посвідчено та на виконання
вимог ст.182 ЦК України зареєстровано у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

На момент продажу, відповідно до
укладеного договору, спірна квартира
належала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві
приватної спільної часткової
власності на підставі Свідоцтва про
право власності на житло, виданого
Департаментом міського господарства
Одеської міської ради 20.02.2013 р..

Належність квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_9
спірної квартири було перевірено
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
при укладенні 28.01.2014 року договору
купівлі-продажу квартири квартиру
АДРЕСА_1 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Таким чином, ОСОБА_3 придбала спірну
квартиру у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та
враховуючи вищевикладене, будь-які
сумніви щодо дійсності укладеного
правочину були відсутні.

В подальшому, ОСОБА_3, як добросовісний
набувач, продала належну їй спірну
квартиру ОСОБА_1, що підтверджено
договором купівлі-продажу від 28.01.2014 р.
Відповідно до п.4 вказаного договору,
відсутність заборони відчуження та
обтяження іпотекою квартири
підтверджується витягами за
результатом пошуку інформації про
зареєстровані речові права, їх
обтяження на об'єкт нерухомого майна у
порядку доступу нотаріусів до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 28.01.2014р.,
сформованими приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 №45072023 та №45072651. У
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна про податкові застави інформація
про перебування квартири під
податковою заставою відсутня, що
підтверджено витягом із зазначеного
реєстру за №4329092, сформованим
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_11

Отже, при укладанні договору від 28.01.2014
р. приватним нотаріусом належним чином
було перевірено та встановлено, що
будь-які заборони та обтяження на
спірну квартиру були відсутні.

Таким чином, посилання позивача щодо
неналежного виконання відповідачкою
пунктів 3 та 4 договору від 08.01.2014 р. є
безпідставними, адже в реєстрі на день
укладання правочину дійсно не було
зареєстровано будь-яких заборон та
обтяжень на спірну квартиру, що
підтверджено нотаріусом.

Щодо наявності спору, предметом якого є
вказана квартира слід зазначити
наступне.

В провадженні Приморського районного
суду м. Одеси знаходилась цивільна
справа № 1522/5975/12 за позовом ОСОБА_7 до
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про визнання
права користуватися житловим
приміщенням та зобов'язання укласти
договір.

20.03.2012 року суд ухвалив заочне рішення
по даній справі, яким позовні вимоги
задовольнив, визнав за ОСОБА_7 право
користуватися квартирою АДРЕСА_1,
зобов'язав Приморську районну
адміністрацію укласти договір
житлового найму.

Однак, 23.07.2013 року судом було задоволено
заяву заступника прокурора
Приморського районну м. Одеси про
перегляд зазначено вище заочного
рішення.

В подальшому, Приморським районним
судом м. Одеси 29.07.2013 р. було винесено
ухвалу про забезпечення позову, а 17.03.2014
р. ухвалу про залишення позову без
розгляду.

ОСОБА_3 не була залучено до розгляду
вказаної справи.

Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Слід зазначити, що предметом розгляду
вказаної цивільної справи було
вирішення питання щодо зобов'язання
укласти договір найму.

В свою чергу, а ні свідоцтво на право
власності на житло, а ні договір
купівлі-продажу від 12.07.2013 року, а ні
договір купівлі-продажу від 28.01.2014 року
ніким не оскаржені.

Серед іншого, позивач просив суд
визнати договір купівлі-продажу від
28.01.2014 року недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

ОСОБА_1 в якості аргументації цієї
вимоги вказує на ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК
України.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ
від 06.11.2009 р. N 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
необхідно враховувати, що згідно із
статтями 4, 10 та 203 ЦК (435-15 ) зміст
правочину не може суперечити ЦК, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК України, міжнародним договорам,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.
Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України.

Однак, оскаржуваний правочин було
укладено із дотриманням всіх положень
чинного законодавства України. Крім
того, навіть в позовній заяві не
зазначено жодної норми чинного
законодавства України, яку порушено
під час укладання вказаного договору.

Відповідачка як добросовісний набувач,
в межах своїх повноважень як власника,
уклала з позивачем оскаржуваний
договір, відповідно до якого продала
квартиру АДРЕСА_1. Між покупцем та
продавцем було досягнуто згоди з усіх
істотних умов договору, дотримано та
виконано всі умови, що є характерними
для даного виду правочинів, в тому
числі договір було нотаріально
посвідчено. Таким чином, посилання
позивача на те, що правочин не був
спрямований на реальне настання
наслідків, що обумовлені ним, не
знаходять свого об'єктивного
підтвердження та є лише особистою
думкою та припущенням позивача.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України - кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України
встановлено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України у спорі про
визнання договору недійсним від 26.12.2013
р., котрий був зроблений судом при
розгляді справі № 6-94 цс 13, однією з
обов'язкових умов визнання договору
недійсним є порушення у зв'язку з його
укладенням прав та охоронюваних
законом інтересів позивача. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, а
позивач посилається на формальне
порушення закону, у суду немає правових
підстав для задоволення позову.

Позивачем не вказано у позовній заяві,
які саме права та охоронювані законом
інтереси порушено договором
купівлі-продажу від 28.01.2014 р., що
враховуючи вказаний висновок вказує на
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

В прохальній частині позову позивач
просить стягнути з відповідачки кошти
у розмірі 30.000,00 грн.(витрати на правову
допомогу) та 4.920, 00 грн.(послуги
нотаріуса та сплата держмита), а також
судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України до
судових витрат, серед іншого, належать
і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України,
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Однак, витрати пов'язані з правовою
допомогою, які поніс позивач не
підтверджені документально. Жодних
розрахунків щодо визначення та
обґрунтування витрат на правову
допомогу, а також підтвердження витрат
на послуги нотаріуса та держмито до
суду позивачем не надано.

Таким чином, зважаючи на те, що відсутні
підстави для визнання договору
купівлі-продажу від 28.01.2014 р. недійсним,
суд дійшов висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 18, 60, 114, 209, 212-215, 218, 294
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд міста Одеси
шляхом подачі скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подавати апеляційну скаргу
протягом 10-ти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
О.С.Турецький

25 грудня 2014 року