АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

Справа №754/9873/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/10616/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Галась
І.А.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

12 листопада 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі:
головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко
Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:
Басюк Ю.В.

за участю : представника позивача -
ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє
на підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_6 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 26 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_8 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15
березня 2011 року між ним та відповідачем
укладено Договір позики, відповідно до
умов якого він передав ОСОБА_6 у борг
грошові кошти в сумі 1 500 000 гривень, а
останній зобов'язався повернути
вказану суму в строк до 15 березня 2012
року включно, у готівковій формі.

Свої зобов»язання в обумовлений
договором строк відповідач не виконав,
у зв»язку з чим він змушений був
звернутися до суду з позовними
вимогами, які в процесі розгляду
справи уточнив та просив стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість за договором позики в
розмірі 1 500 000 грн. та три відсотки
річних за користування чужими
грошовими коштами в розмірі 100 972, 60 грн.,
а всього 1 600 972, 60 грн. та стягнути судові
витрати у справі.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 26 червня 2014 року частково
задоволені позовні вимоги.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8
суму боргу за договором позики від 15
березня 2011 року у розмірі 1 500 000 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності
в інтересах ОСОБА_6, подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким відмовити в частині
задоволених позовних вимог про
стягнення з відповідача 1 500 000 грн., в
іншій частині рішення залишити без
змін.

В апеляційній скарзі послалася на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильного її вирішення.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_6 - - ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримав і просив її задовольнити.

Представник позивача -ОСОБА_3 проти
доводів апеляційної скарги
заперечував і просив рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної
О.І., вислухавши пояснення осіб, які
з»явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 березня 2011 року
між сторонами укладено договір позики,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований в
реєстрі за №№ 376,377, за умовами якого
позивач передає у власність ОСОБА_6
грошові кошти у сумі 1500000 грн., а ОСОБА_6
зобов»язується повернути зазначену
суму в строк до 15 березня 2012 року
включно, у готівковій формі. Згідно з
п.1.2 договору сума позики має бути
передана позичальнику протягом 3-х днів
з моменту підписання цього договору.
Факт отримання грошових коштів (
проведення розрахунку, виконання
зобов»язання по ст.545 ЦК України) по
цьому договору підтверджується
розпискою, власноручно написаною
позичальником в момент передачі йому
суми позики ( а.с.7-8).

16 березня 2011 року ОСОБА_8 передав
ОСОБА_10 готівкову суму 1500000 грн. згідно
договору позики, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 15
березня 2011 року, що підтверджується
розпискою ( а.с. 9).

Відповідно до висновку експерта за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи № 0805
від 9 квітня 2014 року підпис від імені
ОСОБА_6, рукописний запис «ОСОБА_6»,
зображення яких містяться в графі
«Підпис:ОСОБА_11:» в електрографічній
копії розписки від 16.03.2011 (а.с.29)
виконані самим ОСОБА_6 ( а.с.104-105).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із доведеності та
законності вимог про стягнення
основної суми заборгованості за
договором позики у розмірі 1500000 грн.
Вимоги про стягнення суми трьох
процентів річних від суми основної
заборгованості відповідача за
договором позики в розмірі 100972 грн.60
коп. суд першої інстанції вважав
необгрутованими, а тому відмовив у їх
задоволенні.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 не
оскаржується.

Висновок суду в частині задоволення
позовних вимог про стягнення основної
суми боргу відповідає встановленим
судом обставинам та нормам
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (
позикодавець) передає у власність
другій стороні ( позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів ( суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Як убачається з матеріалів справи, 16
березня 2011 року була складена розписка
друкованим текстом і підписана ОСОБА_6
Оригінал розписки оглянутий
апеляційним судом в судовому
засіданні. Зі змісту цієї розписки
вбачається, що ОСОБА_6 стверджує, що він
отримав від громадянина Швейцарії
ОСОБА_8 згідно договору позики,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, 15 березня 2011 року
готівкою суму 1500000 грн.

Належність ОСОБА_6 підпису у розписці
підтверджується висновком
судово-почеркознавчої експертизи.

Отже, наявність розписки з підписом
ОСОБА_6 про отримання від позивача у
борг грошових коштів є достатнім
доказом передачі позивачем їх
відповідачу.

За таких обставин, відсутність
власноручно написаної відповідачем як
позичальником розписки, що передбачено
п.1.2. договору позики, та, на що
посилається представник відповідача в
своїй апеляційній скарзі, не може бути
прийнята в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо
необ»єктивності висновку експерта у
зв»язку з тим, що останній не
витребував оригінал розписки, не
направив клопотання про його надання,
встановив лише збіжності загальних та
окремих ознак почерку, не зазначив у
висновку розбіжностей в написанні
ініціалів, колегія суддів відхиляє з
огляду на наступне .

Виходячи із встановлених Законом
України «Про судову експертизу» та
іншими нормативно-правовими актами,
зокрема, Інструкцією про призначення
та проведення судових експертиз та
експертних досліджень, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
від 8 жовтня 1998 року № 53/5, прав та
обов'язків експертів при проведенні
експертизи, лише експерт визначає
достатність наданого на експертизу
матеріалу для вирішення поставленого
питання.

Постановляючи ухвалу про призначення
судової почеркознавчої експертизи, суд
зазначив про надання в розпорядження
експерта матеріалів справи, серед яких
міститься і надана позивачем в додатку
до позовної заяви електрографічна
копія розписки, яка була предметом
дослідження експертом.

Як убачається з вступної частини
висновку експерта, для порівняльного
дослідження до експертної установи
надані зразки підписів і почерку
ОСОБА_6, в тому числі: вільні: в копії
першої сторінки паспорта;
умовно-вільні: в клопотанні до
Деснянського районного суду м.Києва,
копії довіреностей, повідомленні про
вручення поштового відправлення;
експериментальні на 4 аркушах формату
А4. посвідчені підписами судді,
секретаря та представника сторін в
справі, печаткою суду .

Крім того, у досліджувальній частині
висновку експерт зазначає, що наведені
збіжності ознак суттєві, в кожному
випадку порівняння утворюють
індивідуальну сукупність, достатню для
висновку про те, що досліджувпльній
підпис від імені ОСОБА_6 та рукописний
запис «ОСОБА_6» в розписці від 16.03.2011
року виконані самим ОСОБА_6.

Отже, висновок експерта є однозначним,
заперечення ж представника
відповідача такий висновок не
спростовують.

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов»язаний повернути
позикодавцеві позику ( грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Оскільки відповідач отримані від
позивача у борг грошові кошти не
повернув, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
з ОСОБА_6 на користь позивача 1500000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, на їх
правильність не впливають, а тому
підлягають відхиленню, а рішення як
таке, що ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права
слід залишити без змін.

З огляду на викладене,
передбачених ст.309 ЦПК України підстав
для скасування оскаржуваного рішення
суду першої інстанції по даній справі
немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 26 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: