У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Савченко В.О.,
Парінової І.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулось до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 29 січня 2007 року між ним та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого банк надав позичальнику кредит у
сумі 60 000 грн зі сплатою 22 процентів
річних за користування кредитними
коштами, кінцевим терміном повернення
якого є 5 лютого 2008 року. У
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором між
Закритим акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», з однієї сторони, та
ОСОБА_4 і Публічним акціонерним
товариством «Акцент-Банк» укладені 29
січня 2007 року і 20 жовтня 2010 року
відповідно окремі договори поруки, за
якими останні поручилися перед
позивачем за виконання ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором.
Зобов'язання за договором боржник
належним чином не виконував й допустив
заборгованість, що станом на 27 лютого
2012 року склала 156 767,69 грн, яку банк
просив стягнути солідарно з
відповідачів.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 4
вересня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровського області від
21 листопада 2013 року рішення
Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 4 вересня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення про часткове задоволення
позову.

Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у сумі 55 878,38 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21
листопада 2013 року в частині
задоволення позову про стягнення
заборгованості зі сплати процентів за
користування кредитом та залишити в
цій частині в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У іншій частині рішення суду
апеляційної інстанції не оскаржено і
підстав перевіряти його законність і
обґрунтованість у цій частині у суду
касаційної інстанції немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення заборгованості зі
сплати процентів за користування
кредитом, суд першої інстанції виходив
із неможливості перевірки
правильності розрахунку з нарахування
заборгованості зі сплати процентів за
користування кредитом, оскільки
позивачем з урахуванням рішенням
Слов'янського міськрайонного суду
Донецької області від 21 березня 2008 року
перерахунку такої заборгованості не
надано.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Судами встановлено, що 29 січня 2007 року
між Закритим акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав позичальнику кредит у сумі 60
000 грн зі сплатою 22 процентів річних за
користування кредитними коштами,
кінцевим терміном повернення якого є 5
лютого 2008 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 29 січня 2007 року
Закритим акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», з однієї сторони,
із ОСОБА_4 і 20 жовтня 2010 року - із
Публічним акціонерним товариством
«Акцент-Банк» укладено окремі договори
поруки, відповідно до яких останні
поручилися перед позивачем за
виконання ОСОБА_3 зобов'язань за
кредитним договором.

Рішенням Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 21 березня
2008 року стягнуто у солідарному порядку
з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заборгованість за
кредитним договором від 29 січня 2007
року у сумі 63 056,17 грн, яка станом на 5
листопада 2007 року складалася із:
заборгованості за основним договором у
сумі 51 663,33 грн, заборгованості за
відсотками за користування кредитом у
сумі 9 520,35 грн, пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором у
сумі 18 72,49 грн. Дане рішення
суду набрало законної сили та було
виконано 29 липня 2010 року.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК
України розглядає цивільні справи в
межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України
підставами позову, які відповідно до
ст. ст. 31, 215 цього Кодексу, суд не
може змінити без згоди позивача, є
обставини, якими останній обґрунтовує
вимоги, а не саме по собі посилання на
певну норму закону.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК
України, звертаючись до суду, позивач
за власним розсудом обирає спосіб
захисту. Обравши способом захисту
права подання позову про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
що утворилася станом на 27 лютого 2012
року, позивач в силу ст. 10 ЦПК України
зобов'язаний довести правову та
фактичну підставу своїх вимог.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк»,
звертаючись до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, обґрунтовувало свої вимоги
неналежним виконанням боржником
зобов'язань за кредитним договором,
унаслідок чого станом на 27 лютого 2012
року утворилась заборгованість у сумі
166 767,69 грн, яка складається із:
заборгованості за основним договором у
сумі 51 663,33 грн, заборгованості зі
сплати процентів у сумі 79 520,88 грн та 35
583,48 грн пені за несвоєчасне виконання
зобов'язання.

Підстави позову заявник не змінював.

Суд першої інстанції, встановивши, що
заявлені позовні вимоги про стягнення
заборгованості за користування
кредитом не підтверджені належними та
допустимим доказами і позивач на
вимогу суду перерахунок з урахуванням
сплаченої заборгованості за тілом
кредиту не надав, дійшов
обґрунтованого висновку про
недоведеність позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про стягнення у солідарному порядку з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості зі
сплати процентів за користування
кредитом у сумі 55 878,38 грн, суд
апеляційної інстанції виходив з
розрахунку, доданого до позову, про
заборгованість за кредитом станом на 27
лютого 2012 року, що не враховує сплату у
липні 2010 року заборгованості за цим
кредитом на підставі рішення суду. Таке
суперечить встановленим обставинам
справи, оскільки, не виконавши вимог
процесуального закону відносно
перевірки належності доказів та
обґрунтованості позовних вимог, не
перевіривши розрахунку нарахування
процентів за користування кредитом,
наданого позивачем у межах заявлених
вимог, і періоду, за який вони
нараховані, суд апеляційної інстанції
допустився помилки у застосуванні
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи й помилкового
скасування рішення суду першої
інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення суду
апеляційної інстанції в оскаржуваній
частині підлягає скасуванню із
залишенням в цій частині в силі
рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від
21 листопада 2013 року в частині
задоволення позову про стягнення
заборгованості зі сплати процентів за
користування кредитом скасувати,
залишити в цій частині в силі рішення
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.Олійник

В.І. Амелін

С.О.Карпенко

В.О.Савченко

І.К.Парінова