У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 22 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ
«Альфа-Банк») звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
23 січня 2008 року між закритим
акціонерним товариством «Альфа-Банк»
(правонаступник - ПАТ «Альфа-Банк») та
ОСОБА_4 було укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
позивач надав третій особі кредит у
сумі 10 237 доларів США 62 центи.
Останній зобов'язався в порядку та на
умовах, що визначені Договором,
повертати кредит, виплачувати проценти
за користування кредитом, сплачувати
неустойку та інші передбачені платежі
у сумі, строки та на умовах, що
передбачені Договором та Додатком № 1
до нього - графіком погашення кредиту.

У порушення умов договору, позичальник
ОСОБА_4 свої зобов'язання належним
чином не виконав, у результаті чого
станом на 02 грудня 2013 року має
прострочену заборгованість: за
кредитом - 4 963 долари США 67 центів, що за
офіційним курсом станом на 02 грудня 2013
року складає - 39 674 грн. 61 коп., за
відсотками - 2 641 доларів США 65 центів, що
за офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає - 21 114 грн. 71 коп., що
підтверджується розрахунком
заборгованості. У зв'язку з
систематичним порушенням боржником
своїх обов'язків зі сплати кредиту
відповідно до норм чинного
законодавства та діючого кредитного
договору йому була нарахована
неустойка. Станом на 02 грудня
2013 року розмір неустойки становить - 64
437 доларів США 05 центів, що за офіційним
курсом НБУ на дату розрахунку складає
515 045 грн. 34 коп. у межах строку позовної
давності за основною вимогою розмір
неустойки становить: пеня - 25 634 доларів
США 49 центів, що за офіційним курсом НБУ
на дату розрахунку складає - 204 896 грн. 48
коп.

У забезпечення зобов'язань
позичальника ОСОБА_4 23 січня 2008 року
позивач та ОСОБА_3 уклали договір
поруки № 490055253-П, відповідно до якого
відповідач, як поручитель, поручається
за виконання позичальником обов'язків,
що виникли на підставі договору. На
виконання умов договору відповідачу та
третій особі було направлено вимоги
про дострокове повернення кредиту, але
на дату подання позовної заяви вимоги
не виконані.

У зв'язку з цим позивач просив стягнути
з відповідача вказану кредитну
заборгованість.

Рішенням Романівського районного суду
Житомирської області від 20
лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 22 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Альфа-Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 490055253 від 23 січня 2008 року станом на 02
грудня 2013 року у сумі 265 685 грн. 80 коп., з
них: борг за кредитом - 39 674 грн. 61 коп.; по
відсоткам - 21 114 грн. 71 коп.; пеня - 204 896
грн. 48 коп. та судовий збір у розмірі 3 985
грн. 29 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив із того, що
позивач протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явив вимог до
поручителя, а тому договір поруки в
силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України
вважається припиненим.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що позивач 03 липня 2013 року вже
звертався з таким позовом до
Романівського районного суду
Житомирської області про стягнення із
відповідача заборгованості за
вказаним кредитним договором. 26
вересня 2013 року зазначена позовна
заява була залишена без розгляду на
підставі ст. 207 ЦПК України, тобто
вимога до поручителя за кредитним
договором була пред'явлена у межах
строку, встановленого ч.
4 ст. 559 ЦК України.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального і
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що 23 січня 2008 року
між закритим акціонерним товариством
«Альфа-Банк» (правонаступником якого є
ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_4 укладено
договір, згідно якого останньому
надавався кредит у сумі 10 237 доларів США
62 центи на строк до 23 січня 2013 року зі
сплатою 14,5% річних (а. с. 9-10).

У той же день між банком та ОСОБА_3 у
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним договором укладено договір
поруки (а. с. 23-24).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Відповідно до наданого банком
розрахунку, внаслідок неналежного
виконання зобов'язань за кредитним
договором станом на 02 грудня 2013 року у
ОСОБА_4 утворилася прострочена
заборгованість: за кредитом - 4 963 долари
США 67 центів, що за офіційним курсом
станом 02 грудня 2013 року складає - 39 674
грн. 61 коп., за відсотками - 2 641 доларів
США 65 центів, що за офіційним курсом НБУ
на дату розрахунку складає - 21 114 грн. 71
коп. (а. с. 34-35).

За таких обставин апеляційний суд,
посилаючись на ст. 554, ч. 4 ст. 559 ЦК
України, дійшов вірного висновку, що
порука є не припиненою і з відповідача
підлягає стягненню кредитна
заборгованість.

Проте не можна погодитися із сумою
стягнутої пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Станом на 02 грудня 2013 року банк
визначив розмір неустойки у сумі 64 437
доларів США 05 центів, що за офіційним
курсом НБУ на дату розрахунку складає
515 045 грн. 34 коп.

Апеляційний суд виходив з того, що пеня
підлягає стягненню у межах строку
позовної давності у розмірі 25 634
доларів США 49 центів, що за офіційним
курсом НБУ на дату розрахунку складає -
204 896 грн. 48 коп.

При цьому не звернув уваги, що за
правилами ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, аналіз норм ст. 549 та ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
загального строку позовної давності за
основною вимогою.

Апеляційний суд, не врахувавши
вказаних норм матеріального права, не
перевірив, за який період нараховано
пеню у розмірі 204 896 грн. 48 коп.

Крім того, ч. 3 ст. 551 ЦК України, зокрема
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням
положень ст. 3 ЦК України щодо загальних
засад цивільного законодавства та ч. 4
ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду
сприяти сторонам у здійсненні їхніх
прав, дає право суду зменшити розмір
неустойки за умови, що він значно
перевищує розмір збитків (правова
позиція згідно з постановою Верховного
Суду України № 6-100цс14 від 03 вересня 2014
року).

Також, апеляційний суд не звернув уваги
та не перевірив доводи відповідача
щодо стягнення з нього заборгованості
за вказаним кредитним договором
відповідно до рішення третейського
суду, яке приймалося у відсутності
боржника та поручителя, оскільки
відповідно до абз. 2 п. 17 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року № 5 роз'яснено, що наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених частиною
другою статті 625 ЦК України, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог
статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахував норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановив та
не перевірив обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі рішення підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 22 квітня 2014
року

скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко