Ухвала

іменем україни

25 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ступак О.В., Дем'яносова
М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вселення; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
Управління державної міграційною
служби України в Херсонській області,
третя особа - ОСОБА_7, про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 19 червня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 03 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що з 1994 року він разом з
дружиною ОСОБА_5, сином ОСОБА_6 та
матір'ю дружини - ОСОБА_7 проживав у
квартирі АДРЕСА_1, яка належала їм на
праві спільної сумісної власності, а 14
жовтня 2005 року він був прописаний у цій
квартирі. Враховуючи те, що після
розлучення з ОСОБА_5 він на підставі
контракту шість місяців працював за
кордоном, а після повернення колишня
дружина не впускає його до квартири,
чим порушує його права, тому просив
вселити його до квартири АДРЕСА_1.

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що зазначена
квартира належить їй, її синові та її
матері. Зазначила, що на теперішній час
відповідач перебуває у
зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою
та проживає з нею за іншою адресою, не є
членом сім'ї власника житла, не
проживає в спірній квартирі без
поважних причин більше року, особистих
речей у квартирі не має, а тому він є
таким, що втратив право на користування
квартирою. За таких обставин просила
визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право
на користування квартирою АДРЕСА_1;
зобов'язати Сектор громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб
Дніпровського РВ ХМВ УМВС України в
Херсонській області зняти з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою ОСОБА_4

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 19 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 03 листопада 2014 року, в задоволенні
первісного позову ОСОБА_4
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено
частково.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

У решті зустрічних позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, від імені
якого діє представник ОСОБА_8,
просить скасувати судові рішення судів
першої й апеляційної інстанцій,
ухвалити нове рішення, яким його
первісний позов задовольнити, а в
задоволенні зустрічного позову
відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, дослідивши докази у
справі і надавши їм належну оцінку в
силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а
також врахувавши обставини справи,
правильно виходив з недоведеності та
необґрунтованості позову, оскільки
ОСОБА_4 не надано доказів на
підтвердження того, що відповідачі
чинять йому перешкоди у доступі до
житла, а його особистих речей, як
встановив суд, в зазначеній квартирі
немає, таким чином, ОСОБА_4 не доведено
факту порушення відповідачами його
прав.

Задовольняючи частково зустрічний
позов ОСОБА_5, суд на підставі наявних у
матеріалах справи доказів правильно
виходив з того, що ОСОБА_4 не проживає у
квартирі понад один рік, добровільно її
залишив, витрат на утримання квартири
він не несе, майнових прав на квартиру
не має, а перешкод у користуванні
житлом відповідачі йому не чинять.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази і надав
їм належну оцінку, правильно встановив
обставини справи, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів, отже,
судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, від імені
якого діє представник ОСОБА_9,
відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 19 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 03 листопада 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Ступак

М.В. Дем'яносов

І.К. Парінова