АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача Якимової Ю.Б.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3
на ухвалу Дніпровського районного суду
м. Києва від 21 липня 2014 року справу щодо
скасування рішення Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за кредитним
договором,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 звернувся із заявою про
скасування рішення Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 25.06.2013 року в
справі № 465/13 за позовом ПАТ «Універсал
Банк» до ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 21.07.2014 року в задоволенні
заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 скасувати
ухвалу суду першої інстанції. Апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права. В
обґрунтуванні своїх вимог апелянт
зазначає, що в порушення вимог діючого
законодавства він не був повідомлений
про розгляд справи Третейським судом,
що в свою чергу завадило йому подати
заяву про застосування строку позовної
давності за вказаним позовом.

Справа № 755/11172/14-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/11209/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Гончарук
В.П.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
наведені в скарзі доводи та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в
задоволенні заяви, суд першої
інстанції виходив з того, що заявником
не надано суду доказів, які б зазначали
підстави для скасування рішення
третейського суду, визначені ст. 395-5 ЦПК
України.

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів.

Відповідно до вимог ст. 51 Закону
України «Про третейські суди», рішення
третейського суду є остаточним та
оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що
22.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ CL45493 на суму 37 000,00 грн. з процентною
ставкою на день укладення договору 36 %
річних та підвищена процентна ставка в
разі прострочення платежу 108% річних
строком до 15.05.2015 року (а. с. 15-22 ). Свої
зобов'язання за кредитним договором
Банк виконав у повному обсязі. 01.07.2009
року сторони уклали Додаткову угоду до
вказаного кредитного договору,
відповідно до якої строк користування
кредитом було встановлено до 15.05.2016
року та в період з 01.07.2009 року по 14.05.2016
року включно встановлено процентну
ставку 26% річних та підвищену процентну
ставку за користування коштами понад
встановлений строк погашення 26% річних,
починаючи з 15.05.2016 року встановлено
процентну ставку 36% річних та підвищену
процентну ставку за користування
коштами понад встановлений строк
погашення 36% річних (а. с. 22). Згідно з
Витягу із Статуту позивача від 15.03.2010
року ПАТ «Універсал Банк» є
правонаступником усіх прав та
обов'язків ВАТ «Універсал Банк».
Встановлено, що відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконав, у зв'язку з чим виникла
заборгованість. Позивач в травні 2013
року звернувся до Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків з позовом про
стягнення вказаної заборгованості.
Рішенням Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків стягнуто із ОСОБА_3
на користь ПАТ «Універсал Банк» 42 998,24
грн. заборгованості та 830,84 грн. витрат
пов'язаних з вирішенням спору
Третейським судом (а. с. 11 ).

Стаття 389-5 ЦПК України дає вичерпний
перелік обставин для скасування
рішення третейського суду.

Враховуючи, що в матеріалах справи
відсутні будь-які докази, на
підтвердження обставин перелічених у
ст.389-5 ЦПК України, колегія суддів
вважає висновки суду першої інстанції
щодо відмови у задоволенні зазначеної
заяви правильними.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції безпідставно не звернув
уваги на те, що заявник не повідомлявся
Третейським судом про час та місце
слухання справи, в зв'язку з чим був
позбавлений можливості заявити
клопотання про застосування до спірних
правовідносин строк позовної давності,
на думку колегії суддів є
безпідставним.

З матеріалів справи Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, яка була
витребувана апеляційним судом,
вбачається, що заявник, за адресою
вказаною у вищезгаданому кредитному
договорі, повідомлявся про час та місце
слухання справи, але повідомлення було
повернуто за закінченням строку
зберігання (а. с. 35). Наведені обставини,
на думку колегії суддів, свідчать про
повідомлення Третейським судом
відповідача про час та місце слухання
справи.

Щодо заяви відповідача про позбавлення
його Третейським судом можливості
подати заяву про застосування до
спірних правовідносин строку позовної
давності, то колегія вважає наступне.

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд. Початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи.

Відповідно до умов Додаткової угоди
від 01.07.2009 року, яка була укладена
сторонами, останні погодилися на те, що
строк повернення зазначеного кредиту
становить 15.05.2016 року, тобто строк
виконання основного зобов'язання
спливає саме з цієї дати. Матеріали
справи свідчать, що Банк звернувся з
позовом до Третейського суду в травні
2013 року, тобто в межах строку позовної
давності, а тому зазначене рішення
Третейського суду, яке було винесено у
відсутності заявника, не порушило його
право на подачу вказаної заяви,
оскільки такий строк ще не сплив.

Отже, висновок суду відповідає вимогам
закону та матеріалам справи, а наведені
в апеляційній скарзі доводи висновок
суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги ч.1. ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 21 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді: Т.О.
Невідома

А.А. Пікуль