Справа № 265/4566/14-ц
Провадження № 2/265/2082/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

при секретарі Тушкановій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
застосування наслідків недійсності
окремої частини правочину, стягнення 1/2
частини ринкової вартості квартири,-

В С Т А Н О В И В:

11.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до відповідачки ОСОБА_2 про
стягнення вартості 1/2 частини квартири.
В обґрунтування своїх позовних вимог
послався на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя від 25.03.2014 року та рішення
Апеляційного суду Донецької області
від 04 червня 2014 року, якими визнано
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 01 вересня 2006 року
в 1/2 частині, яка належала
неповнолітній ОСОБА_3, матерю якої є
ОСОБА_2. Таким чином на підставі
зазначеного рішення позивача було
позбавлено права власності на квартиру
АДРЕСА_1 в 1/2 частині. З підстав
наведеного просив суд застосувати
наслідки укладення недійсного
правочину та стягнути з відповідачки 1/2
частину ринкової вартості квартири
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав заявлені вимоги, надав суду
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві. Доповнив, що за угодою
купівлі-продажу квартири передавав
відповідачці ОСОБА_2 грошові кошти у
сумі біля 100 000 гривен, в договорі ж була
зазначена сума у меншому розмірі, тому
він наполягає на стягнені грошових
коштів за ринковою вартістю квартири.
Пояснив, що угода була визнання
недійсною, оскільки судом було
встановлено факт підробки рішення
органу опіки та піклування щодо згоди
на продаж частини квартири
неповнолітньої дитини. Зазначене
рішення для вчинення угоди принесла
відповідачка, однак підтвердити
зазначений факт він нічим не може.

Представник позивача ОСОБА_4, який діє
на підставі договору про надання
юридичних послуг, позовні вимоги
підтримав та надав пояснення
аналогічні викладеним позивачем.
Вважає, що з відповідачки повинні бути
стягнуті грошові кошти саме за
ринковою вартістю з посиланням на ч.1
ст.216 ЦК України.

В судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та
пояснила, що у 2006 року дійсно підписала
зі своїм сином ОСОБА_1 договір
купівлі-продажу квартири, власником
якої була вона та її неповнолітня дочка
ОСОБА_3, однак грошові кошти від
позивача не отримувала. Документи для
вчинення правочину збирав позивач,
рішення органу опіки та піклування
також для вчинення угоди також подавав
він. З підстав наведеного вважає, що
вона не повинна сплачувати позивачу
грошові кошти за зазначеною угодою.

Представник відповідачки ОСОБА_5, яка
діє на підставі договору про надання
юридичних послуг, у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, посилаючись
на те, що у визнані судом договору
купівлі-продажу недійсним в 1/2 частині
немає вини відповідачки, що могло б
бути підставою для стягнення на
користь позивача матеріальної шкоди
відповідно до ст.. 216 ч.2 ЦК України.
Позивач в обґрунтування позиву взагалі
посилається на ч.1 ст.216 ЦК України, яка
передбачає повернення сторонами
усього отриманого за угодою, а тому
вважає, що відсутні правові підстави
для задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть
участь у справі, дослідивши надані
докази, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 04 червня 2014 року визнано
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 01 вересня 2006 року
в 1/2 частині, яка належить на праві
власності ОСОБА_3, посвідчений
Четвертою маріупольською державною
нотаріальною конторою Як вбачається з
мотивувальної частини судового
рішення, підставою для визнання
договору купівлі-продажу недійсним
стало встановлений судом факт
відсутності наданої у встановленому
порядку згоди органу опіки та
піклування на відчуження квартири від
імені малолітньої ОСОБА_3, оскільки
рішення що було подано нотаріусу для
вчинення правочину є підробленим.
Судовим рішення не встановлено ким
було надано зазначене рішення органу
опіки та піклування для вчинення
правочину.

Відповідно до договору
купівлі-продажу, 01 вересня 2006 року між
продавцем ОСОБА_6, яка діяла від свого
імені та від імені неповнолітньої
ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_1, з
іншого, було укладено договір щодо
відчуження квартири АДРЕСА_1,
посвідчений державним нотаріусом
Четвертої маріупольської нотаріальною
контори. Відповідно до умов
зазначеного договору продаж квартири
вчиняється за 9000 гривен, які отримані
продавцями від покупця в момент
вчинення правочину.

Відповідно до висновків судового
експерта-будівельника Спиридонова В.А.
за № 29 від 03 листопада 2014 року ринкова
вартість квартири АДРЕСА_1 становить
249508 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, у разі
недійсності правочину кожна із сторін
правочину зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а вразі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Договором купівлі-продажу встановлено,
що відповідачка ОСОБА_2, яка діяла в
інтересах своєї неповнолітньої дочки
отримала за 1/2 частину квартири грошові
кошти у сумі 4500 гривен, які можуть бути
повернуті нею в натурі позивачу
відповідно до вимого ч.1 ст.216 ЦК України
та відповідно відсутні умови для
відшкодування того, що одержано, за
цінами, які існують на момент
відшкодування.

Можливість стягнення матеріальних
збитків, на які посилається фактично у
позовних вимогах позивач, які йому
спричинені внаслідок росту цін на
ринку нерухомості, встановлено ч.2 ст.216
ЦК України.

Так, відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України,
якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Рішенням суду не встановлена винна
сторона за договором купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Позивачем згідно до
ст. 60 ЦПК України не надано суду
доказів, які б підтверджували вину
відповідачки у вчиненні недійсного
правочину.

З підстав наведеного суд приходить до
висновку щодо часткового задоволення
позовних вимог, а саме в частині
застосування наслідків недійсності
окремої частини правочину шляхом
стягнення з відповідачки на користь
позивача 1/2 частини фактично отриманих
грошових коштів.

Відповідно вимог статті 88 ЦПК України,
суд стягує із відповідачки на користь
позивача сплачений ним судовій збір
пропорційно задоволеним позовним
вимогам в сумі 121,80 грн. При цьому
вважає, що при зверненні до суду
позивач сплатив судовий збір не в
повному обсязі, та в даній частині
позову йому було відмовлено, і стягує
із позивача в дохід держави судовий
збір в сумі 1003,94 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215,218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
застосування наслідків недійсності
окремої частини правочину, стягнення 1/2
частини ринкової вартості квартири,
задовольнити частково.

Застосувати наслідки недійсності
окремої частини правочину, стягнув із
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) 1/2 частину отриманих в
натурі грошових коштів в сумі 4500
(чотири тисячі п'ятсот) гривень за
договором купівлі-продажу
трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 від 01
вересня 2006 року, посвідченого
державним нотаріусом Четвертої
маріупольської державної нотаріальної
контори Постновою О.М. і зареєстрований
в реєстрі нотаріальних дій за номером
1386.

В решті позовних вимог ОСОБА_1,
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
судовий збір в сумі 121,80 гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) в дохід держави судовий
збір в сумі 1003,94 гривень.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: І.Г.
Мельник