У х в а л а

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Остапчука Д. О., Гончара В.
П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за
позовом Приватного підприємства
«Таврія» до ОСОБА_4, Фермерського
господарства «Скорук Максим
Анатолійович», відділу Держкомзему у
Нікопольському районі
Дніпропетровської області Головного
управління Держкомзему України у
Дніпропетровській області, третя особа
- Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровська
обласна земельна агенція», про
визнання недійсним договору оренди
землі, скасування його державної
реєстрації, визнання договору оренди
землі поновленим та зобов'язання
вчинити певні дії щодо укладення
додаткової угоди, за касаційною
скаргою Фермерського господарства
«Скорук Максим Анатолійович» на
рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 25
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від
03 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Приватне підприємство
«Таврія» (далі - ПП
«Таврія») звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_4, Фермерського господарства
«Скорук Максим Анатолійович» (далі - ФГ
«Скорук М. А.»), відділу Держкомзему у
Нікопольському районі
Дніпропетровської області Головного
управління Держкомзему України у
Дніпропетровській області, у якому з
урахуванням уточнень просило визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки загальною площею 9,9218 га,
укладений 16 червня 2012 року між
ФГ «Скорук М. А.» і ОСОБА_4 та скасувати
його державну реєстрацію; визнати
договір оренди земельної ділянки
загальною площею 9,9218 га, укладений 09
лютого 2007 року між ПП «Таврія» та
ОСОБА_4, поновленим та зобов'язати
останнього вчинити дії щодо укладення
з ПП «Таврія» додаткової угоди,
передбаченої ст. 33
Закону України «Про оренду землі»;
стягнути з відповідачів понесені
судові витрати.

Посилалось на те, що за договором
оренди від 09 лютого 2007 року позивач
користувався земельною ділянкою, яка
належить ОСОБА_4, однак всупереч
передбаченого законом переважного
права на поновлення договору оренди
земельної ділянки, 16 червня 2012 року
відповідач уклав договір оренди із ФГ
«Скорук М. А.». Вважає, що вказаний
договір оренди між ФГ «Скорук М. А.» та
ОСОБА_4 слід визнати недійсним
відповідно до приписів ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», оскільки
земельна ділянка знаходиться у
загальному масиві, що використовувало
ПП «Таврія», а межі земельної ділянки
ОСОБА_4 не визначено та не встановлено,
що є істотною умовою договору оренди.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 квітня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03
вересня 2014 року, позов задоволено
частково.

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 9,9218 га,
укладений 16 червня 2012 року між ФГ
«Скорук М. А.» та ОСОБА_4

Визнано договір оренди земельної
ділянки площею 9,9218 га, укладений 09
лютого 2007 року між ПП «Таврія» та
ОСОБА_4, поновленим.

Зобов'язано ОСОБА_4 вчинити дії щодо
укладення з ПП «Таврія» додаткової
угоди щодо поновлення договору оренди
земельної ділянки площею 9,9218 га від 09
лютого 2007 року.

В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ФГ
«Скорук М. А.», посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, ухвалені у справі
судові рішення просить скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Касаційну скаргу ФГ «Скорук М. А.»
необхідно відхилити з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України передбачено,
що під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч.
3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду
без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Фермерського
господарства «Скорук М. А.» відхилити.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 03 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
Д. О. Остапчук

В. П. Гончар

О. П. Касьян