АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4104/14 р.
Справа № 2004/1939/12
Головуючий 1 інстанції Кузіна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.,

при секретарях - Шабас О.В.,
Пільгун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Богодухівського районного
суду Харківської області від 10 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя та про визнання недійсним
договору купівлі - продажу автомобіля,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом про поділ спільного
майна подружжя, а саме автомобіля марки
ГАЗ 3302-414 Е2 д.н. НОМЕР_1 2007 року випуску
та стягнення на її користь з ОСОБА_4
вартості 1/2 частини автомобіля в сумі
39300 грн.

В обґрунтування позову вказала, що
вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 з
10.11.2007 року по 20.11.2009 року. Після
розлучення у неї на утриманні
залишилася донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В середині березня 2008 року відповідач
за спільні кошти придбав автомобіль
марки ГАЗ 3302-414 Е2, вартістю зі слів
ОСОБА_4 78600 грн. Богодухівським МРЕВ
автомобіль був зареєстрований за
державним номером НОМЕР_2 за ОСОБА_4
17.06.2009 року відповідач продав
автомобіль своєму батькові ОСОБА_7 без
відома позивача, чим намагається
приховати автомобіль від поділу.

Просила стягнути з відповідача 2/3
частину вартості автомобіля в сумі 49300
грн. з урахуванням вартості зимової
гуми та встановлення на автомобіль
газового обладнання.

В судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач та його представник позов
не визнали.

Рішенням Богодухівського районного
суду Харківської області від 10 квітня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі та стягнути з ОСОБА_4 на
її користь компенсацію за 2/3 частини
автомобіля у сумі 49300 грн., судові
витрати у сумі 717,26 грн. Посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
автомобіль було продано без її згоди в
період перебування сторін у шлюбі під
час окремого проживання. Кошти в
сімейний бюджет відповідачем внесено
не було.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, знаходить апеляційну скаргу
не підлягаючою задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції
виходив з їх недоведеності належними
та допустимими доказами.

Даний висновок суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовується.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
перебували в шлюбі з 10.11.2007 року,
рішенням Богодухівського районного
суду Харківської області від 15.10.2009
року шлюб розірвано ( а.с. 48 - 49 ).

Від шлюбу мають дитину - доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 4 ).

11.03.2008 року ОСОБА_4 придбав в ІП
«АІС-Харків» автомобіль ГАЗ 3302-414 Е2, 2007
року випуску та зареєстрував його на
своє ім'я ( а.с. 27 - 31 ).

Право власності на вказаний автомобіль
17.06.2009 року було перереєстровано у ВРЕР
ГУМВС в Х/о по обслуговуванню
Богодухівського та Краснокутського
районів за ОСОБА_7 на підставі
біржового договору №80133 від 16.06.2009 року,
складеного Товарною біржею
«Слобожанщина» ( а.с. 62 ).

Частиною 1 ст. 60 СК України визначено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

Частиною 2 ст. 65 цього Кодексу
передбачено, що при укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 65 СК України
для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого із подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
посвідчена. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язок для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використовується в інтересах сім'ї.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою і
шостою ст. 203 ЦК України, зокрема
правочин не може суперечити Цивільному
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства.

Позивачка зверталася до суду з позовом
про визнання договору купівлі-продажу
автомобіля недійсним, проте в
подальшому від цих вимог відмовилася (
а.с. 229 ).

З огляду на викладене суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що спірний автомобіль був об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та врахував, що його відчуження
відбулося під час перебування сторін у
шлюбі ( Автомобіль продано 16.06.2009 року,
шлюб між сторонами розірвано 15.10.2009
року. При цьому в рішенні суду про
розірвання шлюбу не встановлено дату, з
якої сторони припинили шлюбні
відносини та ведення спільного
господарства ).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження того, що
договір був укладений не в інтересах
сім»ї, кошти від продажу спірного
автомобіля не були внесені в сімейний
бюджет позивачкою та її представником
не надано.

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд перевіряє в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегією суддів не встановлено таких
порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 317,
319, 323, 324 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Богодухівського
районного суду Харківської області від
10 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -