справа № 2010/7404/12
провадження 2/619/115/14
06 листопада 2014 року
Дергачівський районний суд
у складі: головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дергачі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4,
про усунення від спадщини та про
визнання права власності на спадкове
ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про
усунення від спадщини та про визнання
права власності на спадкове майно.
В підтвердження позову позивач
посилається на те, що вона була в шлюбі
з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб
зареєстрований 10.01.1975 року в Київському
РАГС м. Харкова, свідоцтво про
реєстрацію шлюбу серія НОМЕР_2, актовий
запис № 25.
В шлюбі позивач з її чоловіком придбали
в рівних частинах будинок з надвірними
спорудами, незданий в експлуатацію,
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Після
закінчення будівництва право
власності у рівних частинах оформлено
на неї з чоловіком, що підтверджується
свідоцтвом про право власності кожного
на нерухоме майно, видане
Малоданилівською селищною радою 21.07.2011
року, зареєстрованим в Дергачівському
комунальному підприємстві технічної
інвентаризації «Інвенрос» 21.07.2011 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивача ОСОБА_5
помер, свідоцтво про смерть серія
НОМЕР_3, актовий запис № 56.
Після смерті ОСОБА_5 залишилось
наступне спадкове майно: 12 частина
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та автомобіль «SUZUKI GRAND VITARA», рік
випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1,
свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 від
07.07.2007 року. Автомобіль зареєстрований
на ім'я ОСОБА_5, його вартість станом на
момент смерті згідно експертного
висновку складає 151128 грн.
Вартість житлового будинку з
надвірними спорудами згідно витягу
Дергачівського комунального
підприємства технічної інвентаризації
«Інвенрос» від 07.02.2012 року складає 306295
Вказаний автомобіль також придбаний у
шлюбі на спільні кошти подружжя, тому 12
частина автомобіля є позивача
власністю, як майно, придбане під час
Спадкоємцями 1-ої черги після смерті
ОСОБА_5 за законом, згідно ст.ст. 1222, 1258,
1261 ЦК України є: дружина позивач у
справі - ОСОБА_2, донька третя особа у
справі - ОСОБА_4 і мати відповідач у
справі - ОСОБА_3.
Спадщину після смерті чоловіка позивач
прийняла шляхом подачі заяви до
нотаріальної контори, а саме до
приватного нотаріуса Дергачівського
районного нотаріального округа
Маренич Г.П. Донька позивача ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовилася від спадщини
на користь позивача, її заява про це
знаходиться у справі приватного
нотаріуса Маренич Г.П.
Коли позивач прийшла до нотаріальної
контори вдруге уже для оформлення
спадщини, то довідалась, що на
прийняття спадщини подала заяву матір
чоловіка позивачки - ОСОБА_3. Ця жінка
не приймала участь в вихованні свого
сина ОСОБА_5, залишивши його у віці 9
років з його батьком, а сама переїхала
жити до Росії, де збудувала нову родину.
Старшу доньку, яку народила до шлюбу з
ОСОБА_7 забрала з собою. Через деякий
час, відповідачка була засуджена за
скоєння злочину і відбувала покарання,
тим часом донька знаходилась в
інтернаті. Це говорить про її
відповідальність як людини і виконання
обов'язку, як матері.
На протязі тривалого часу взагалі вона
не згадувала про існування сина від
першого шлюбу ОСОБА_5. Потім дізналась
що він виріс порядною людиною і має
хист до заробітку грошей. На вимогу
ОСОБА_3 чоловік позивача двічі
приїжджав до неї в м. Новоросійськ, але
нормальних відносин поновити не
вдалося. Відповідач жодного разу не
приїздила до них та не телефонувала.
В період 2008-2010 років ОСОБА_5 тяжко
хворів на рак, переніс операцію і
довготривале лікування після операції,
яке вимагало великих грошових витрат.
Гроші, які заробляв чоловік позивача,
швидко витрачалися на лікування
хвороби. Продовжувати працювати
чоловік позивача не мав сил і змоги, так
як потребував догляду. Позивач - є
пенсіонером, отримує мінімальну пенсію
за віком у розмірі не більш 800 грн.
Заможність їх родини забезпечував
чоловік. Позивач сумлінно виконувала
свої обов'язки дружини, доглядала за
хворим чоловіком. Розпоряджатися
спільним майном позивач не могла,
оскільки в зв'язку з особливостями
протікання хвороби чоловік позивача не
давав довіреності на розпорядження
майном, сподівався на одужання. В
допомозі близьких вони потребували, як
ніколи. Похованням чоловіка займалася
В січні 2011 року представник ОСОБА_3 за
довіреністю з'явився до нотаріуса, куди
прийшла і позивач, де з'ясувалося, що
ОСОБА_3 не потрібна спадщина у вигляді
часткової власності на будинок та
автотранспортний засіб, їй потрібен їх
грошовий еквівалент, тобто згідно
статті 1278 ЦК України мати має право на
наслідування на 16 частину житлового
будинку, а позивач відповідно на 26=13
частини будинку (13 частка від 12 частки
будинку як спадкоємцю та 13 частка від 12
частки будинку - частка доньки, від
котрої вона відмовилась на користь
позивача). Оскільки загальна вартість
будинку складає 306295 грн., то вартість
частки, яка належить відповідачеві,
У відповідачки є нормальні статки, вона
має приватний будинок у власності в
місті Новоросійськ РФ, велику пенсію.
Автотранспортний засіб коштує 151128 грн.,
відповідно до норм ст. 1261 ЦК України
переходить в спадщину в рівних частках
кожному із спадкоємців, відповідач має
право на наслідування 13 частки, від 12
грн., тобто з урахуванням викладеного
відповідачці у грошовому виразі
повинно належати 13 частину від 12
В продовж майже двох років з 2008 року до
моменту смерті, ОСОБА_5 окрім фізичного
болю, який спричинила йому хвороба,
зазнавав душевних страждань у зв'язку з
поведінкою матері, постійно покладав
надію, що відповідачка змінить своє
ОСОБА_2 вважає, що відповідачка під час
всього життя мала можливість, але
свідомо ухилялася від надання синові
будь-якої матеріальної допомоги та
моральної підтримки.
Таким чином, мати своєю бездіяльністю
по відношенню до становища сина
порушила не лише норми моралі, але й
приписи закону, що тягне за собою
наслідки у вигляді застосування до них
ч. 5 ст. 1224 ЦК України, згідно якої «за
рішенням суду особа може буди усунена
від права на спадщину за законом, якщо
буде встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані».

Під безпорадним станом позивач розуміє
безпомічність чоловіка,
неспроможність його своїми силами
через тяжку хворобу фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим він
потребував стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення відповідача від надання
допомоги спадкодавцеві, який
потребував допомоги, полягає в умисних
діях чи бездіяльності особи,
спрямованих на уникнення обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з
винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій. Таким чином,
ухилення характеризується умисною
формою вини.

Крім того, з'ясувавши питання, що
спадкодавець потребував допомоги від
спадкоємця за умови отримання її від
інших осіб і мав спадкоємець
матеріальну і фізичну змогу надавати
таку допомогу з урахуванням того, що
відповідачка перебувала за межами
місця проживання спадкодавця на
протязі всього життя і не приймала
участі в житті сина ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_2 підтримала свій позов і
пояснила, що шлюб з ОСОБА_5 вони
зареєстрували 10.01.1975 року. ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_5 помер. Вона подала до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини після смерті
чоловіка і мати її покійного чоловіка
також подала заяву до нотаріальної
контори про прийняття спадщини. Її
покійний чоловік проживав з батьком та
мачухою, так як мати його залишила і
поїхала проживати в м. Новоросійськ РФ.
Ніякого відношення до будинку мати її
покійного чоловіка немає. Відповідачка
ніколи не приїжджала до них. На
поховання сина навіть не прибула.
Ухилялася від виховання сина з
дитинства, не піклувалася про нього.
Подала заяву про прийняття спадщини
лише з матеріальної вигоди.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримала і просила їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 допитана в
порядку судового доручення
Приморським районним судом м.
Новоросійськ Краснодарського краю
Російської Федерації позовні вимоги не
визнала, просила розділити спадщину за
законом, про що дала письмові
пояснення, посилаючись на те, що на час
смерті сина вона сама проходила
лікування, тому надавати допомогу не
мала змоги.

Третя особа ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримала і пояснила, що її батько
виховувався батьком та бабусею. Мати
батька взагалі не спілкувалася з ними.
Не визнавала її, як онуку.

Суд, вислухавши позивача, представника
позивача, третю особу, свідків,
дослідивши матеріали справи, як докази
в справі, вважає позовні вимоги такими,
що підлягає частковому задоволенню.

Судом було достовірно встановлено, що
ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб було зареєстровано
10.01.1975 року в Київському РАГС м. Харкова,
свідоцтво про реєстрацію шлюбу серія
НОМЕР_2, актовий запис № 25.

В шлюбі вони придбали в рівних частинах
будинок з надвірними спорудами,
незданий в експлуатацію, розташований
за адресою: АДРЕСА_1. Після закінчення
будівництва право власності у рівних
частинах було оформлено на ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно,
виданим Малоданилівською селищною
радою Дергачівського району
Харківської області 21.07.2011 року,
зареєстрованому в Дергачівському
комунальному підприємстві технічної
інвентаризації «Інвенрос» 21.07.2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, свідоцтво
про смерть серія НОМЕР_3, актовий запис
№ 56.

Після смерті ОСОБА_5 залишилось
спадкове майно: 12 частина житлового
будинку з надвірними спорудами,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
автомобіль «SUZUKI GRAND VITARA», рік випуску
2007, реєстраційний номер НОМЕР_1,
свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 від
07.07.2007 року. Автомобіль зареєстрований
на ім'я ОСОБА_5. Вказаний автомобіль
приданий у шлюбі на спільні кошти
подружжя, тому 12 частина автомобіля є
позивача власністю, як майно, придбане
під час шлюбу.

Спадкоємцями 1-ої черги після смерті
ОСОБА_5 за законом є: дружина ОСОБА_2,
донька ОСОБА_4 та мати ОСОБА_3.

Спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2
прийняла шляхом подачі заяви до
нотаріальної контори, а саме до
приватного нотаріуса Дергачівського
районного нотаріального округа
Харківської області Маренич Г.П.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовилася від
спадщини на користь матері ОСОБА_2,
подавши відповідну заяву приватному
нотаріусу Маренич Г.П. Подала заяву про
прийняття спадщини і матір померлого
ОСОБА_3.

В період 2008-2010 років ОСОБА_5 тяжко
хворів на рак, переніс операцію і
довготривале лікування після операції,
яке вимагало великих грошових витрат,
турботи, догляду та піклування.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 суду пояснила, що знає позивача
і знала її чоловіка ОСОБА_5, так як вони
навчалися в інституті. ОСОБА_5 проживав
з батьком. Матір його залишила в
малолітньому віці жити з батьком. Від
матері ОСОБА_5 ніякої допомоги не
отримував. ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_2,
весілля не було, потім у них народилася
дочка ОСОБА_4, яку вона похрестила.
Відповідачку свідок жодного разу не
бачила, так як ОСОБА_3 не визнавала ні
невістку ні навіть онуку ОСОБА_4.
Відповідачка не приїхала навіть на
поховання сина.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона
навчалася разом з позивачкою ОСОБА_2 та
ОСОБА_5. Вони жили в гуртожитку. ОСОБА_5
ніколи нічого про матір не розповідав і
вона йому ніколи нічим не допомагала.
Мати ОСОБА_5 була проти його шлюбу з
ОСОБА_2. Коли ОСОБА_5 помер, його мати не
приїхала на похорони, взагалі вона
ніколи не приїжджала до сина, не
виявляла турботу про нього під час
хвороби.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_12 суду пояснив, що він навчався
разом з ОСОБА_5 в інституті з 01.09.1971 року.
Вони проживали в гуртожитку,
спілкувалися, товаришували, в них була
дуже дружня група. ОСОБА_5 і ОСОБА_2
одружилися. ОСОБА_2 приєдналася до них
на третьому курсі навчання. ОСОБА_5 не
був забезпеченим молодим чоловіком, в
зв'язку з чим вони їздили підзаробляти
на розвантаження вагонів. Одногрупники
купували ОСОБА_5 на зароблені гроші
пальто, шапку, взуття. ОСОБА_5
підтримував зв'язок зі своєю сестрою,
про батьків мови не було, тому всі в
групі вважали, що він сирота, т.я. ОСОБА_5
на канікулах залишався в гуртожитку.
Після закінчення навчання ОСОБА_5 з
ОСОБА_2 поїхали на заробітки в Якутію. В
смт. М.Данилівка Дергачівського району
Харківської області ОСОБА_5 з ОСОБА_2
побудували будинок, він був у них в
будинку. Потім ОСОБА_5 тяжко захворів,
переніс операцію. Доглядала його
дружина ОСОБА_2. Ніякої допомоги
матеріальної і моральної мати не
надавала ОСОБА_5. На похованні ОСОБА_5
матері також не було.

Судом було встановлено, що
відповідачка ОСОБА_3 під час всього
свого життя мала можливість, але
свідомо ухилялася від надання синові з
дитинства будь-якої матеріальної
допомоги та моральної підтримки.

За ч. 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що
«за рішенням суду особа може буди
усунена від права на спадщину за
законом, якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані».

Згідно ст. 1224 ч. 3 п. 2 ЦК України не мають
права на спадкування за законом батьки
(усиновлювачі ) та повнолітні діти
(усиновлені), а також інші особи, які
ухилялися від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця, якщо ця
обставина встановлена судом.

Відповідно до роз'яснень п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7
від 30 травня 2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»
правила абзацу 2 частини 3 ст. 1224 ЦК
України стосуються особи, яка
зобов'язана була утримувати
спадкодавця. Факт ухилення особи від
виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця встановлюється судом за
заявою заінтересованої особи. При
цьому слід враховувати поведінку
особи, розуміння нею свого обов'язку
щодо надання допомоги, її необхідність
для існування спадкодавця, наявність
можливості для цього та свідомого
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону згідно з вимогами статті 214 ЦПК
України потрібно установити факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через тяжку хворобу
фізично та матеріально самостійно
забезпечити умови свого життя, у
зв'язку з чим особа потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

ОСОБА_3 залишила сина у віці 9 років, не
займалася його вихованням, не несла
матеріальних витрат на його утримання,
не піклувалася про його освіту,
здоров'я, тобто судом встановлено факт
ухилення ОСОБА_3 від виконання
обов'язків щодо утримання свого сина.

Крім того, з'ясувавши питання, що ОСОБА_5
потребував допомоги від матері, а
остання мала матеріальну і фізичну
змогу надавати таку допомогу, але не
приймала участі в житті сина ОСОБА_5.

Суд вважажє, що позовні вимоги
ОСОБА_2 про визнання права власності за
нею на спадкове майно не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України,
особа може звернутися за захистом
тільки тоді до суду, коли її права,
свободи чи інтереси: 1) Порушено; 2) Не
визнаються; 3) Оспорюються.

Відповідно до приписів ЦК України
позивач входить до першої черги
спадкоємців. Спадкування здійснюється
через нотаріальну контору. Майно, на
яке вказує позивач, спадкується через
нотаріальну контору, а не через суд,
відповідно до ст. 1269 ЦК України. Згідно
з розділом 22 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій, саме
нотаріуси здійснюють оформлення та
видачу свідоцтва про право на спадщину
у порядку спадкування за законом.

Відповідно до п. 211 Інструкції
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям, що прийняли
спадщину, тобто тим, які постійно
проживали разом зі спадкодавцем чи
подали заяву нотаріусу про прийняття
спадщини. Судом було встановлено, що
ОСОБА_2 подала заяву про прийняття
спадщини до нотаріальної контори у
встановлений законом строк.

Єдине, що може здійснити суд, як
захист цивільних прав відповідно до ст.
16 та ч. 3 ст. 1272 ЦК України - це встановити
додатковий строк для прийняття
спадщини.

Пленум Верховного Суду України у
постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» в п. 24 встановив, що при
розгляді цих справ слід перевіряти
наявність або відсутність спадкової
справи стосовно спадкодавця у
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину.

Позивач на порушення ст. 15 ЦК
України звернулася до суду без
належного зазначення: яке саме її
цивільне право порушено, не визнається
чи оспорюється.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Позивач не позбавлена можливості
оформити свої спадкові права у
нотаріальній конторі. Главою 86 ЦК
України та Законом України «Про
нотаріат», підзаконними нормативними
актами, визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій,
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів. Це знайшло також
підтвердження у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику в справах
про спадкування». У разі якщо
відсутність умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину не підтверджена
належними доказами, а саме відмовою
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину, це може бути підставою для
відмови у позові.

До компетенції нотаріальних органів
віднесено порядок оформлення спадщини
для спадкоємця, який подав заяву про
прийняття спадщини належним чином. У
разі наявності необхідного бажання
позивач має звертатися безпосередньо
до нотаріальних органів для прийняття
спадщини, або у разі відмови про видачу
йому свідоцтва про право на спадщину
нотаріальними органами - тільки після
цього звертатися до суду, з моменту
коли виникне спір.

Керуючись ст.ст. 4, 57, 58. 59, 60, 214 ЦПК
України, ст. 15, 1222, 1224, 1258, 1261 ЦК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 такою, що
ухилялася від виконання обов'язків
щодо утримання свого сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Усунути ОСОБА_3 від права на
спадкування після смерті сина ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині в задоволенні
позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення вступної і резолютивної
частини рішення апеляційної скарги
через Дергачівський районний суд, а
особами, які приймають участь у справі,
але не були присутні при оголошенні
рішення у той же строк з моменту
отримання копії рішення. Строк
виготовлення мотивувальної частини
рішення 11 листопада 2014 року.

Суддя:
Якименко Л.О.