Справа № 152/2170/14-ц
Номер рядка звіту 26
У Х В А Л А

30 грудня 2014 року
м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду
Вінницької області Строгий І.Л.,
розглянувши позовну заяву Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення,

у с т а н о в и в:

у грудні 2014 року позивач звернувся до
Шаргородського районного суду
Вінницької області з указаним позовом,
у якому просить в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ VIS0GА00001406 від 04.06.2007 року, у розмірі 80
259,49 грн: 1) звернути стягнення на
будинок загальною площею 81,60 м кв.,
житловою площею 57,50 м кв., який
розташований за адресою: Вінницька
область, Шаргородський р-н, с. Покутино,
вул. Шкільна, 39, шляхом продажу
указаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки №VIS0GА00001406
від 04.06.2007 року) ПАТ КБ «Приватбанк» (49094,
м. Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) з
укладенням від свого імені договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмета
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«Приватбанк» усіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки. 2. Виселити відповідача та
інших осіб, які зареєстровані та/або
проживають у житловому будинку
(предмет іпотеки), розташованому за
адресою: Вінницька область,
Шаргородський р-н, с. Покутино, вул.
Шкільна, 39. 3. Стягнути з відповідача
судові витрати.

Указана позовна заява ухвалою судді
від 05.12.2014 року залишена без руху,
оскільки не відповідала вимогам
частинам 4 та 5 статті 119 ЦПК України.

Так, згідно ч. 4 ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна відповідати
вимогам, встановленим законом.

Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30.03.2012 року
передбачено, що позовна заява про
вирішення спору, що виникає з кредитних
правовідносин, за формою і змістом
повинна відповідати загальним
правилам, встановленим статтею 119 ЦПК, а
залежно від предмета та підстави
позову – і вимогам, які містяться у
спеціальному законодавстві. Зокрема, у
разі пред’явлення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у заяві має бути викладено обставини,
необхідні для ухвалення рішення,
зокрема, відповідно до статті 39 Закону
України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» встановлено, що у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Між тим, у прохальній частині позовної
заяви не викладено обставин,
необхідних для ухвалення рішення,
передбачених статтею 39 Закону України
«Про іпотеку», зокрема, не зазначено:

- усіх складових, з яких складається
загальний розмір вимог, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок
якого підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні;

- початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації.

Відтак, позовна заява не відповідає ч. 4
ст. 119 ЦПК України.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК
України до позовної заяви додається
документ, що підтверджує сплату
судового збору.

Пунктом 26 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17.10.2014 року № 10 «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах»
передбачено, що платіжне доручення на
безготівкове перерахування судового
збору, квитанція установи банку про
прийняття платежу готівкою додаються
до позовної заяви (заяви, скарги) і
мають містити відомості про те, за яку
саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію)
сплачується судовий збір. При цьому,
наприклад, платіжне доручення повинно
бути підписано уповноваженою
посадовою особою банку і скріплено
печаткою установи банку з відміткою
про дату виконання платіжного
доручення та відміткою про зарахування
суми судового збору до спеціального
фонду Державного бюджету України.
Відповідні документи подаються до суду
тільки в оригіналі; копії, у тому числі
виготовлені з використанням технічних
засобів (фотокопії тощо) цих
документів, а також платіжне доручення,
яке за формою не відповідає наведеним
вимогам, не можуть бути належним
доказом сплати судового збору.

Водночас, до позовної заяви ПАТ КБ
«Приватбанк» додано платіжні
доручення № ВОJ66B0LB8, № ВОJ66B0LB9 та №
ВОJ66B0LBА від 26.11.2014 року, які підписано
особою, прізвище, ім’я та по батькові, а
також посадове становище якої не
зазначено.

Окрім того, у платіжних дорученнях
відсутня відмітка про зарахування суми
судового збору до спеціального фонду
Державного бюджету України.

Отже, платіжні доручення, додані до
позовної заяви, не можуть вважатись
належними доказами сплати позивачем
судового збору, що свідчить про
невиконання позивачем вимог ч. 5 ст. 119
ЦПК України.

З огляду на встановлені недоліки
позовної заяви, ухвалою судді від 05.12.2014
року позивачу для виправлення
недоліків позовної заяви надано строк
три дні з дня отримання ним копії
ухвали.

Як убачається із матеріалів справи,
ухвалу від 05.12.2014 року про залишення
заяви без руху представник позивача
одержав 11.12.2014 року, а тому останнім
днем усунення недоліків заяви було
15.12.2014 року. Проте, у зазначений строк
позивач не усунув недоліків,
викладених в ухвалі від 05.12.2014 року та
не подав заяви про продовження строку
усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, у
разі, якщо у встановлений ухвалою про
залишення позовної заяви без руху
строк, позивач не виконає зазначені в
ухвалі вимоги, позовна заява
вважається неподаною і повертається
позивачу.

Таким чином, позовна заява ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення вважається неподаною та
підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 121, 208-210 ЦПК України,

у х в а л и в:

позовну заяву Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення вважати неподаною та
повернути позивачу.

Роз’яснити, що позивач вправі повторно
звернутися до суду з заявою у
загальному порядку.

Згідно ст.ст. 293, 294, 296 ЦПК України, на
ухвалу може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Вінницької
області через Шаргородський районний
суд Вінницької області протягом п’яти
днів з дня її проголошення. У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п’яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
І.Л. Строгий