Справа № 369/9707/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

27.10.2014 року Києво-Святошинський
районний суд в складі:

головуючого - судді
Волчка А.Я.

за участю секретаря
Ткачук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася із
позовом до відповідача, про розірвання
шлюбу в якому зазначила, що 29.08.1998 було
зареєстровано шлюб між сторонами. Від
шлюбу подружжя має спільну дитину
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач свою позовну заяву мотивує
тим, що її подальше подружнє життя з
відповідачем неможливе, так, як вона
утратила почуття любові,
взаємоповаги до свого чоловіка.
Сторони спільного господарства не
ведуть, стосунків не підтримують, а
шлюб носить лише формальний характер
просила шлюб між ними розірвати.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримала, просила
позов задовольнити, пояснила, що їхній
шлюб носить лише формальний характер,
оскільки вони з чоловіком тривалий
період спільне господарство не ведуть,
шлюбних стосунків не підтримують
більше трьох місяців, справжня
причина розлучення, є подружня зрада
позивачки. Тому вважає подальше
спільне проживання однією сім'єю з
чоловіком неможливим, оскільки вона
його не кохає, та у неї є інший
чоловік.

Відповідач проти позову
заперечував, мотивуючи тим, що
звернення позивача з позовом про
розірвання шлюбу є передчасним, вважає
що серйозних підстав для розлучення
немає, та не втрачає надії на
можливість відновлення
сімейно-шлюбних стосунків. Тому просив
в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази у справі,
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебувають в зареєстрованому шлюбі з
29.08.1998 р., шлюб зареєстрували у
Києво-Святошинському райвідділі
реєстрації актів громадянського стану
Київської області, що підтверджується
свідоцтвом про одруження серії
НОМЕР_1, актовий запис №341.

Від шлюбу подружжя має спільну
дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, серії НОМЕР_2, актовий
запис № 18.

Спільне життя між сторонами не
склалося через чисельні сварки та
конфлікти. У сторін зникли почуття
любові, взаєморозуміння та
взаємоповаги. Сторони припинили
шлюбно-сімейні стосунки, спільне
господарство не ведуть. На даний час
строни проживають окремо. Сім»я
розпалась остаточно, примирення між
сторонами неможливе.

У відповідності до ст. 51 Конституції
України шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки і чоловіка.

Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу
України шлюб припиняється внаслідок
його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного
кодексу України передбачено, що позов
про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного
кодексу України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

З огляду на положення ч.2 ст.112 СК
України враховуючи особливий характер
сімейних відносин, суд приходить до
висновку про те, що сім'я позивача та
відповідача існує лише формально і
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу буде суперечити їх
інтересам, так, як позивач пояснила, що
почуття любові та поваги між ними
зникли, у позивачки є інший чоловік.

Відповідно до з вимог статті 212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів;
жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення; суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що рішення позивача про
розлучення є виваженим та свідомим,
причини з яких позивач наполягає на
розірванні шлюбу є обґрунтованими,
подальше спільне життя подружжя і
збереження сім'ї є неможливими,
оскільки тривалий час сторони не
підтримують сімейно-шлюбних стосунків,
поновлювати сімейно-шлюбні відносини
позивач наміру не має. Так суд не в
праві примушувати жінку або чоловіка
до підтримання, відновлення або
продовження сімейних відносин,
зважаючи на вільність та рівність цих
стосунків та можливість припинення
шлюбу є їх основою, що законодавчо
закріплено у нормах Сімейного кодексу
України.

Суд вважає, що подальше сімейне життя
подружжя неможливе, сім'я розпалась
остаточно, збереження сім'ї сторін
суперечить їх інтересам, а також
моральним засадам суспільства.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необхідність розірвати
шлюб, укладений між сторонами.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно
до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55,
110, 112 Сімейного кодексу України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року за № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», та,
керуючись ст.ст.4, 60, 174, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, зареєстрований 29.08.1998 року у
Києво-Святошинському райвідділі
реєстрації актів громадянського стану
Київської області, актовий запис № 341.

Прізвища сторін після розірвання
шлюбу залишити без змін.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня отримання копії даного рішення
суду особою, яка його оскаржує.

Суддя:

А.Я.Волчко