АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача
Стрижеуса А.М.,

суддів:
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при
секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_4 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 10 вересня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, Служба у справах дітей
Солом'янської в м. Києві державної
адміністрації - про усунення перешкод у
користуванні власністю та вселення, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, Служба у справах дітей
Солом'янської в м. Києві РДА, Управління
державної міграційної служби в м. Києві
- про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Служба у
справах дітей Солом'янської в м. Києві
державної адміністрації про усунення
перешкод у користуванні власністю та
вселення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
мотивував тим, що він є співвласником
(1/5 частини, а саме 16,7 м2) трикімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70 м2
, з них 42 м2 - жила площа, 8 м2- кухня.

Справа №760/5494/2013 № апеляційного
провадження:22-ц-796/12922/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Бобровник
О.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. За вказаною
адресою ОСОБА_4 зареєстрований разом із
своєю малолітньою донькою - ОСОБА_10, 2006
року народження.

Спірна квартира складається із трьох
кімнат: 16 м2, 14 м2, 12 м 2, кухні площею 8 м2,
коридору площею 7 м2 та двох санвузлів
загальною площею 8 м2 та лоджії площею 4
м2.

ОСОБА_12 зазначає, що не зважаючи на той
факт, що він є співвласником зазначеної
вище квартири та зареєстрований у ній,
інші співвласники, а саме відповідачі
(ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_5.) не
допускають його у спірну квартиру чим
порушують його права, як співвласника
квартири.

В зв'язку із зазначеним ОСОБА_4 з
урахування заяви про уточнення
позовних вимог просив суд зобов'язати
ОСОБА_5. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не чинити
перешкод ОСОБА_4 у користуванні
власністю, а саме 1/5 частиною квартири
АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_4 та його сім'ю
(ОСОБА_14, ОСОБА_10.) у квартиру АДРЕСА_1

В процесі розгляду справи ОСОБА_5
звернулась до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_10, треті особи:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Служба у справах
дітей Солом'янської в м. Києві РДА,
Управління державної міграційної
служби в м. Києві - про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням.

ОСОБА_5 мотивувала свої вимоги тим, що
відповідно до Довідки №525 виданої 17
квітня 2013 року КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» структурний
підрозділ ВСП «Батиївський», за
адресою спірної квартири
зареєстровані співвласники ОСОБА_5, що
володіє 2/5 частками спірної квартири,
ОСОБА_4, що володіє 1/5 часткою спірної
квартири, ОСОБА_7, що володіє 1/5 часткою
спірної квартири, ОСОБА_6, що є
власником особового рахунку квартири
та двоє малолітніх дітей - ОСОБА_8 2009
року народження, що володіє 1/5 часткою
спірної квартири, ОСОБА_10, 2006 року
народження - донька відповідача.

Фактично відповідач за зустрічним
позовом та його донька проживає разом з
дружиною в квартирі АДРЕСА_3, що в м.
Києві, належній матері дружини
відповідача за зустрічним позовом.

ОСОБА_5 зазначає, що відповідач за
зустрічним позовом добровільно
покинув спірну квартиру та з 2006 року не
проживає за адресою спірної квартири,
але не знявся з реєстрації.

Реєстрація відповідачів за зустрічним
позовом в спірній квартирі створює
перешкоди в користуванні квартирою,
оскільки нарахування за квартплату,
інші комунальні послуги відбувається
на всіх зареєстрованих осіб, однак
відповідач за зустрічним позовом
відмовляється приймати участь в цих
витратах.

ОСОБА_5 зазначає, що вона, як
співвласник квартири, будучи
матір'ю-одиначкою, на утриманні якої
знаходяться двоє дітей та матір,
вимушена нести фінансовий тягар
утримання квартири і за відповідачів
за зустрічним позовом, що ставить її в
ще більш скрутне матеріальне
становище.

В зв'язку із зазначеним ОСОБА_5 просила
суд визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_10 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 10 вересня 2014 року первісний
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
Служба у справах дітей Солом'янської в
м. Києві державної адміністрації - про
усунення перешкод у користуванні
власністю та вселення - залишити без
задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, Служба у справах дітей
Солом'янської в м. Києві РДА, Управління
державної міграційної служби в м. Києві
- про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_10 такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1 що в місті Києві.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 витрати по оплаті судового
збору в, сумі 114 грн. 70 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду
представником позивача ОСОБА_2, який
діє на підставі довіреності в
інтересах ОСОБА_4, подано апеляційну
скаргу, в якій він просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове яким
повністю задовольнити первісний позов
ОСОБА_4, посилаючись на те, що рішення
суду протирічить нормам матеріального
права та нормам процесуального права,
судом не враховано інтереси
неповнолітньої дитини.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_2, який діє
на підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_4, підтримав доводи апеляційної
скарги.

Представник відповідачів ОСОБА_3
проти доводів апеляційної скарги
заперечувала посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
обґрунтованість та законність
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно із ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення, суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Як убачається з матеріалів
справи та встановлено судом, ОСОБА_4 є
співвласником (1/5 частини, а саме 16,7 м2)
трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 70 м2 , з них 42 м2 - жила
площа.

Спірна квартира складається із
трьох кімнат: 16 м2, 14 м2, 12 м 2, кухні
площею 8 м2, коридору площею 7 м2 та двох
санвузлів загальною площею 8 м2 та
лоджії площею 4 м2.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 29 травня 1996 року
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_13
та членам його сім'ї ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_4, Челобеєва - ОСОБА_16 в рівних
долях (т.1 а.с.52).

ОСОБА_4 з 26 травня 1994 року та його
малолітня донька ОСОБА_10 з 23 листопада
2006 року зареєстровані за адресою
спірної квартири. Крім того, на спірній
житловій площі зареєстровані ОСОБА_6 з
19 лютого 1986 року - власник особового
рахунку, ОСОБА_5 з 06 жовтня 2004 року -
донька власника особового рахунку,
ОСОБА_8 з 21 липня 2007 року - онука
власника особового рахунку, ОСОБА_16 з 06
жовтня 2001 року - онука власника
особового рахунку (т.1 а.с.49).

Відповідно до договору
дарування частини квартири від 15
лютого 2010 року ОСОБА_6 подарувала 1/5
частину квартири АДРЕСА_1 представнику
Обдарованої ОСОБА_5, яка діє від імені
своєї малолітньої дочки ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.50).

Відповідно до договору
дарування частини квартири від 31 січня
2006 року, ОСОБА_6, яка діє на підставі
довіреності від імені ОСОБА_13, ОСОБА_13
подарував а ОСОБА_5 прийняла у дар 1/5
частину квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.51).

Статтями 41,47 Конституції
України, ст.1 Першого Протоколу
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.ст.316-319, 321 ЦК
України, визначено та законодавчо
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає, що
кожна особа має право на безперешкодне
користування своїм майном, а також
задекларовано право володіти,
користуватись та розпоряджатись
належним йому майном, на власний розсуд
здійснювати щодо свого майна будь-які
дії, вчиняти будь-які угоди, відповідно
до закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ст.319 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Як убачається з матеріалів
справи, позивач ОСОБА_4 звертався до
Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.
Києві про чинення йому перешкод
протягом 7 років у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.193).

Аналізуючи наведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов невірного висновку про відмову
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
власністю та вселення та безпідставно
позбавив ОСОБА_4 права користування
своєю власністю.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла, або законом.

Оскільки право власності є
абсолютним правом, яке включає
володіння, користування,
розпорядження, та якого ніхто не може
бути позбавлений, крім випадків,
передбачених законом, то власник не
може бути визнаний таким, що втратив
право користування своїм майном.

Суд першої інстанції
задовольняючи зустрічні позовні
вимоги про визнання ОСОБА_4 та його
неповнолітньої доньки ОСОБА_10 такими,
що втрати право користування жилим
приміщенням виходив з того, що ОСОБА_4
не проживає за адресою спірної
квартири з 2004 року, а його малолітня
донька - з моменту народження.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи зустрічний позов про
визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, судом
першої інстанції надано невірну оцінку
обставинам справи, оскільки позивачем
за зустрічним позовом та його
представником не надано доказів, які б
свідчили про не проживання ОСОБА_4 на
спірній жилій площі безпричинно, а
відповідно до ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Колегія суддів не приймає до
уваги акти про не проживання ОСОБА_4 від
11 лютого 2013 року, від 22 травня 2013 року,
оскільки вказані акти не містять
встановлення причин відсутності
позивача ОСОБА_4 у спірному житлі, що є
вирішальним для справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку що рішення суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Служба у
справах дітей Солом'янської в м. Києві
державної адміністрації - про усунення
перешкод у користуванні власністю та
вселення, про задоволення зустрічного
позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_10, треті
особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Служба у
справах дітей Солом'янської в м. Києві
РДА, Управління державної міграційної
служби в м. Києві - про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, підлягає
скасування з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_4
та відмову в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_5.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 10 вересня 2014 року скасувати
та ухвалити нове, наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
Служба у справах дітей Солом'янської в
м. Києві державної адміністрації - про
усунення перешкод у користуванні
власністю та вселення задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не
чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні
власністю, а саме 1/5 частиною квартири
АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_4 та його сім'ю: дружину
ОСОБА_18, доньку ОСОБА_10 в квартиру
АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_10, треті особи:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Служба у справах
дітей Солом'янської в м. Києві РДА,
Управління державної міграційної
служби в м. Києві - про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: