У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Олешанської сільської ради
Тлумайцького району
Івано-Франківської області, Релігійної
організації «Православна церква» с.
Олеша про відшкодування збитків,
компенсації моральної шкоди та зміни
імені сина, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на ухвалу судді апеляційного
суду Івано-Франківської області від
03 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5, Олешанської сільської ради
Тлумацького району Івано-Франківської
області, Релігійної організації
«Православна церква» с. Олеша про
відшкодування збитків, компенсації
моральної шкоди та зміни імені сина.

Ухвалою Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 12
березня 2014 року позовну заяву ОСОБА_4
залишено без руху та надано строк для
усунення її недоліки.

Ухвалою Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 31
березня 2014 року позовну заяву ОСОБА_4
визнано неподаною та повернуто
заявнику.

На вказану ухвалу ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу.

Ухвалою судді апеляційного суду
Івано-Франківської області від 22
квітня 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_4 залишено без руху та надано
строк для усунення її недоліки.

Ухвалою судді апеляційного суду
Івано-Франківської області від 03
червня 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на ухвалу Тлумацького
районного суду Івано-Франківської
області від 31 березня 2014 року визнано
неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу судді апеляційного
суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 297 ЦПК України до
апеляційної скарги, яка не оформлена
відповідно до вимог, встановлених
статтею 295 цього Кодексу, а також у разі
несплати суми судового збору
застосовуються положення статті 121
цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 121 ЦПК
України суддя, встановивши, що
апеляційна скарга не оформлена
відповідно до вимог, встановлених
статтею 295 цього Кодексу, або не
оплачена судовим збором, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення апеляційної скарги без руху,
про що повідомляє скаржника і надає
йому строк для усунення недоліків, який
не може перевищувати п'яти днів з дня
отримання ухвали.

Положення ст. 121 ЦПК України щодо
повернення заяви (апеляційної скарги)
застосовуються в тому випадку, коли
особа в установлений строк не виконає
вимоги ухвали про усунення недоліків.

Із матеріалів справи, надісланої до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, убачається, що ухвалою судді
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 22 квітня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без
руху та надано строк для усунення її
недоліки, зокрема, зобов'язано позивача
сплатити судовий збір.

На виконання вимог ухвали судді
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 22 квітня 2014 року ОСОБА_4
подав до суду апеляційної інстанції
заяву, в якій посилався на те, що він
звільнений від сплати судового збору
на підставі п. 6-1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір».

Згідно з п. 6-1 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір» від судового збору
звільняються позивачі за подання
позовів щодо спорів, пов'язаних із
дискримінацією.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.1 Закону України
«Про засади запобігання та протидії
дискримінації в України»
дискримінація - ситуація, за якої особа
та/або група осіб за їх ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, віку,
інвалідності, етнічного та соціального
походження, громадянства, сімейного та
майнового стану, місця проживання,
мовними або іншими ознаками, які були, є
та можуть бути дійсними або
припущеними (далі - певні ознаки),
зазнає обмеження у визнанні,
реалізації або користуванні правами і
свободами в будь-якій формі,
встановленій цим Законом, крім
випадків, коли таке обмеження має
правомірну, об'єктивно обґрунтовану
мету, способи досягнення якої є
належними та необхідними.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
ОСОБА_4 не відноситься до категорії
осіб, які звільненні від сплати
судового збору відповідно до п. 6-1
ст. 5 Закону України «Про судовий
збір».

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про визнання апеляційної скарги ОСОБА_4
неподаною та повернення її заявнику,
оскільки позивачем не виконано вимог
ухвали суду від 22 квітня 2014 року
щодо сплати судового збору.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваної ухвали вбачається,
що скарга є необґрунтованою і наведені
в ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності зазначеної ухвали.

Порушення норм процесуального права
при розгляді даної справи судом
апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу судді апеляційного суду
Івано-Франківської області від 03
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Маляренко А.В.