АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7438/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нельга Д. В. Доповідач - Тамакулова
В.О. Категорія 47
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпродзержинської
міської Ради Дніпропетровської
області на заочне рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 13 червня
2014 року по цивільній справі за позовом
Дніпродзержинської міської Ради
Дніпропетровської області до ОСОБА_2
про визнання укладеним договору оренди
земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 листопада 2013 року Дніпродзержинська
міська Рада Дніпропетровської області
звернулася до суду з позовом до
відповідача про визнання укладеним
договору оренди земельної ділянки,
посилаючись на те, що 10 квітня 2007 року
між Дніпродзержинською міською радою
та ОСОБА_2 був укладений договір оренди
земельної ділянки, за умовами якого,
відповідачу було надано у користування
земельну ділянку строком до 15 березня
2008 року, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 для розміщення автозаправної
станції.

Після спливу строку дії договору
відповідач продовжує користуватися
земельною ділянкою, однак договір
оренди не поновлює, плату за
користування земельною ділянкою до
місцевого бюджету не вносить.

Враховуючи, що на спірній земельній
ділянці знаходиться належний
відповідачу об'єкт нерухомого майна і
відповідач до теперішнього часу
користується вказаною земельною
ділянкою без належного
правовстановлюючого документа,
позивач просив суд на підставі ст.152 ЗК
України усунути порушення шляхом
визнання укладеним договору оренди
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, між позивачем та
відповідачем.

Заочним рішенням Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 13 червня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення й
постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Колегія суддів перевірила законність,
обґрунтованість рішення суду в межах
заяв-лених вимог та апеляційної скарги
і дійшла до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 10 квітня 2007 року
між Дніпродзержинською міською радою
та відповідачем ОСОБА_2 укладено
договір оренди земельної ділянки, за
умовами якого, відповідачу надано у
користування строком до 15 березня 2008р.
земельну ділянку, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, для розміщення
автозаправної станції.

15 серпня 2008р. між позивачем та
відповідачем укладено додаткову угоду,
за умовами якої, продовжено термін дії
вищевказаного договору до 27 червня 2011
року.

Згідно п.3.1 додаткової угоди, після
закінчення строку дії вказаного
договору, орендар - відповідач ОСОБА_2
має переважне право на поновлення
вказаного договору на новий строк.

За п.3.2 Договору у разі, якщо орендар
бажає продовжити строк дії договору, то
він повинен не пізніше ніж за 30
календарних днів до закінчення строку
дії договору повідомити письмово
"Орендодавця" про намір продовжити дію
договору.

З Інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно слідує, що
станом на 22 серпня 2013р. відповідач
ОСОБА_2 є власником автозаправочної
станції, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, що розташована на спірній
земельній ділянці.

02 липня 2012р. позивач повідомив
відповідача щодо здійснення ним 17
липня 2012р. обстеження спірної
земельної ділянки, та зазначив, що
використання відповідачем земельної
ділянки відбувається без продовження
договору оренди земельної ділянки, з
порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України.

Листом від 03 жовтня 2012р. позивач
направив на адресу відповідача три
проекти договору оренди земельної
ділянки та відповідним чином
запропонував відповідачу укласти з
позивачем договір оренди земельної
ділянки.

Не отримавши відповіді, позивач
звернувся до суду з позовом,
посилаючись на ст.152 ЗК України.

Відповідно до вимог ст.152 ЗК України
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Згідно ст.33 Закону України "Про оренду
землі" N 161-XIV від 06 жовтня 1998р. (в
редакції, чинній станом на 27.06.2011 року),
по закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки за
умовами договору, має переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі). У
разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди і за відсутності протягом
одного місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі такий
договір вважається поновленим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором. У цьому
випадку укладання додаткової угоди про
поновлення договору оренди землі
здійснюється з: власником земельної
ділянки (щодо земель приватної
власності); уповноваженим керівником
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування без
прийняття рішення органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування про поновлення
договору оренди землі (щодо земель
державної або комунальної власності).
Керівник органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування, який
уповноважений підписувати додаткову
угоду до договору оренди землі щодо
земельної ділянки державної або
комунальної власності, визначається
рішенням цього органу. Додаткова угода
до договору оренди землі про його
поновлення має бути укладена сторонами
у місячний строк в обов'язковому
порядку. Відмова, а також наявне
зволікання в укладенні додаткової
угоди до договору оренди землі може
бути оскаржено в суді.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно вимог ст.152 ЗК України, захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється
шляхом:а) визнання прав;б)відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;в)
визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;ґ) відшкодування
заподіяних збитків;д)застосування
інших, передбачених законом, способів.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" N 7 від 16 квітня 2004р. передбачено,
що при розгляді справ за позовами до
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування в разі
незгоди з рішеннями з питань,
віднесених у галузі земельних відносин
до їх компетенції (зокрема, про відмову
в передачі земельної ділянки у
власність чи користування, у продажі
земельної ділянки, в наданні дозволу і
вимог на розроблення проекту
відведення земельної ділянки тощо), суд
за наявності підстав для задоволення
позову визнає рішення такого органу
недійсним і зобов'язує його залежно від
характеру спору виконати певні дії,
передбачені його компетенцією (або не
вчиняти чи припинити їх), на захист
порушеного права, як цього вимагає
законодавство, або надає право
позивачеві вчинити певні дії для
усунення порушень його права. Суд
вирішує ці питання по суті, якщо це
відповідає закону (наприклад, визнає
відповідно до частини третьої статті 1
Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV
"Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)"
право на земельну частку (пай), якщо
районною (міською) державною
адміністрацією безпідставно
відмовлено у видачі документа, що
посвідчує право на земельну частку
(пай); вирішує відповідно до частини
четвертої статті 7 Закону України від 19
червня 2003 р. N 973-IV "Про фермерське
господарство" питання про надання
земельної ділянки у власність або
оренду для створення фермерського
господарства, якщо відповідна районна
(міська) державна адміністрація чи
орган місцевого самоврядування
безпідставно відмовили в цьому або,
незважаючи на рішення суду, що
зобов'язує їх розглянути заяву з цього
приводу, не розглядають її за наявності
необхідних документів). В інших
випадках суд не може вирішувати
питання, віднесені до компетенції
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування, зокрема про
передачу земельних ділянок у постійне
користування, оренду, укладення чи
поновлення договору оренди земельної
ділянки, зміну цільового призначення
землі тощо.

Відповідно до вимог ст.124 ЗК України,
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Враховуючи наведене, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог , суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов до
висновку, що спосіб захисту порушеного
права, обраний позивачем, не відповідає
визначеним ст.152 ЗК України способам
захисту прав на земельні ділянки.

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального, процесуального права,
встановленим обставинам і матеріалам
справи.

Згідно п.3.1 додаткової угоди до
укладеного між сторонами договору
оренди, після закінчення строку дії
вказаного договору, орендар -
відповідач ОСОБА_2 має переважне право
на поновлення вказаного договору на
новий строк; за п.3.2 у разі, якщо орендар
бажає продовжити строк дії договору,
він повинен не пізніше ніж за 30
календарних днів до закінчення строку
дії договору повідомити письмово
"Орендодавця" про намір продовжити дію
договору. Вказані строки сторонами не
дотримані.

За вимогами ст.125 Земельного кодексу
України право на оренду земельної
ділянки виникає після укладення
договору оренди і його державної
реєстрації.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Як вбачається із матеріалів справи
(а.с.6-7), договір оренди укладений між
сторонами до 15 березня 2008 року (а.с.6),
додаткова угода про продовження
вказаного договору оренди укладена 15
серпня 2008 року(а.с.11 зворот), термін дії
вказаного договору оренди між
сторонами продовжено до 27 червня 2011
року.

Пунктом 3.1 додаткової угоди до договору
оренди земельної ділянки передбачено,
що після закінчення строку договору
«Орендар» має переважне право на
поновлення договору оренди на новий
строк.

22 листопада 2013 року з позовом до суду
звернулася Дніпродзержинська міська
Рада про визнання укладеним договору
оренди земельної ділянки (а.с.3), а не
«Орендар» до Дніпродзержинської
міської Ради із заявою про продовження
чи укладення договору оренди вказаної
земельної ділянки. Із матеріалів
справи не вбачається волевиявлення
відповідача ОСОБА_2 на укладення
договору оренди вказаної земельної
ділянки.

Інші доводи скарги не спростовують
правильність висновків в ухваленому
рішенні, протирічать вимогам
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, встановленим
обставинам і матеріалам справи, не є
суттєвими для правильного вирішення
спору, зводяться до переоцінки доказів
по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції у повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм надана належна оцінка,
справа розглянута у межах позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпродзержинської
міської Ради Дніпропетровської
області-

відхилити.

Заочне рішення Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 13 червня
2014 року по цивільній справі за позовом
Дніпродзержинської міської Ради
Дніпропетровської області до ОСОБА_2
про визнання укладеним договору оренди
земельної ділянки - залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:
Тамакулова В.О.

С у д д і:
Болтунова Л.М.

Макаров М.О.