Справа № 363/3039/14 Головуючий у І
інстанції Рудюк О.Д.Провадження №
22-ц/780/6315/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 49
УХВАЛА

Іменем України

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді - Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Журби С.О.,
Коцюрби О.П., із участю секретаря
Химинець Н.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 07 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

18 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом, де просила стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у твердій грошовій сумі 1 000 грн. до
досягнення дитиною повноліття.

Окрім цього, просила стягнути аліменти
такого ж розміру на утримання дитини за
період її навчання з 01 вересня 2013 року
по серпень 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу дитина
знаходиться на утриманні позивача.
Крім того, ОСОБА_3 вступила до коледжу, у
зв'язку з чим збільшилися грошові
витрати.

Відповідач відмовився збільшувати
грошові виплати на дитину. Оскільки
ОСОБА_2 офіційно не працює, має
нестабільний мінливий дохід, ОСОБА_1
просила стягнути аліменти у твердій
грошовій сумі.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 07 жовтня 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх
видів заробітку ( доходу ), але не менше
ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 18.07.2014
року до досягнення дитиною повноліття -
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції врахував сімейний стан
відповідача, зокрема, наявність на
утриманні малолітньої дитини та
дружини, яка перебуває у стані
вагітності, а визначаючи розмір
аліментів у частці від заробітку -
виходив із того, що відповідач офіційно
працевлаштований.

Відмова у позові про стягнення
аліментів на утримання дитини за
період її навчання з 01 вересня 2013 року
по серпень 2016 року обґрунтована
положеннями ч. 1 ст. 199 СК України за
якою лише повнолітні діти мають право
на отримання такого роду аліментів.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
його на незаконність та
необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і
перевірку їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 12 липня 1998 року
по 17 червня 2005 року від якого мають
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 2, 3 ).

ОСОБА_2, який має на утриманні доньку
Катерину, 05 березня 2009 року та
непрацездатну дружину - ОСОБА_4, з
грудня 2013 року працює у ТОВ «РА-ЄСІ» і
аліментів на утримання доньки сторін
не сплачує ( а.с. 28, 29, 30, 31 ).

У зв'язку із неотриманням матеріальної
допомоги на дитину, ОСОБА_1 18 липня 2014
року звернулася до суду із зазначеним
позовом ( а.с. 1 ).

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про
часткове задоволення позову і ухвалив,
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, зокрема, ст.ст.
180-183 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-213 ЦПК
України, законне та обґрунтоване
рішення на підставі належних та
допустимих доказів по справі.

Таким чином, доводи апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, порушення матеріального і
процесуального права при його
ухваленні, зокрема, ст.ст. 182, 184 СК
України, на переконання апеляційного
суду, не знайшли свого підтвердження в
суді другої інстанції.

Інші зазначені в апеляції обставини,
зокрема, про те, що дитина подружжя
навчається, витрати її складають
значну суму, відповідач має земельну
ділянку, вирощує овочі та фрукти, які
реалізує у м. Києві, придбав автомобіль,
який утримує і відмовляється відвозити
доньку до навчального закладу, на
переконання апеляційного суду, не
свідчать про обґрунтованість як
позовних, так і апеляційних вимог.

Окрім цього, на підтвердження
зазначених обставин ОСОБА_1 не надала
суду доказів у відповідності до
положень ст. 60 ЦПК України.

При цьому, позивач, у відповідності до
положень чинного законодавства,
зокрема, ст. 185 СК України, не позбавлена
і можливості вирішити питання щодо
розміру участі відповідача у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами (
розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо ).

Відтак, викладені у апеляції доводи суд
другої інстанції відносить до числа
формальних, а тому оскаржуване рішення,
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого судом не
виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 07 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів, залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
С.О. Журба

О.П. Коцюрба