Справа № 346/4946/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2014 року
м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі

головуючого судді

Димашка В.П.,

за участі секретаря

Гайової Г.Ф.,

позивача
ОСОБ
А_1,

представника
позивача
ОСОБА_2,

представника
відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Коломия справу за
позовом ОСОБА_4 до Коломийської
міської ради про визнання права
власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом в
якому просила визнати за нею, ОСОБА_1
право власності на спадкове майно,
після смерті ОСОБА_5, яка померла 16
квітня 2013 року та ОСОБА_6, який помер 31
грудня 2013 року, що складається із
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 37,1
кв.м., житловою 20,8 кв.м.

Позовні вимоги позивач мотивувала тим,
що 16 квітня 2013 року померла ОСОБА_5, а 31
грудня 2013 року помер її чоловік ОСОБА_6.

10 квітня 2013 року приватним нотаріусом
Коломийського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 посвідчено від імені
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заповіти за реєстром
№ 719, № 720. Згідно даних заповітів вона,
ОСОБА_1, є єдиним спадкоємцем на все
майно подружжя ОСОБА_6.

Крім неї жодної черги спадкоємців за
законом немає, а тому у разі
неприйняття нею спадщини все майно
перейшло би у власність територіальної
громади в особі Коломийської міської
ради.

Спадкове майно складається із квартири
АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України вона
подала заяви про прийняття спадщини до
приватного нотаріуса Коломийського
міського нотаріального округу ОСОБА_7 і
після смерті ОСОБА_5 заведено спадкову
справу № 32/2013, а після смерті ОСОБА_6
заведена спадкова справа №6/2014.

Так як вона прийняла спадщину, то
відповідно до ст. 1268 ЦК України стала
власником спадкового майна з дня
відкриття спадщини, а тому звернулася
за одержанням свідоцтва про право на
спадщину.

Однак 26 серпня 2014 року приватний
нотаріус Коломийського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 відмовила
їй у видачі свідоцтва про право на
спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6
з тих підстав, що відповідно до п. п. 4.15,
4.18 глави 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
для видачі свідоцтва про право на
спадщину необхідно представити
правовстановлюючий документ та витяг з
Реєстру прав власності, а за
відсутності даних документів, нотаріус
роз'яснює про вирішення даного питання
в судовому порядку.

Вона представити витяг з Реєстру прав
власності не має можливості.

Спадкодавцям належить на праві
власності в рівних частках квартира №
З по вул. Войнаровського, 13 в місті
Коломия на підставі свідоцтва про
право власності на житло виданого 10
вересня 1996 року Бюро по приватизації
державного житлового фонду в місті
Коломия.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності виникає з часу державної
реєстрації.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 одержали свідоцтво
про право власності на житло, але не
зареєстрували в Коломийському МБТІ,
яке на час видачі свідоцтва проводило
державну реєстрацію, що
підтверджується випискою з
інвентаризаційних матеріалів.

В даний час зареєструвати свідоцтво
про право власності на житло неможливо,
так як відповідно до ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у зв'язку
із смертю.

А так як власники квартири померли, то
без реєстрації свідоцтва про право
власності на житло, мені нотаріус не
може видати свідоцтво про право на
спадщину, а тому вона змушена
звернутися в суд за захистом свого
права.

Та обставина, що ОСОБА_5 належиться 1/2
частка квартири № 3 та ОСОБА_6 1/2 частка
квартири АДРЕСА_3 підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло, виданим 26 вересня 1996 року Бюром
по приватизації державного житлового
фонду в місті Коломия, випискою з
інвентаризаційних матеріалів,
технічним паспортом.

Так як вона єдиний спадкоємець після
смерті подружжя ОСОБА_6, то повинна
стати власником цілої квартири.

Заповітами, посвідченими від імені
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 10 квітня 2013 року
приватним нотаріусом Коломийського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
підтверджується, що вона єдиний
спадкоємець на все спадкове майно
подружжя ОСОБА_6.

Факт прийняття нею спадщини
підтверджується витягами про
реєстрацію в Спадковому реєстру із
яких видно, що після смерті ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 заведено спадкові справи та
спадковими справами.

Позивач та її представник просили
позовні вимоги задовольнити,
представник пояснила, що реєстрація на
час приватизації спірної квартири не
була обов’язковою, а тільки з часу
введення в дію ЦК 2004 року, а відповідно
до ст. 5 ЦК України акт цивільного
законодавства зворотної сили не має,
крім випадків, коли пом’якшує або
скасовує цивільну відповідальність
особи. Правильне визначення
конкретного моменту виникнення у гро
мадян права приватної власності на
квартиру, особливо відчужену в держави
на користь квартиронаймачів та їхніх
спадкоємців, мало важливе теоретичне і
практичне значення, а тому 28 грудня 1994
р. Держжитлокомунгосп дав роз’яснення,
з якого випливає, що право власності
виникає з моменту підписання
розпорядження про переда чу житла у
власність, і якщо одинокий наймач подав
заяву і розпорядження підписано до
його смерті, житло переходить до
спадкоємців згідно нормам Цивільного
Кодексу. Спадкодавцям передали у
власність квартиру на підставі
розпорядження від 10 вересня 1996 року та
видали свідоцтво про право власності.
Квартира не перебуває на балансі
відповідача, а тому є приватною
власністю.

Представник відповідача заперечила
проти задоволення позову, посилаючись
на те, що відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3
зазначеного Закону права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов»язової реєстрації таких прав. В
даному випадку право на спірну
квартиру у спадкодавців виникло 26
вересня 1996 року, а саме з моменту видачі
свідоцтва про право власності на житло,
що видавалося відповідно до ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду». Відповідно до п. 28 Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян затвердженого
Наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року № 56 зі змінами та
доповненнями внесеними наказом
Держжитлокомунгоспу України від 5
серпня 1994 року № 72, що діяло в момент
виникнення спірних правовідносин,
свідоцтво про право власності на
квартиру (будинок) підлягає
обов»язковій реєстрації в органах
технічної інвентаризації. З наведеного
випливає, що оскільки померлі ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 не зареєстрували свідоцтво про
право власності на житло - квартиру
АДРЕСА_4, яке видане 26 вересня 1996 року в
органах технічної інвентаризації
відповідно до вимог чинного на той час
законодавства, та не скористалися
таким правом відповідно до норм
законодавства, що діяло на момент
смерті спадкодавців, то самі
спадкодавці не набули права власності
на спадкове майно. Оскільки ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 не набули права власності на
спірну квартиру вони не могли передати
його іншій особі, а тому відсутні
правові підстави для задоволення
пред»явленого позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають до
задоволення з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець,
який бажає прийняти спадщину, але не
час відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом
відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред’явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_5,
належала на праві приватної, спільної
сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в
рівних частках, і були приватизовані
згідно з Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло від 26
вересня 1996 року, яке видано згідно з
розпорядженням від 10 вересня 1996 року
№6307.

Коломийським МБТІ на квартиру АДРЕСА_1
видано технічний паспорт, згідно якого
вказана квартира зареєстрована на
підставі свідоцтва про право власності
і записана у реєстрову книгу,
інвентарний №452/844.

Згідно виписки з інвентаризаційних
матеріалів ОКП «Коломийського МБТІ»
від 15.08.2014 року за № 50924 право власності
на квартиру АДРЕСА_5 згідно архівних
даних станом на 31.12.2012 року в
Коломийському МБТІ не зареєстровано.

16 квітня 2013 року ОСОБА_5 померла, про що
в книзі реєстрації актів про смерть від
16 квітня 2013 року зроблено актовий
запис за № 191, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 168342.

Померла залишила заповіт, який 10 квітня
2013 року посвідчений, приватним
нотаріусом Коломийського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстровано в реєстрі за №720, яким
все своє майно, що буде належати їй на
день її смерті, де б воно не знаходилось
із чого б воно не складалось, а також
все те, на що вона за законом матиме
право заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина, яка складається з 1/2 частини
квартира АДРЕСА_5.

В управління спадковим майном після
смерті ОСОБА_5 вступила позивач –
ОСОБА_1, яка прийняла спадщину
відповідно до ст. 1269 ЦК України, подавши
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини, що підтверджується витягом
про реєстрацію в Спадковому реєстрі
від 09.08.2013 року та заявою ОСОБА_1 № 77/2013
від 09.08.2013 року.

31 грудня 2013 року помер - ОСОБА_6, про що в
книзі реєстрації актів про смерть від
02 січня 2014 року зроблено актовий запис
за № 1, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії І-НМ № 178799.

Померлий залишив заповіт, який 10 квітня
2013 року посвідчений, приватним
нотаріусом Коломийського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстровано в реєстрі за №719, яким
все своє майно, що буде належати йому
на день його смерті, де б воно не
знаходилось із чого б воно не
складалось, а також все те, на що він за
законом матиме право заповів ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадщина, яка складається з 1/2 частини
квартира АДРЕСА_5.

В управління спадковим майном після
смерті ОСОБА_6 вступила позивач –
ОСОБА_1, яка прийняла спадщину
відповідно до ст. 1269 ЦК України, подавши
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини, що підтверджується витягом
про реєстрацію в Спадковому реєстрі
від 12.02.2014 року та заявою ОСОБА_1 № 10/2014
від 12.02.2014 року.

Згідно технічного паспорта квартира
АДРЕСА_1 складається з одної кімнати
житловою площею 20,8 кв. м, загальною
площею 37,1 кв.м.

Згідно висновку про вартість об»єкта
оцінки однокімнатної квартири № 3
загальною площею 37,1 кв.м. в м. Коломия по
вул. Войнаровського, 13, ринкова
вартість для оформлення спадщини
становить – 68545 грн.

Згідно довідок приватного нотаріуса
Коломийського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 від 26.08.2014 року № 02-14/231 та
від 26.08.2014 №02-14/232 ОСОБА_1 з підстав що
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано за
померлими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в
Державному реєстрі права власності на
нерухоме майно в Коломийському МБТІ
Івано-Франківської області, відмовлено
у видачі свідоцтва про право власності.

Відповідно до ст. 210 ЦК України 2004 року
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

До введення в дію ЦК України 2004 року
державна реєстрація права власності на
житлові будинки регулювалася
підзаконними нормативними актами, які
передбачали державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно, в тому
числі і «Положенням про передачу
квартир (будинків) у власність
громадян» проте виникнення права
власності на них не залежало від
державної реєстрації до часу набрання
чинності ЦК України 2004 року, та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Оскільки право власності у ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 виникло з моменту видачі
свідоцтва про право власності, 26
вересня 1996 року, у відповідності до
вимог ст. 5 ЦК України до вказаних
правовідносин не можуть
застосовуватися нормативні акти, які
набули чинності пізніше, на які
посилається представник відповідача.

На підставі наведеного суд вважає, що є
всі підстави для задоволення позову, та
визнання за ОСОБА_1 права власності на
спадкове майно, квартиру АДРЕСА_5
загальною площею 37,1 кв.м. житловою
площею 20,8 кв.м.

Керуючись ст. ст. 213 - 215, 223, 294 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на спадкове майно після
смерті ОСОБА_5, яка померла 16 квітня 2013
року та ОСОБА_6, який помер 31 грудня 2013
року, квартиру АДРЕСА_6 загальною
площею 37.1 кв.м. житловою площею 20.8 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду до
апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом 10
днів з дня проголошення рішення через
Коломийський міськрайонний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання цього
рішення.

Суддя

Димашок В. П.