Провадження № 2/522/7070/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем УКРАЇНИ

«19» грудня 2014 року

Приморський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання -
Мітяєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради, ОСОБА_2 про
визнання незаконним та скасування
розпорядження органу приватизації й
свідоцтва про право власності на житло,
за участі третьої особи - Комунального
підприємства «Міське агентство з
приватизації житла», -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до відповідачів, просив
cкасувати розпорядження органу
приватизації № 196825 від 20 жовтня 2006 року
про передачу квартири АДРЕСА_2 в
приватну власність ОСОБА_3; скасувати
свідоцтво про право власності на житло,
видане відповідачем 20 жовтня 2006 року на
підставі розпорядження органу
приватизації № 196825 від 20 жовтня 2006
року, яке зареєстроване і записане у
реєстрову книгу за № 8-1927І. В
обґрунтування позову посилався на
таке. Позивач мешкає в квартирі АДРЕСА_2
з 1995 року. Разом з ним за вказаною
адресою до смерті проживала його
дружина - ОСОБА_3. В 2006 році, з метою
набуття права власності позивач разом
зі своєю дружиною, у статусі наймачів
житла, подали спільну заяву до органу
приватизації з проханням оформити
передачу займаної квартири в їх
спільну часткову власність.
Уповноваженим власником квартири було
визначено ОСОБА_3 Позивачу, під час
звернення до нотаріальної контори з
метою отримання свідоцтва про право на
спадщину на частину квартири, стало
відомо, що єдиним власником квартири
була визнана виключно його дружина -
ОСОБА_3.

Представник Департаменту міського
господарства Одеської міської ради,
третьої особи в судове засідання
з'явився, позовні вимоги не визнав,
просив суд відмовити у їхньому
задоволенні, з огляду на те, що
позивачем вже використано право на
приватизацію, з огляду на що він не мав
права приймати участь у приватизації
повторно.

ОСОБА_2 ухвалою суду залучено до участі
у справі в якості належного
співвідповідача, оскільки ця особа
звернулася із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_3.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання
з'явилась, позовні вимоги позивача не
визнала у повному обсязі, просила суд
відмовити у їхньому задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання
з'явився, позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив суд їх
задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов
таким, що підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно із заявою від 19.10.2006 року ОСОБА_3,
ОСОБА_1 звернулися до органу
приватизації, у відповідності до
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» заявники
просили оформити та передати у спільну
часткову власність квартиру під
АДРЕСА_2

Відповідно до вказаної заяви на момент
її подання у зазначеній квартирі
мешкав позивач разом із своєю дружиною
ОСОБА_3 Ці обставини сторонами під час
розгляду справи спростовані не були,
іншим судовим рішенням наявність цих
обставин не заперечена.

На підставі розпорядження органу
приватизації - Управління
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради - № 196825 від 20
жовтня 2006 року про передачу у власність
квартири під АДРЕСА_2 зазначена
квартира значиться такою, що належить
ОСОБА_3 на праві приватної власності,
загальна площа квартири складає 32,1
кв.м.

На підставі вказаного розпорядження
ОСОБА_3 видано свідоцтво про право
власності на квартиру під АДРЕСА_2

Як пояснив у судовому засіданні
представник відповідача, вказане
спірне свідоцтво про право власності
було видано на ім'я ОСОБА_3, оскільки
позивач вже використав своє право на
приватизацію житла.

Так, згідно свідоцтва про право
власності на житло від 21.11.1994 року 316/1000
частин квартири АДРЕСА_1 було передано
у спільну часткової власність ОСОБА_4
та ОСОБА_1, позивачу у цій справі. Згідно
зазначеного свідоцтва 316/1000 частини
квартири спільного заселення, що
передано у власність вказаних осіб,
складають 25,31 кв.м. загальної площі
квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
здійснюється шляхом безоплатної
передачі громадянам квартир (будинків),
кімнат у гуртожитках з розрахунку
санітарної норми 21 квадратний метр
загальної площі на наймача і кожного
члена його сім'ї та додатково 10
квадратних метрів на сім'ю.

Таким чином, право на безоплатну
приватизацію житла позивачем було
використано не у повному обсязі,
оскільки загальна площа
приватизованої квартира була меншою за
площу, яку сім'я позивача мала право
отримати безоплатно у порядку
приватизації житла.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло. Держава створює
умови, за яких кожний громадянин матиме
змогу побудувати житло, придбати його у
власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального
захисту, житло надається державою та
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до закону.

За правилом ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР громадяни
мають право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду
або придбання їх у житлових
кооперативах, на біржових торгах,
шляхом індивідуального житлового
будівництва чи одержання у власність
на інших підставах, передбачених
законодавством України.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» якщо загальна площа квартири
менше площі, яку має право отримати
сім'я наймача безоплатно, наймачу та
членам його сім'ї видаються житлові
чеки, сума яких визначається виходячи з
розміру недостатньої площі та
відновної вартості одного квадратного
метра.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» якщо загальна площа квартири
(будинку) перевищує площу, яку має право
отримати сім'я наймача безоплатно,
наймач здійснює доплату цінними
паперами, одержаними для приватизації
державних підприємств чи землі, а у
разі їх відсутності - грошима. Сума
доплат визначається добутком розміру
надлишкової загальної площі на
вартість одного квадратного метра.

Як вбачається з ч. 4 ст. 5 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» право на приватизацію
квартир (будинків) державного
житлового фонду з використанням
житлових чеків одержують громадяни
України, які постійно проживають в цих
квартирах (будинках) або перебували на
обліку потребуючих поліпшення
житлових умов до введення в дію цього
Закону.

За правилом ч. 5 ст. 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» кожний громадянин України має
право приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 червня 2010 року N 15-рп/2010 у справі за
конституційним зверненням громадянки
ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення
положення пункту 5 статті 5 Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" встановлено, що якщо
площа займаної квартири (будинку) менша
санітарної норми, то громадянин
України має право використати залишок
житлового чека для приватизації іншої
квартири (будинку) державного
житлового фонду, наймачем якої він є,
або частки майна державних
підприємств, земельного фонду.

Отже, відмова відповідача перешкоджає
реалізації права позивача стосовно
приватизації спірної квартири, а
доводи відповідача щодо підстав для
відмови в задоволенні заяви позивача
сприймаються судом як такі, що не є
суттєвими та суперечать чинному
законодавству, оскільки відсутність
механізму реалізації права не може
слугувати підставою для обмеження
громадянина в цьому праві. Право людини
на житло є загальновизнаним. Згідно з
Конституцією України це право, як і
інші конституційні права, є
невідчужуваним, непорушним і рівним
для всіх без будь-яких обмежень за
ознаками раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими. Воно не може бути скасоване і
обмежене, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

У розумінні зазначених норм закону цей
суд є зв'язаним правовою позицією,
висловленою Конституційним Судом
України, що є обов'язковим під час
розгляду цієї справи, вирішення спору
та постановлення цього рішення.

Позивач, взявши участь у приватизації
житла згідно свідоцтва про право
власності на житло від 21.11.1994 року - 16/1000
частин квартири АДРЕСА_1, не повною
мірою реалізував та використав своє
право на отримання у власність житла в
порядку приватизації, оскільки площа
частини квартири, переданої її
мешканцям у власність складає 25,31 кв.м.
загальної площі на дві особи. Останнє
не відповідає положенню ч. 1 ст. 3 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» щодо належної
санітарної норми - в 21 квадратний метр
загальної площі на наймача і кожного
члена його сім'ї та додатково 10
квадратних метрів на сім'ю, - що мали
бути передані позивачу по цій справі в
результаті використання у повному
обсязі свого права, визначеного
законом.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися в суд за захистом
свого цивільного права у випадку його
порушення з вимогою про примусове
виконання зобов'язання в натурі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 41, 47, 55 Конституції
України, ст. 1, 9, ЖК України, ст. ст. 3, 5
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду", ст.ст. 10, 11,
213-215 ЦПК України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати розпорядження органу
приватизації - Управління
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради - № 196825 від 20
жовтня 2006 року про передачу у власність
квартири під АДРЕСА_2 - незаконним та
скасувати.

Визнати свідоцтво про право власності
на житло № 196871, видане «20» жовтня 2006
року Управлінням житлово-комунального
господарства Одеської міської ради на
ім'я ОСОБА_3 на квартиру під АДРЕСА_2,
загальною площею 32,1 кв.м., - недійсним.

Роз'яснити, що це рішення суду є
підставою скасування державної
реєстрації права власності на квартиру
під АДРЕСА_2 за свідоцтвом про право
власності на житло № 196871, виданим «20»
жовтня 2006 року Управлінням
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення у порядку ст. 296 ЦПК України.

СУДДЯ: С.О.
Погрібний

19.12.2014