Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №22ц-122/11
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Широкової Л.В., Борисюка Р.М.

з участю секретаря судового

засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 12 листопада 2010 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "ОТП Банк" до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2,
до якої приєдналася ОСОБА_3,
порушується питання про скасування
рішення суду першої інстанції від
12.11.2010 року та ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
"ОТП Банк" (далі - Банк) з підстав
порушення судом норм процесуального
права та неправильного застосування
судом норм матеріального права.
Зокрема, апелянти зазначають, що про
попереднє судове засідання ОСОБА_2 не
було повідомлено, судом необґрунтовано
відхилені їх клопотання про зупинення
розгляду справи до вирішення іншої
цивільної справи, суд розглянув
уточнені вимоги представника позивача
без подання останнім письмової
позовної заяви з дотриманням вимог ст.
ст. 119, 120 ЦПК України, судом, на думку,
апелянтів, безпідставно було
відмовлено у витребуванні оригіналу
кредитної справи. Крім того, апелянти
вказують на необґрунтованість рішення
суду та не застосування судом положень
ст. ст. 216, 387 ЦК України та упередженість
суду.

Апеляційні скарги не підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.05.2007 року між
Банком та ОСОБА_2, як позичальником,
укладено кредитний договір за яким
Банк надав позичальнику кредитні кошти
у вигляді 73990.00 доларів США терміном до
29.05.2017 року під 13.99% річних (а.с.32-35). На
забезпечення виконання вказаного
кредитного договору 29.05.2007 року між
Банком та ОСОБА_3, як поручителем,
укладено договір поруки (а.с.36).
Починаючи з 31.07.2007 року ОСОБА_2 допустив
порушення строків виконання
зобов'язання щодо повернення кредитних
коштів до 27 числа кожного місяця (п. 2
договору), звернення Банку про сплату
прострочених платежів, неустойки та
повернення кредитних коштів у повному
обсязі позичальником не виконані.
ОСОБА_3, у свою чергу, не виконані
зобов'язання за договором поруки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором Банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу
(ч.2 ст. 1050 ЦК).

Оскільки ОСОБА_2 починаючи з 31.07.2007
року допустив порушення строків
виконання зобов'язання щодо повернення
кредитних коштів до 27 числа кожного
місяця, вимоги банку про повернення
позичальником частини кредиту, що
залишилася, та сплати процентів є
законними в силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а
доводи апеляційної скарги в цій
частині є безпідставними. Посилання
суду першої інстанції на ст. 651 ЦК
України "Підстави для зміни або
розірвання договору" є зайвим, так як не
поширюється на спірні правовідносини і
не впливає на суть ухваленого рішення.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Зі змісту договору поруки між Банком
та ОСОБА_3 (стаття 1 договору) слідує, що
остання зобов'язується відповідати за
повне та своєчасне за виконання
боржником його боргових зобов'язань
перед кредитором за кредитним
договором в повному обсязі таких
зобов'язань. Поручитель та боржник
відповідають як солідарні боржники.

Враховуючи положення ст. 553 ЦК
України та умов договору поруки, вимоги
Банку до ОСОБА_3 про солідарну
відповідальність з позичальником є
правомірними, а доводи апеляційної
скарги в цій частині визнаються
безпідставними.

Безпідставними визнаються також
доводи апелянтів щодо порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права виходячи з наступного.

Проведення попереднього засідання
судом першої інстанції за відсутності
відповідачів не є підставою для
скасування рішення суду.

Клопотання відповідачів та їх
представників про зупинення розгляду
справи до вирішення іншої справи
(справи за позовом апелянтів до Банку
про оспорення цього кредитного
договору) в порядку цивільного
судочинства було задоволено
апеляційним судом у процесі розгляду
цієї справи і рішенням Корольовського
районного суду від 12.09.2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 08.12.2014 року, відмовлено
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у задоволенні їх
позовів.

Як судом першої інстанції, так і
апеляційним судом обґрунтовано
відмовлено у задоволенні клопотання
відповідачів (апелянтів) про
витребування оригіналу кредитної
справи, так як відповідачі не
заперечували тотожність копій
кредитного договору та договору
поруки, що містяться в матеріалах
справи, з їх оригіналами та не надали
суду даних про сплату позичальником
грошових коштів на повернення кредиту,
відмінних від тих, що вказані Банком у
розрахунку боргу. Не заперечувалася
відповідачами і правильність
проведення нарахувань відсотків за
користування кредитом та неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України
позивач має право протягом усього часу
розгляду справи збільшити або зменшити
розмір позовних вимог, відмовитися від
позову. До початку розгляду судом
справи по суті позивач має право шляхом
подання письмової заяви змінити
предмет або підставу позову. Таким
чином, законодавчо не передбачені
вимоги щодо письмового оформлення
збільшення або зменшення (уточнення)
позовних вимог. Тому доводи
апеляційних скарг в цій частині також є
безпідставними.

Колегією суддів визнаються
безпідставними доводи апелянтів про
необхідність застосування судом
першої інстанції положень ст. ст. 216 та
387 ЦК України, оскільки положення
вказаних статей ЦК України, а саме,
"Правові наслідки недійсності
правочину" та "Право власника на
витребування майна із чужого
незаконного володіння" на спірні
правовідносини не поширюються.

На час ухвалення судом першої
інстанції оскаржуваного рішення
будь-які дані про передачу Банком прав
вимоги за кредитним договором та
договором поруки від 29.05.2007 року третій
особі були відсутні, а тому посилання
представника ОСОБА_2 на цю обставину у
суді апеляційної інстанції не впливає
на законність ухваленого 12.11.2010 року
судом рішення. У разі наявності
договору між Банком та третьою особою
про відступлення права вимоги, питання
правонаступництва може бути вирішене в
судовому порядку в процесі виконання
рішення суду.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом першої
інстанції при ухваленні рішення
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які є
безумовною підставою для скасування
рішення суду.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції має залишатися без
змін, а апеляційні скарги підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 12 листопада 2010 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий Судді