У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк», подану
представником Шулікою А.В., на рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 8 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 2 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернувся з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ б/н від 7 травня 2008 року
у загальному розмірі 22 272 грн 47 коп., яка
складається з: 6 886 грн 23 коп.
заборгованості за кредитом, 10 544 грн 18
коп. заборгованості за процентами, 3 305
грн 28 коп. заборгованості з комісії за
користування кредитом, а також штрафів:
500 грн. фіксована частина та 1 036 грн 78
коп. процентна складова.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 8 липня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 2 вересня 2014
року, в задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи оскаржувані у справі судові
рішення, суди першої та апеляційної
інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213,
214, 303, 315 ЦПК України, вірно визначилися
з характером спірних правовідносин і
дійшли обґрунтованого висновку про
наявність підстав для відмови в
задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк», виходячи з того, що
кредитний договір (правочин) від 7
травня 2008 року, вчинений з
недотриманням вимог чинного
законодавства, а саме ст. 207 ЦК України,
оскільки не підписаний стороною -
ОСОБА_4; рукописний текст у заяві про
отримання кредиту, персональні дані,
інформація про працевлаштування та
підпис, за висновком
судово-почеркознавчої експертизи в
оригіналі заяви позичальника на
отримання строкового кредиту від 7
травня 2008 року у сумі 7 000 грн, виконаний
не ОСОБА_4, а іншою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк», подану
представником Шулікою А.В., відхилити,
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 8 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 2 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О., Маляренко А.В., Нагорняк
В.А.