Єдиний унікальний номер 741/1593/14-ц
Провадження № 2/741/529/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка
30 грудня 2014
року

Носівський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді
Киреєва О.В.,

з участю секретаря
Мотляха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та
зняття з реєстраційного обліку,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим
позовом, мотивуючи його тим, що на
підставі договору дарування квартири
від 13 жовтня 2012 року вона є власником
квартири АДРЕСА_1. В цій квартирі
зареєстровані її мати - ОСОБА_3, брат -
ОСОБА_4 та співмешканець матері -
ОСОБА_2. ОСОБА_2 постійно створює умови,
неможливі для проживання з ним в одній
квартирі, зловживає алкогольними
напоями, влаштовує сварки, бійки,
виносить з дому не належні йому речі.
ОСОБА_3 неодноразово зверталася в
правоохоронні органи з приводу
поведінки ОСОБА_2, з останнім
неодноразово проводилися
профілактичні бесіди, його було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Вищезазначені заходи не дають
позитивного результату, відповідач
продовжує порушувати правила
співжиття.

ОСОБА_1 просила суд виселити ОСОБА_2 із
належної їй на праві власності
квартири АДРЕСА_1 та зняти його з
реєстраційного обліку за цією адресою.

В судове засідання позивач не
з'явилася, направила заяву, в якій
позовні вимоги підтримала, просила
розгляд справи проводити без її участі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений в
порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК
України.

Суд проводить розгляд справи у
звичайному порядку в відсутності
сторін за наявними у справі доказами,
оскільки суд позбавлений можливості
з'ясувати думку позивача щодо
проведення заочного розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд
розглядає справу без здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, що
підтверджується копією договору
дарування квартири від 13 жовтня 2012 року
(а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що у
вищезазначеній квартирі
зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, що підтверджується записами в
домовій книзі (а.с. 5-6) та довідкою
Носівського РС УДМС України в
Чернігівській області від 26 листопада
2014 року (а.с. 23).

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності, право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Для застосування норм цієї статті
необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів. Під
заходами впливу маються на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично
порушують правила співжиття і роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі або будинку, слід
виходити з того, що при триваючій
антигромадській поведінці виселення
винного може статися і при повторному
порушенні, якщо раніше вжиті заходи
попередження або громадського впливу
не дали позитивних результатів.
Маються на увазі, зокрема, заходи
попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Систематичне порушення відповідачем
правил співжиття та вжиття заходів
попередження, які не дали позитивних
результатів, підтверджується
наступними доказами:

- повідомленням Носівського РВ УМВС
України в Чернігівській області № 6350
від 2 серпня 2012 року, з якого вбачається,
що по зверненню ОСОБА_3 від 31 липня 2012
року була проведена перевірка, з ОСОБА_2
було проведено профілактичну бесіду, в
ході якої винесено офіційне
попередження про недопустимість
учинення насильства в сім'ї;

- висновком начальника СДІМ
Носівського РВ УМВС України в
Чернігівській області Москаленка С.О.
від 30 квітня 2013 року по письмовій заяві
ОСОБА_3 від 16 квітня 2013 року, з якого
вбачається, що 14 лютого та 10 березня 2013
року ОСОБА_2 повернувся додому в п'яному
вигляді, вчинив сварку з ОСОБА_3 в ході
якої ображав останню нецензурними
словами та погрожував фізичною
розправою. З метою уникнення сварки
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були вимушені
залишити квартиру. З ОСОБА_2 було
проведено профілактичну роботу з метою
недопущення в подальшому вчинення
сварок та скандалів в сім'ї, складено
протокол про адміністративне
правопорушення, передбачене ст. 173-2
КУпАП;

- постановою Носівського районного
суду від 18 травня 2013 року, з якої
вбачається, що ОСОБА_2 було визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
173-2 КУпАП, та накладено стягнення у виді
штрафу.

В судовому засіданні встановлено, що на
протязі серпня - жовтня місяців 2014 року
відповідач продовжував порушувати
правила співжиття.

З огляду на викладені обставини,
оцінюючи всі досліджені судом докази в
їх сукупності, беручи до уваги те, що
відповідач своєю поведінкою
систематично порушує правила
співжиття, що унеможливлює спільне з
ним проживання інших осіб, які
проживають разом з ним, і заходи
профілактичного характеру не дали
належних результатів, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 без
надання іншого жилого приміщення на
підставі положень ст. 116 ЖК України і
вважає, що позов в цій частині підлягає
задоволенню.

Вимога позивача про зняття ОСОБА_2 з
реєстрації місця проживання не
підлягає вирішенню, оскільки
відповідно до п. 3.1 Порядку реєстрації
місця проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого наказом МВС України 22
листопада 2012року № 1077, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 18
грудня 2012 року за № 2109/22421, зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
виселення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

При зверненні до суду позивач сплатила
судовий збір в сумі 243,60 грн., що
підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Судовий збір підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст. 116 ЖК України,
п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд,
-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

На рішення сторонами може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя
О.В.Киреєв