ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Справа № 622/1212/13-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2014 року
смт Золочів

Золочівський районний суд Харківської
області у складі:

головуючого: судді Шабас О.С.,

при секретарі: Цилюрик Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Золочівського
районного суду Харківської області
позовну заяву Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про звернення стягнення, за
зустрічним позовом третьої особи, що
заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_1,
третя особа приватний нотаріус
Золочівського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_5 про
визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», що є
правонаступником закритого
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» звернулося до
Золочівського районного суду
Харківської області з вказаним
позовом, в якому з урахуванням уточнень
просило в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№HAD0GK01270062 від 07.08.2007 року в розмірі 4545,47
доларів США, що за курсом 7,99 станом на
06.08.2013 р. складає 36318,31 гривень звернути
стягнення на будинок загальною площею
74,60 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м., який
розташований за адресою АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» з
укладанням від імені відповідачів
договору купівлі-продажу будь-яким
способом і іншою особою покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та з
отриманням дублікату
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки. Виселити
відповідачів з житлового будинку, що є
предметом іпотеки зі зняттям їх з
реєстраційного обліку та стягнути 592,58
гривень судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог, позивач
зазначив, що відповідно до укладеного
договору № HAD0GK01270062 від 07.08.2007 року
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10000
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 10,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Відповідно до умов договору
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
Банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати згідно Умов.
Відповідач зобов`язання за вказаним
договором належним чином не виконав, в
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у сумі 4545.47 доларів США.
В забезпечення виконання зобов'язання
позивачем із відповідачем того ж дня
укладено договір іпотеки, згідно з яким
відповідач передав в іпотеку нерухоме
майно - будинок загальною площею 74,60
кв.м., житловою площею 41,0 кв.м., який
розташований за адресою АДРЕСА_1. В
даний час відповідач добровільно
відмовляється виконати прийняті на
себе зобов'язання або передати в
рахунок боргу іпотечне майно, в зв'язку
з чим позивач був змушений звернутися
до суду, сплативши судовий збір.

Представники позивача Сай Н.М.,
Пономаренко С.П., що діють на підставі
довіреностей від 01.04.2014 року 21.09.2011 року
у судовому засіданні просили позов
задовольнити з наведених у ньому
мотивів. Стосовно заборони на продаж
іпотечного майна, встановленого
мораторієм зауважили, що за принципами
дії законів у часі та просторі він
розповсюджується лише на ті
правовідносини, що виникли після його
прийняття, тому у даній справі його
застосування є неможливим.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання
з'явився проти позову заперечував,
просив суд про застосування Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», зазначивши, що вони підпадають
під дію цього закону та про
застосування строків позовної
давності, підтримав позов ОСОБА_2
просив задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явилися. До суду
повернулися поштові повідомлення про
неможливість вручення судової
повістки за закінченням терміну
зберігання. Однак, відповідно до ч. 5 ст.
74 ЦПК України у разі ненадання особами,
які беруть участь у справі, інформації
щодо їх адреси, судова повістка
надсилається: фізичним особам, які не
мають статусу підприємців, - за адресою
їх місця проживання чи місця
перебування, зареєстрованою у
встановленому законом порядку. У разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за такою адресою, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином. Таким чином,
враховуючи відсутність відповідачів
за адресою їх реєстрації, що
підтверджена інформацією
Золочівського районного сектору ГУ ДМС
України в Харківській області, суд
вважає їх такими, що повідомлені про
дату судового засідання належним
чином. Враховуючи, що відповідачами
ОСОБА_3, ОСОБА_4 не було надано заяви про
розгляд справи за його відсутності,
судом було прийнято рішення про
розгляд справи, на підставі наявних у
справі доказів за відсутності
відповідачів.

ОСОБА_2 до уточнення позивачем позовних
вимог, та введення її до участі у справі
у якості відповідача, звернулася до
суду з позовом третьої особи, що
заявляє самостійні вимоги не предмет
позову, в позові просила визнати
нотаріальні дії по засвідченню
договору іпотеки №YAD0GK01270062 від 07.08.2007
недійсними та такими, що не тягнуть за
собою ніяких правових наслідків,
визнати дійним договір пожертви від
06.08.2007 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначила,
що відповідачем було укладено
кредитний договір із позивачем, для
отримання 10 тисяч доларів США, що є 1/4
частиною грошових коштів яких їх
родині не вистачало для придбання
житлового будинку. Інші 3/4 грошових
коштів родиною було вилучено від
продажу квартири належної ОСОБА_2, в
якості пожертви, з оформленням
відповідного договору. На забезпечення
виконання кредитного договору було
укладено договір іпотеки, яким
передано в іпотеку житловий будинок, що
мав бути придбаний за допомогою
кредитних коштів. Поручителем за
кредитним договором виступила ОСОБА_2,
як дружина позичальника. Проте договір
поруки був оформлений з порушенням
нотаріального порядку, крім того дане
майно не могло бути передано у іпотеку,
оскільки на момент підписання
договору, воно ще не належало
позичальнику. ОСОБА_2 зауважила, що дане
майно є єдиним житлом їхньої родини.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, встановив наступні
факти і відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 07 серпня 2007р.
між закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ
«ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір №YAD0GK01270062 по видачі
грошових коштів в іноземній валюті.

Відповідно до умов договору банк
зобов`язується надати позичальнику
ОСОБА_1 кредит у розмірі 11620,33 доларів
США, шляхом видачі готівки через касу
банку, останній в свою чергу
зобов'язався повернути отримані
грошові кошти строком до 06.08.2014 року зі
сплатою 10,08 відсотків річних, на суму
заборгованості, комісійних винагород,
шляхом внесення щомісячних чергових
платежів у період з 05 по 10 число кожного
місяця. Кредитні кошти, у сумі 10000
доларів США було надано відповідачу
для придбання житлового будинку
АДРЕСА_1.

07 серпня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1
укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, в договорі
визначені технічні характеристики
житлового будинку, зокрема він є
цегляним будинком, загальною площею 74,6
квадратних метрів, житловою площею 41
квадратний метр.

07 серпня 2007 року на забезпечення
виконання зобов'язання по кредитному
договору по видачі грошових коштів в
іноземній валюті № YAD0GK01270062 між ОСОБА_1
та закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»
укладено договір іпотеки №HAD0GK01270062,
відповідно до умов якого іпотекодавцем
ОСОБА_1 передано в іпотеку нерухоме
майно - житловий будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 74,6 квадратних метри.

За інформацією Золочівського РС ДМС
України в Харківській області ДМС
України від 12 червня 2014 року №38/631 за
адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1,
ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4.

ОСОБА_2 у своєму позові зауважила, що у
житловому будинку АДРЕСА_1 вона
проживає з родиною та це є їхнім єдиним
житлом. Відповідач ОСОБА_1 у судовому
засіданні визнав позовні вимоги
ОСОБА_2 та обставини викладені у її
позові, зауважив, що дійсно вказаний
будинок єдине місце проживання їхньої
родини.

При вирішенні спору суд виходить з
того, що спірні правовідносини
врегульовані положеннями ЦК України та
Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003
№ 898-IV, Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» (надалі Закон) від
03.06.2014 № 1304-VII.

Статті 1054, 1050 ЦК України надають
поняття кредитного договору. Так, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Наслідком
порушенням зобов'язання щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право вимагати повернення
всієї суми кредиту.

Статті 526, 527, 530 ЦК України визначає
загальні умови виконання зобов'язання,
так, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що предметом іпотеки можуть
бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна за таких умов:
нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності або на праві
господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

Положення ст.ст.33, 39 Закону України «Про
іпотеку» визначають, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Законом України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» визначено, що
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що між Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, в даний
час існують договірні відносини, по
кредитному договору по видачі грошових
коштів в іноземній валюті № YAD0GK01270062,
крім того між тими ж сторонами та у той
же день укладено договір іпотеки
№HAD0GK01270062, відповідно до умов якого
іпотекодавцем ОСОБА_1 передано в
іпотеку нерухоме майно - житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 74,6
квадратних метри.

Судом також встановлено, що даний
житловий будинок є єдиним житлом
родини відповідачів ОСОБА_1, вони в
ньому фактично проживають та
зареєстровані.

Житловий будинок АДРЕСА_1 є предметом
застави в розумінні положень ст. 5
Закону України «Про іпотеку» його
передано у іпотеку на забезпечення
виконання зобов'язання по кредитному
договору на видачу кредитних коштів у
іноземній валюті.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»
зводяться до звернення стягнення на
вказаний житловий будинок з правом
подальшого продажу. Відповідачі проти
позову заперечують.

Аналізуючи зміст наведених положень
Закону суд доходить висновку, що
житловий будинок АДРЕСА_1 підпадає під
перелік нерухомого майна, який на час
дії Закону не може бути відчужений, так
як дотримані всі перелічені умови щодо
площі, валюти зобов'язання тощо.

Беручи до уваги, що станом на момент
розгляду справи Законом встановлено
заборону на примусове стягнення
(відчуження без згоди власника)
нерухомого житлового майна, яке
вважається предметом іпотеки згідно із
статтею 5 Закону України "Про іпотеку"
як забезпечення зобов'язань
громадянина за кредитами, наданими в
іноземній валюті, суд відмовляє ПАТ КБ
«Приватбанк» у задоволенні позову.

В той же час суд зауважує, що відмова
позивачу у задоволенні його вимог в
даний час не порушує його прав як
кредитора та іпотекодержателя, а лише
тимчасово їх обмежує, обмеження
встановлені Законом. ПАТ КБ
«Приватбанк» не буде позбавлений
можливості звернутися до суду за
захистом своїх прав у випадку їх
порушення, з урахуванням положень
нового закону, що врегулює питання
особливостей погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Щодо доводів представника позивача,
про незастосування Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» до
правовідносин, що виникли між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1, в зв'язку з
принципами дії закону у часі та
просторі суд вважає, що вони не мають
під собою правових підстав. Так,
обумовлений закон не змінює обсяг прав
та обов'язків учасників правовідносин,
що виникли у сфері валютного
кредитування, тобто не погіршує та не
покращує становище сторін. Даний закон
взагалі не регулює відносини, що
виникли між сторонами, а лише у
імперативній формі встановлює
обмеження щодо продажу та або
відчуження майна боржників, на час дії
закону.

Несвоєчасним, на думку суду, є і
застосування положень Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» лише на стадії виконавчого
провадження, так як тим самим буде
порушено права боржника, обсяг
зобов'язань якого вже буде визначено у
рішенні, що набрало законної сили, що
фактично позбавить його можливості
скористатися новим прийнятим законом
яким буде врегульовано питання
особливостей погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, а також порядок
списання пені та штрафів згідно пункту
3 «Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Щодо позову ОСОБА_2, то суд виходить з
наступного, в позовних вимогах
визначено на порушення нотаріального
порядку оформлення договору іпотеки та
наявність договору пожертви грошових
коштів, в якості обґрунтування
заявлених вимог надано виключно
нотаріально не засвідчену копію
договору пожертви грошових коштів.

Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження
та доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Так обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_2,
в порушення наведених положень ст. 10, 59,
60 ЦПК України на думку суду не надала
належних та допустимих доказів на
підтвердження вказаних у її позові
обставин, а саме наявності укладеного
договору пожертви станом на момент
підписання договору іпотеки, крім того,
доводи ОСОБА_2 щодо порушення
нотаріального порядку оформлення
договору іпотеки суд вважає такими, що
не мають під собою правових підстав, в
зв'язку з чим суд відмовляє їй у
задоволенні позову.

Керуючись вказаними нормами
матеріального права та ст.ст. 10, 11, 88, 209,
212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Золочівський районний суд
Харківської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий:
Шабас О. С.,