Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської
міської ради, третіх осіб - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права на
прийняття спадщини за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Львівської області від 8 липня 2014
року,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що з 2005 року проживала однією
сім'єю з ОСОБА_7, а саме вели спільне
господарство, мали взаємні права та
обов'язки по оплаті комунальних послуг,
утриманню житла, проведення ремонту.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. За життя
заповіт не складала. Після її смерті
відкрилась спадщина на квартира
АДРЕСА_1. Вважала, що має право на
спадкування майна померлої як
спадкоємець четвертої черги, оскільки
крім неї у померлої не було інших
спадкоємців, тому звернулася в
нотаріальну контору за прийняттям
спадщини. Зазначала, що ОСОБА_7 була
інвалідом другої групи, тому вона
займалася купівлею ліків та продуктів
харчування, за власні кошти придбала
телевізор, меблі та провела ремонт у
квартирі. Вказувала, що нею були
понесені витрати на поховання, а на
сьогоднішній день вона проживає у
вказаній квартирі.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 3 квітня

2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 8 липня 2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої
черги за законом після смерті ОСОБА_7,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1; визнано за
ОСОБА_3 право на прийняття спадщини за
законом всього майна, що належало
покійній ОСОБА_7 на день її смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності факту спільного
проживання позивачки зі спадкодавцем,
як наслідок відсутність умов для
визнання останньої спадкоємцем
четвертої черги.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, апеляційний суд виходив із
того, що з 2005 року ОСОБА_3 проживала з
ОСОБА_7 однією сім'єю, а тому в силу ст.
1264 ЦК України у четверту чергу має
право на спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7

Проте з висновком апеляційного суду
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Установлено, що на підставі свідоцтва
про право власності на квартиру від 28
липня 1995 року ОСОБА_7 належить квартира
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. За життя
остання заповіту не складала.

Звертаючись з позовом про встановлення
факту спільного проживання однією
сім'єю протягом п'яти років до часу
відкриття спадщини з померлою ОСОБА_3
зазначала, що встановлення такого
факту їй необхідно для вирішення
питання про визнання його спадкоємцем
четвертої черги за законом на підставі
ст. 1264 ЦК України.

За правилами статей 1216, 1217 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менше як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання права на
спадкування у зазначених осіб
необхідне встановлення двох юридичних
фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на
час відкриття спадщини має пройти
принаймні п'ять років, протягом яких
спадкоємець проживав зі спадкодавцем
однією сім'єю.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування» судам роз'яснено, що при
вирішенні спору про право на спадщину
осіб, які проживали зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини (четверта
черга спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила частини
другої статті 3 СК про те, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Зазначений п'ятирічний строк повинен
виповнитися на момент відкриття
спадщини і його необхідно обчислювати
з урахуванням часу спільного
проживання зі спадкодавцем однією
сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги
належать не лише жінка (чоловік), які
проживали однією сім'єю зі
спадкодавцем без шлюбу, таке право
можуть мати також інші особи, якщо вони
спільно проживали зі спадкодавцем,
були пов'язані спільним побутом, мали
взаємні права та обов'язки, зокрема,
вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші
особи, які взяли до себе дитину як члена
сім'ї, тощо.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позов, апеляційний суд
посилався на те, що з 2005 року позивачка
проживала однією сім'єю з ОСОБА_7 в
квартирі АДРЕСА_1, оскільки остання
була інвалідом другої групи,
потребувала постійної фізичної
допомоги та моральної підтримки. Всі
обов'язки та витрати по похованню
ОСОБА_7 взяла на себе

ОСОБА_3

При цьому, визнаючи за ОСОБА_3 право на
спадкування згідно із ст. 1264 ЦК України
у порушення вимог ст. ст. 213, 315 ЦПК
України, апеляційний суд не взяв до
уваги наведені роз'яснення про те, що
відповідно до ст. 1264 ЦК України право на
спадкування за законом у четверту
чергу мають особи, які спільно
проживали із спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років, тобто були
пов'язані спільним побутом, мали
взаємні права та обов'язки (ст. 3 СК
України), та не навів докази на
підтвердження зазначених фактів. Не
врахував, що в квартиру, де мешкала
ОСОБА_7, позивачка у встановленому
законом порядку вселена не була.

Відповідно до довідки житлового органу
ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2,
проживає з двома дочками, тобто має
своє житло (а.с. 16). При цьому, суд у
рішенні зазначив, що позивачка
проживала з ОСОБА_7 з 2005 року, однак факт
спільного проживання в судовому
порядку не встановлювався. Понесення
витрат на поховання не можуть
підтвердженням факту спільного
проживання.

Суд не дав оцінки листу Львівського
міського територіального центру
соціального обслуговування
пенсіонерів та одиноких
непрацездатних громадян, з якого
вбачається, що ОСОБА_7 була прийняла з 22
вересня 2011 року на обслуговування, яке
здійснювалося до смерті останньої (а.с.
63).

Крім того, визнаючи право на прийняття
спадщини, апеляційний суд не врахував,
що порядок прийняття спадщини
встановлено законом.

Так, відповідно до ч. 1ст. 1269, ч. 1 ст.1270 ЦК
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкоємцем, має подати до нотаріусу
заву про прийняття спадщини у строк
шість місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка ОСОБА_3 заяву про прийняття
спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7 подала поза встановленого
законом шестимісячного строку - 11
жовтня 2012 року (а.с. 32), з вимогами про
визначення додаткового строку до суду
не зверталась.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив із наданих сторонами письмових
доказів та показів свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10,

ОСОБА_11, ОСОБА_12, згідно яких ОСОБА_7
проживала сама, перебувала на обліку в
центрі соціального обслуговування
пенсіонерів та одиноких
непрацездатних громадян.

Оскільки позивачем не надано належних
письмових доказів на підтвердження
факту спільного проживання зі
спадкодавцем ОСОБА_7 однією сім'єю не
менш як п'ять років до часу відкриття
спадщини, у розумінні ст. 60 ЦПК України,
суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Оскільки під час дослідження доказів
та встановлення фактів у справі судом
першої інстанції не були порушені
норми процесуального права, а тому
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права.

Проте всупереч статей 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд переоцінив наявні в
справі докази, не витребував нових, не
навів належних доказів на спростування
висновків суду першої інстанції та
скасував законне рішення суду першої
інстанції.

Установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції
відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 8 липня 2014 року скасувати,
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 3 квітня

2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська