УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого
Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_3, Валківського
районного відділу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області
про відшкодування в порядку регресу
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування, за
касаційною скаргою Моторного
(транспортного) страхового бюро
України на рішення апеляційного суду
Харківської області від 21 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Моторно (транспортне)
страхове бюро України (далі - МТСБ
України) звернулось до суду з
вищевказаним позовом до ОСОБА_3, в
обґрунтування посилаючись на те, що 11
червня 2009 року о 15 год 50 хв на 440 км а/д
Київ-Харків-Довжанський сталась
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю транспортних засобів:
автомобіля ВАЗ-2115440, д.н.з. НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля
ЗАЗ-110308-44, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням
водія ОСОБА_3

Постановою Валківського районного
суду Харківської області від 11
лютого 2010 року ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні ДТП та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП.

За заявою ОСОБА_5, який діяв від імені
ОСОБА_4, на підставі ст. 41 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» 06 травня 2010 року МТСБ України
здійснило виплату ОСОБА_4 страхового
відшкодування в розмірі 20 201 грн 27 коп.

У момент скоєння ДТП ОСОБА_3 перебував у
службових відносинах із Валківським
районним відділом Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області
(далі - Валківський РВ ГУ МВС України в
Харківській області) та керував
службовим транспортним засобом при
виконанні службових обов'язків.

Враховуючи викладене, МТСБ України
просило стягнути на його користь з
ОСОБА_3 у порядку регресу страхове
відшкодування в розмірі 20 201 грн 27
коп.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Харкова від 28 жовтня 2013 року до участі в
справі в якості співвідповідача
залучено Валківське РВ ГУ МВС України в
Харківській області.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 05 рудня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з
Валківський РВ ГУ МВС України в
Харківській області на користь МТСБ
України в порядку регресу страхове
відшкодування в розмірі 20 201 грн 27 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 21 січня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в позові.

У касаційній скарзі МТСБ України,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення судом норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати питання:
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким
вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення прозову, суд першої
інстанції виходив з того, що МТСБ
України здійснило виплату страхового
відшкодування потерпілій внаслідок
ДТП особі, тому відповідно до положень
ст. ст. 1172 та 1191 ЦК України на його
користь підлягає стягненню страхове
відшкодування в порядку регресу з
Валківське РВ ГУ МВС України в
Харківській області, з яким винна особа
перебувала в службових відносинах на
момент вчинення ДТП та керувала
належним Валківському РВ ГУ МВС
України в Харківській області
транспортним засобом під час виконання
службових обов'язків.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові, апеляційний суд
виходив із того, що Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1991 року № 114, начальники
районних відділів ГУМВС України не
уповноважені приймати на роботу
дільничних інспекторів, таке право
належить Міністру внутрішніх справ
України, а у випадках, встановлених
законом, - начальникам ГУМВС України
області. Крім того, транспортний засіб -
автомобіль ЗАЗ-110308-44, д.н.з. НОМЕР_2, не
належить Валківському РВ ГУ МВС
України в Харківській області та
знаходиться на балансі автомобільного
транспортного підприємства ГУ МВС
України в Харківській області, тому
дійшов висновку про відсутність
підстав для стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу з
Валківському РВ ГУ МВС України в
Харківській області.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що 11 червня 2009 року
о 15 год 50 хв на 440 км а/д
Київ-Харків-Довжанський сталась ДТП за
участю транспортних засобів:
автомобіля ВАЗ-2115440, д.н.з. НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_4, та
автомобіля ЗАЗ-110308-44, д.н.з. НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_3

Постановою Валківського районного
суду Харківської області від 11
лютого 2010 року ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні ДТП та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП.

За заявою ОСОБА_5, який діяв від імені
ОСОБА_4, на підставі ст. 41 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» 06 травня 2010 року МТСБ України
здійснило виплату ОСОБА_4 страхового
відшкодування в розмірі 20 201 грн 27 коп.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Страховик після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду якщо він
не повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту
33.1 статті 33 цього Закону (п. ґ ч. 1 ст. 38.1
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Як роз'яснив пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 6 постанови від 01 березня 2013
року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», особою, яка зобов'язана
відшкодувати шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, є фізична або
юридична особа, що на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Не вважається
особою, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, і не
несе відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК. Фізична чи
юридична особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану її працівником при виконанні
трудових (службових) обов'язків на
підставі трудового договору
(контракту) чи цивільно-правового
договору, має право зворотної вимоги
(регресу) до такого працівника -
фактичного завдавача шкоди - у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом
(частина перша статті 1191 ЦК України).

Згідно з п. 1.2.4. Положення про службу
дільничних інспекторів міліції в
системі Міністерства внутрішніх справ
України, затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ від 11
листопада 2010 року № 550 (далі -
Положення), до особового складу
працівників служби дільничних
інспекторів міліції належать
начальники управлінь (відділів,
секторів), їх заступники, старші
інспектори з особливих доручень,
старші інспектори (інспектори), старші
інспектори (інспектори) по роботі з
населенням та громадськими
формуваннями, старші дільничні,
дільничні інспектори міліції та їх
помічники, які перебувають на
відповідних штатних посадах та мають
спеціальні звання.

Дільничний (старший) інспектор міліції
- посадова особа органу внутрішніх
справ, на яку покладено виконання
завдань служби дільничних інспекторів
міліції та яку наділено повноваженнями
відповідно до законодавства (п. 1.6
Положення).

Пунктом 7.3 Положення передбачено, що
старший дільничний (дільничний)
інспектор міліції призначається на
посаду і звільняється з посади наказом
начальника ГУ МВС, УМВС.

Відповідно до п. п. 10.1, 10.2 Положення
організація роботи дільничного
інспектора покладається на начальника
міського, районного органу (управління)
внутрішніх справ, його заступника -
начальника міліції громадської
безпеки та заступника начальника з
керівництва дільничними інспекторами
міліції. Безпосереднє керівництво
його роботою здійснює начальник
відділу (сектору) дільничних
інспекторів та старший дільничний
інспектор. За дільничним інспектором
наказом начальника міськрайоргану
закріплюється адміністративна
дільниця, якій надається відповідний
порядковий номер.

Згідно з довідкою Валківського РВ ГУ
МВС України в Харківській області від 29
жовтня 2013 року ОСОБА_3 станом на 11
червня 2009 року працював на посаді
дільничного інспектора міліції служби
дільничних інспекторів міліції
Валківського РВ ГУ МВС України в
Харківській області (а.с. 107).

У порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК
України апеляційний суд, скасовуючи
рішення суду першої інстанції, на
вищевказані положення закону та
обставини справи уваги не звернув, не
мотивував своє рішення та не
спростував доводи позивача щодо
перебування ОСОБА_3 в момент вчинення
ДТП у службових відносинах з
Валківським РВ ГУ МВС України в
Харківській області; не з'ясував, чи
перебував ОСОБА_3 на момент вчинення
ДТП у службових відносинах саме з
Валківським РВ ГУ МВС України в
Харківській області та чи внесено
відповідний запис до його трудової
книжки; не з'ясував на якій підставі
автомобільно-транспортне підприємство
ГУ МВС України в Харківській області
передало в користування Валківському
РВ ГУ МВС України в Харківській області
транспортний засіб - автомобіль
ЗАЗ-110308-44, д.н.з. НОМЕР_2, та
відповідно на якій правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо)
Валківське РВ ГУ МВС України в
Харківській області володіло ним, а
обмежився лише посиланням на те, що
транспортний засіб знаходиться на
балансі автомобільно-транспортне
підприємство ГУ МВС України в
Харківській області; не встановив всі
фактичні обставини справи, без
з'ясування яких неможливо встановити,
хто має нести відповідальність за
вчинене ДТП.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Оскільки допущені апеляційним судом
порушення норм матеріального та
процесуального права унеможливлюють
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного її вирішення, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Моторного
(транспортного) страхового бюро
України задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 21 січня 2014 року скасувати,
справу направити на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

В.О. Савченко