Номер провадження: 22-ц/785/9262/14
Головуючий у першій інстанції Домусчі
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г.,
Ісаєвої Н.В.

при секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 19 серпня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Одеське обласне управління AT
«Ощадбанк», третя особа ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
відновлювальної кредитної лінії №1808
від 21.03.2008 року та за позовом третьої
особи ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Одеське обласне управління AT
«Ощадбанк», третя особа ОСОБА_3 про
визнання припиненим договору поруки до
кредитного договору № 1808 від 21.03.2008
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Одеське обласне управління AT
«Ощадбанк», третя особа ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
відновлювальної кредитної лінії №1808
від 21.03.2008 року, посилаючись на те, що 21
березня 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» в особі
Одеського міського відділення №7860 та
ОСОБА_3 був укладений договір
відновлювальної кредитної лінії № 1808 з
додатками до нього 1,2,3. Однак позивачка
вважає, що при укладені договору про
надання споживчого кредиту банк
порушив вимоги закону, оскільки видав
кредит в іноземні валюті, вважаючи при
цьому що єдиною національною валютою в
Україні є гривня. В зв'язку з чим
позивачка просила суд визнати,
укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Одеське обласне управління AT
«Ощадбанк», договір відновлювальної
кредитної лінії№1808 від 21.03.2008 року
недійсним з моменту його укладення,
оскільки він не відповідає умовам
Закону.

Третя особа ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії Одеське обласне
управління AT «Ощадбанк», третя особа
ОСОБА_5 про визнання припиненим
договору поруки до кредитного договору
№ 1808 від 21.03.2008 року, в якому просив про
припинення договору поруки до
кредитного договору № 1808 від 21.03.2008
року, так як збільшився обсяг
відповідальності у зв'язку з
розрахунком у іноземній валюті.

Ухвалою суду від 14.05.2014 року позовна
заява ОСОБА_4 прийнята до спільного
розгляду з цивільною справою за
позовом ОСОБА_3

В судовому засіданні представник
відповідача позов не визнав.

В судове засідання ОСОБА_3, та її
представник ОСОБА_2, а також ОСОБА_4 не
з'явилися, про слухання справи були
повідомлені належним чином.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 19 серпня 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_3 до ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Одеське обласне управління
AT «Ощадбанк» про визнання недійсним
договору відновлювальної кредитної
лінії №1808 від 21.03.2008 року відмовлено у
повному обсязі.

В задоволені позову ОСОБА_4 до ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Одеське обласне управління
AT «Ощадбанк» про визнання припиненим
договору поруки до кредитного договору
№ 1808 від 21.03.2008 року відмовлено у
повному обсязі.

На рішення суду ОСОБА_2, представник
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якої
просять рішення суду скасувати в
частині позовних вимог ОСОБА_3,
постановити нове, яким задоволені
позовні вимоги ОСОБА_3, посилаючись на
те, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права.
В іншій частині рішення не
оскаржується.

В судове засідання сторони не
з'явилися, про слухання справи були
сповіщені належним чином, про що
свідчать судові розписки (а.с. 228, 240, 241).

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми процесуальними правами на
власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України
неявка сторін, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Судом встановлено, що 21 березня 2008 року
між ВАТ «Державний ощадний банк
України» в особі Одеського міського
відділення №7860 та ОСОБА_3 був укладений
договір відновлювальної кредитної
лінії №1808 з додатками до нього1,2,3.

Згідно додатку 2 до кредитного договору
від 21.03.2008р. №1808 вбачається, що
позичальник ознайомлений з видом та
предметом супутніх послуг та з
обґрунтуванням їх вартості, а також з
тарифами та послугами банку (додаток
№3), про що свідчить її особистий
підпис.

Також ОСОБА_3 була ознайомлена з
умовами кредитування, про що свідчить
її підпис на повідомлені про умови
кредитування від 14.03.2008р.

Відповідно п. 1.1. кредитного договору,
Банк зобов'язується надати
позичальнику на умовах даного договору
грошові кошти в сумі 255 891 Євро, а
позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використати та
повернути кредит, сплатити проценти за
користування кредитом у розмірі 13,5 %
річних, комісійні винагороди та інші
платежі в порядку, на умовах та в строки
, визначені цим договором.

Тобто, згідно істотних умов договору,
зобов'язання визначено в іноземній
валюті, що не заборонено чинним
законодавством.

Статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
визначено, що валюта України є єдиним
законним засобом платежу на території
України, який приймається без обмежень
для оплати будь-яких вимог та
зобов'язань, якщо інше не передбачено
цим Декретом, іншими актами валютного
законодавства України.

Отже, чинне законодавство обмежує (а не
забороняє) застосування іноземної
валюти як засобу платежу в розрахунках
між резидентами і не містить приписів
щодо заборони на визначення грошових
зобов'язань в іноземній валюті.

Також судом було встановлено, що банк
як фінансова установа, отримавши у
встановленому законом порядку
банківську та генеральну ліцензії на
здійснення валютних операцій або
письмовий дозвіл на здійснення
операцій із валютними цінностями, який
до переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року N
3024-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків» є генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, має право здійснювати
операції з надання кредитів у
іноземній валюті (пункт 2 статті 5
Декрету про валютне регулювання).

Основним нормативним актом, який
забезпечує діяльність банківської
системи, є Закон України «Про банки і
банківську діяльність».

Цей Закон дає визначення банківського
кредиту як будь-яке зобов'язання банку
надати певну суму грошей, будь-яка
гарантія, будь-яке зобов'язання
придбати право вимоги боргу, будь-яке
продовження строку погашення боргу,
яке надано в обмін на зобов'язання
боржника щодо повернення заборгованої
суми, а також на зобов'язання на сплату
процентів та інших зборів з такої суми.

Також, згідно з Законом України «Про
банки і банківську діяльність», банки
мають право здійснювати операції з
надання кредитів в іноземній валюті,
отримання відсотків від позичальників
за такими кредитами на підставі
банківської ліцензії та письмового
дозволу Національного банку України на
здійснення операцій з валютними
цінностями, зокрема, залучення і
розміщення іноземної валюти на
валютному ринку України.

Також встановлено, що АТ «Ощадбанк»
здійснює свою діяльність на підставі
банківської ліцензії Національного
банку України, генеральної ліцензії та
дозволів на здійснення валютних
операцій, що видані Національним
Банком України.

Крім того п. 3.8 Постанови Національного
банку України від 10.05.2007 р. № 168 «Про
затвердження Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту», передбачено, що у разі
надання кредиту в іноземній валюті
банки зобов'язані під час укладення
кредитного договору: попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за кредитним
договором несе споживач; надати
інформацію щодо методики, яка
використовується банком для
визначення валютного курсу, строків і
комісій, пов'язаних з конвертацією
валюти платежу у валюту зобов'язання
під час погашення заборгованості за
кредитом та процентами за користування
ним.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
відновлювальної кредитної лінії №1808
від 21.03.2008 року, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_3 на момент
підписання вищезазначеного договору
була ознайомлена з ризиками, які можуть
виникнути під час виконання
зобов'язань за кредитним договором,
оскільки підписавши кредитний договір,
погодилася зі всіма його умовами, тобто
інформація про ризики під час
виконання зобов'язання за кредитним
договором була визначена у самому
договорі, які були відомі позивачці.

Таким чином, укладаючи спірний
кредитний договір в іноземній валюті,
сторони приймали на себе певні ризики
на випадок зміни валютного курсу та в
момент укладення договору не мали
будь-яких законних підстав вважати, що
зміна встановленого валютного курсу не
настане, повинні були чітко
усвідомлювати, що курс національної
валюти по відношенню до євро не є
незмінним та враховувати підвищений
валютний ризик за таким кредитом. Ризик
підвищення курсу Євро до гривні несе
саме позичальник.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 про те, що при
укладенні договору про надання
споживчого кредиту банк порушив вимоги
закону в частині валютного
зобов'язання, оскільки видав кредит в
іноземні валюті, вважаючи при цьому що
єдиною національною валютою в Україні
є гривня, не приймаються до уваги,
оскільки спростовуються матеріалами
справи, а саме тим, що банк, як фінансова
установа відповідно до чинного
законодавства, має право здійснювати
операції з надання кредитів у
іноземній валюті.

Також не приймаються доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3, про те, що при
укладанні договору банком були
порушені умови п. 2 ст. 11 та п.п. 13, 14 ч. 1
ст. 1 Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки підписуючи
спірний договір, сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Інші доводи апеляційної скарги також
не приймаються до уваги, оскільки вони
також спростовуються матеріалами
справи, а письмових доказів на
підтвердження доводів апеляційної
скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів розглянувши справу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційної скарги
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги на увагу не заслуговують, та
задоволенню не підлягають, підстав для
ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу
прийшла до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника
ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 19 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________
О.С. Комлева

Судді ______________________________________
О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва