Ухвала

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Умнової О.В.,

Нагорняка В.А.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Факторинг Фінанс», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Слов'янська деревня», треті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сінтезпродсервіс»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Маріоніка», про
визнання договору факторингу та
договору поруки недійсними, за
касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Факторинг
Фінанс» на рішення Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 25 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 07 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторинг Фінанс»
(далі - ТОВ «Факторинг Фінанс»),
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Слов'янська
деревня» (далі - ТОВ «Слов'янська
деревня»), треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сінтезпродсервіс»
(далі - ТОВ «Сінтезпродсервіс»),
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Маріоніка» (далі -
ТОВ «Маріоніка»), про визнання договору
факторингу та договору поруки
недійсними.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 05
жовтня 2011 року між ТОВ
«Факторинг Фінанс» та ТОВ «Слов'янська
деревня» укладено договір факторингу
№ 051011, відповідно до умов якого
предметом договору є здійснення
ТОВ «Факторинг Фінанс» факторингу
дебіторської заборгованості (права
вимоги) клієнта щодою до третіх осіб
(боржників). З додатка № 1 до договору
факторингу вбачається, що дебітором є
Державна пенітенціарна служба України
та Державне агентство резерву України.

Відповідно до п. 1.3 договору до
факторингу за цим договором
приймаються права вимоги грошових
коштів та поставку товарів (виконання
робіт, послуг) на суму розрахункового
документа терміном їх остаточної
оплати, вказаними в реєстрі, з лімітом
максимальної заборгованості за
факторинговим фінансуванням до 7 млн
грн включно.

Договором про внесення змін та
доповнень № 6 до договору факторингу
від 05 жовтня 2011 року № 051011 внесено
зміни до п. 1.3 договору, а саме: до
факторингу за цим договором
приймаються права вимоги грошових
коштів за поставку товарів (виконання
робіт, послуг) на суму розрахункового
документа з терміном їх остаточної
оплати, вказаними в реєстрі, з лімітом
максимальної заборгованості за
факторинговим фінансуванням до 23 493 000
грн включно.

Пунктом 2.10 договору факторингу
передбачено, що за здійснення
факторингу клієнт сплачує фактору
щомісячно до 5 числа, наступного за
звітним місяцем, плату в наступних
розмірах: 24 % річних за користування
факторинговим фінансуванням, що
нараховується на фактичну
заборгованість за відступленим
фактором правом вимоги за весь період
її існування, на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ
«Банк Національний Кредит»; 1,5 %
номінальної вартості відступленого
фактору права вимоги, що авансується, -
комісія за адміністрування
дебіторської заборгованості. Комісія
сплачується на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ
«Банк Національний Кредит».

Позивачка зазначала, що, зважаючи на
викладене, між ТОВ «Факторинг Фінанс»
та ТОВ «Слов'янська деревня» укладено
договір факторингу, який був
спрямований на фінансування ТОВ
«Факторинг Фінанс» ТОВ «Слов'янська
деревня» шляхом передачі в
розпорядження останнього певної суми
грошових коштів. Вказана послуга за
договором факторингу надавалась
фактором клієнту за плату, розмір якої
визначався п. п. 2.10.1 та 2.10.2 договору.
Тобто вказаним договором факторингу
передбачено обов'язковість платності
за відступлення права грошової вимоги
та мету отримання додаткового доходу.

Крім цього, п. 3.3.7 договору встановлено
додаткове зобов'язання клієнта - ТОВ
«Слов'янська деревня» здійснити
зворотній викуп права вимоги в порядку,
визначеному пунктами 2.6-2.8 цього
договору, із встановленням фактором
додаткового періоду очікування коштів
від дебітора, протягом якого клієнт має
право не здійснювати зворотний викуп
права вимоги.

З огляду на встановлений обов'язок щодо
здійснення клієнтом зворотного викупу
права вимоги протягом встановленого
періоду очікування відповідними
пунктами укладеного спірного договору
встановлена плата за виконання цього
обов'язку: у разі встановлення фактором
періоду очікування клієнт
зобов'язується сплачувати на
відповідний рахунок фактора комісію у
розмірі 45 % річних від суми фактичної
заборгованості за відступленим
фактору правом вимоги за весь період
очікування та сплачується за кожен
день користування факторинговим
фінансуванням в період очікування
(договором про внесення змін та
доповнень від 01 квітня 2013 року № 13
змінено ставку наведеної комісії на 26 %
річних від суми фактичної
заборгованості); у разі якщо клієнт не
здійснив зворотний викуп права вимоги
до моменту завершення періоду
очікування, клієнт зобов'язується
сплачувати комісію у розмірі 60 % річних
від суми фактичної заборгованості
(договором про внесення змін та
доповнень від 01 квітня 2013 року № 13
змінено ставку зазначеної комісії на 26
% річних від суми фактичної
заборгованості).

Позивачка вважає, що одночасно з
положеннями договору факторингу у
спірному договорі передбачено
обов'язок клієнта щодо зворотного
викупу права вимоги фактора до
дебітора та встановлена плата за
здійснення такого викупу, що за своєю
фактичною сутністю є обов'язком
повернути грошові кошти, надані ТОВ
«Факторинг Фінанс» ТОВ «Слов'янська
деревня», та здійснити плату за їх
користування. Відступлення права
вимоги відбувалось на підставі
укладених в межах проведення процедур
відкритих конкурсних торгів договорів
про закупівлю товарів за державні
кошти з Державною пенітенціарною
службою України та Державним
агентством резерву України.

Оскільки вищевказані договори
укладені за результатами проведення
процедур конкурсних торгів, то порядок
їх укладення, виконання, зміни,
припинення та інше регулюється Законом
України «Про здійснення державних
закупівель». Відповідно до норм
вказаного Закону істотні умови
договору про закупівлю не можуть
змінюватись після його підписання до
виконання зобов'язань сторонами у
повному обсязі, крім вичерпного
переліку випадків, передбаченого
відповідною статтею Закону.

Вказувала, що відповідачі оформили
спірний договір факторингу у такий
спосіб, що насправді встановлювали
правовідносини з надання кредиту,
враховуючи його нормативне визначення
згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України.
Оскільки спірний договір факторингу,
укладений між відповідачами, не
відповідає договірній конструкції
договору факторингу в розумінні
фінансування під відступлення права
грошової вимоги, а натомість містить
притаманні ознаки кредитного договору.

29 серпня 2012 року між ТОВ «Слов'янська
деревня», ТОВ «Факторинг Фінанс» та
позивачкою укладено договір поруки №
051011/ПЗ, за умовами якого вона
зобов'язалась перед фактором - ТОВ
«Факторинг фінанс» у повному обсязі
солідарно відповідати за виконання
клієнтом - ТОВ «Слов'янська деревня»
зобов'язань, передбачених договором
факторингу від 05 жовтня 2011 року
№ 051011, зокрема, зобов'язань щодо
факторингу, здійснення зворотного
викупу прав вимоги у випадках та
порядку, визначених основним
договором, сплати процентів за
користування грошовими коштами,
комісійної винагороди, можливих пені
та штрафів, а також інших грошових
витрат ТОВ «Факторинг Фінанс»,
пов'язаних із захистом свого
порушеного права у разі
невиконання/неналежного виконання ТОВ
«Слов'янська деревня» основного
договору.

Вказувала на те, що договір передбачає
її солідарний обов'язок щодо
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання ТОВ «Слов'янська
деревня» спірного договору факторингу,
вона має право висунути проти вимоги
кредитора заперечення, які міг
висунути сам боржник, за умови, що ці
заперечення не пов'язані з особою
боржника.

Враховуючи вказане, позивачка просила
визнати недійсними договір факторингу
від 05 жовтня 2011 року № 051011 та договір
поруки від 29 серпня 2012 року № 051011/ПЗ, а
також стягнути з відповідачів судові
витрати.

Рішенням Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 25
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 07 травня 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір факторингу
№ 051011, укладений 05 жовтня 2011 року між
ТОВ «Факторинг Фінанс» та ТОВ
«Слов'янська деревня».

Визнано недійсним договір поруки №
051011/ПЗ, укладений 29 серпня 2012 року між
ТОВ «Слов'янська деревня», ТОВ
«Факторинг Фінанс» та ОСОБА_3 на
забезпечення виконання ТОВ
«Слов'янська деревня» зобов'язань за
договором факторингу від 05 жовтня 2011
року № 051011.

У касаційній скарзі ТОВ «Факторинг
Фінанс», посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 05 жовтня 2011 року
між відповідачами ТОВ «Факторинг
Фінанс» та ТОВ «Слов'янська деревня»
був укладений договір факторингу №
051011, згідно з умовами якого предметом
договору є здійснення ТОВ «Факторинг
Фінанс» факторингу дебіторської
заборгованості (права вимоги) клієнта
відносно до третіх осіб (боржників). З
додатка 1 до договору факторингу
вбачається, що дебітором є Державна
пенітенціарна служба України та
Державне агентство резерву України.

Відповідно до п. 1.3 договору до
факторингу за цим договором
приймаються права вимоги грошових
коштів та поставку товарів (виконання
робіт, послуг) на суму розрахункового
документа з терміном їх остаточної
оплати, вказаними в реєстрі, з лімітом
максимальної заборгованості за
факторинговим фінансуванням до 7 млн
грн включно.

Відповідно до п. 1.6 договору, у разі
невиконання клієнтом зобов'язань за
цим договором клієнт несе
відповідальність перед фактором в
порядку, передбаченому чинним в
Україні законодавством.

Договором про внесення змін та
доповнень № 6 до договору факторингу
від 05 жовтня 2011 року № 051011 внесено
зміни до п. 1.3 договору, а саме: до
факторингу за цим договором
приймаються права вимоги грошових
коштів за поставку товарів (виконання
робіт, послуг) на суму розрахункового
документа з терміном їх остаточної
оплати, вказаними в реєстрі, з лімітом
максимальної заборгованості за
факторинговим фінансуванням до 23 493 000
грн включно.

Пунктом 2.10 договору факторингу
передбачено, що за здійснення
факторингу клієнт сплачує фактору
щомісячно до 5 числа, наступного за
звітним місяцем, плату в наступних
розмірах: 24 % річних за користування
факторинговим фінансуванням, що
нараховується на фактичну
заборгованість за відступленим
фактором правом вимоги за весь період
її існування на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ
«Банк Національний Кредит»; 1,5 %
номінальної вартості відступленого
фактору права вимоги, що авансується, -
комісія за адміністрування
дебіторської заборгованості. Комісія
сплачується на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ
«Банк Національний Кредит».

Пунктом 3.3.7 договору встановлено
додаткове зобов'язання клієнта - ТОВ
«Слов'янська деревня» здійснити
зворотній викуп права вимоги в порядку,
визначеному пунктами 2.6-2.8 цього
договору, із встановленням фактором
додаткового періоду очікування коштів
від дебітора, протягом якого клієнт має
право не здійснювати зворотний викуп
права вимоги. З огляду на встановлений
обов'язок щодо здійснення клієнтом
зворотного викупу права вимоги
протягом встановленого періоду
очікування відповідними пунктами
укладеного спірного договору,
встановлена плата за виконання цього
обов'язку:

Одночасно із положеннями договору
факторингу у спірному договорі
передбачений обов'язок клієнта щодо
зворотного викупу права вимоги фактора
до дебітора та встановлена плата за
здійснення такого викупу, що за своєю
фактичною сутністю є обов'язком
повернути грошові кошти, надані ТОВ
«Факторинг Фінанс» ТОВ «Слов'янська
деревня», та здійснити плату за їх
користування. Відступлення права
вимоги відбувалось на підставі
укладених в межах проведення процедур
відкритих конкурсних торгів договорів
про закупівлю товарів за державні
кошти з Державною пенітенціарною
службою України та Державним
агентством резерву України.

29 серпня 2012 року між ТОВ «Слов'янська
деревня», TOB «Факторинг Фінанс» та
позивачем ОСОБА_3, укладено договір
поруки № 051011/ПЗ, за умовами якого
остання зобов'язалась перед фактором -
ТОВ «Факторинг Фінанс» у повному
обсязі солідарно відповідати за
виконання клієнтом - ТОВ «Слов'янська
деревня» зобов'язань, передбачених
договором факторингу від 05 жовтня 2011
року № 051011, зокрема, зобов'язань щодо
факторингу, здійснення зворотного
викупу прав вимоги у випадках та
порядку, визначених основним
договором, сплати процентів за
користування грошовими коштами,
комісійної винагороди, можливих пені
та штрафів, а також інших грошових
витрати ТОВ «Факторинг Фінанс»,
пов'язаних з захистом свого порушеного
права у разі невиконання/неналежного
виконання ТОВ «Слов'янська деревня»
основного договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що спірний договір
факторингу протирічить правовій
конструкції договору факторингу,
оскільки містить обов'язок зворотного
викупу права вимоги фактора до
дебітора та встановлена плата за
здійснення такого викупу. Спірний
правочин має ознаки кредитного
договору.

Також суд виходив з того, що
відступлення права вимоги за
оскаржуваним договором факторингу
відбувалось на підставі укладених в
межах проведення процедур відкритих
конкурсних торгів про закупівлю
товарів за державні кошти з Державною
пенітенціарною службою України та
Державним агентством резерву України,
що суперечить положенням ст. 40 Закону
України «Про здійснення державних
закупівель» та є наслідком
застосування ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Проте з таким висновком судів
погодитись не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» (далі - Закон)
факторинг є фінансовою послугою.

Частиною 5 ст. 5 Закону визначено, що
фінансові установи мають право
надавати послуги з факторингу з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
України та цього Закону. Фінансова
установа, що надає послуги з
факторингу, може надавати послуги з
пов'язаного з цим ведення обліку
грошових вимог, надання поруки за
виконання боржником свого обов'язку за
грошовими вимогами постачальників
товарів (послуг) та пред'явлення до
сплати грошових вимог від імені
постачальників товарів (послуг) або від
свого імені, а також інші послуги,
спрямовані на одержання коштів від
боржника.

Згідно з ч. 3 ст. 1081 ЦК України клієнт не
відповідає за невиконання або
неналежне виконання боржником
грошової вимоги, право якої
відступається і яка пред'явлена до
виконання фактором, якщо інше не
встановлено договором факторингу.

Отже, якщо договором факторингу
передбачено обов'язок клієнта
відповідати за виконання боржником
свого обов'язку зі сплати коштів
фактору за відступленим правом
грошової вимоги, останній є кредитором
у відношенні клієнта та вправі на
отримання від нього відповідної суми
коштів, яка за своєю природою є
санкцією за порушення боржником
обов'язку з переказу коштів новому
кредитору, а не поверненням клієнтом
факторові кредитної заборгованості.

Тобто фактор надає клієнту саме
послугу, спрямовану на одержання
коштів від боржника, а не послугу,
передбачену ст. 1054 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону України
«Про здійснення державних закупівель»
умови договору про закупівлю не
повинні відрізнятися від змісту
пропозиції конкурсних торгів або
цінової пропозиції (у тому числі ціни
за одиницю товару) переможця процедури
закупівлі. Істотні умови договору про
закупівлю не можуть змінюватися після
його підписання до виконання
зобов'язань, крім випадків, визначених
п. п. 1-8 ч. 5 ст. 40 цього Закону, а саме:

зменшення обсягів закупівлі, зокрема з
урахуванням фактичного обсягу
видатків замовника;

Відповідно до розпорядження Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 03 квітня
2009 року № 231 «Про віднесення операцій з
фінансовими активами до фінансових
послуг» до фінансової послуги
факторингу належить сукупність таких
операцій з фінансовими активами:

1) фінансування клієнтів - суб'єктів
господарювання, які уклали договір, з
якого випливає право грошової вимоги;

2) набуття відступленого права грошової
вимоги, в тому числі права вимоги, яке
виникне в майбутньому, до боржників -
суб'єктів господарювання за договором,
на якому ґрунтується таке
відступлення;

3) отримання плати за користування
грошовими коштами, наданими у
розпорядження клієнта, в тому числі
шляхом дисконтування суми боргу,
розподілу відсотків, винагороди, якщо
інший спосіб оплати не передбачено
договором, на якому базується
відступлення.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
не звернув уваги на те, що вказаним
розпорядженням не заборонено
здійснювати факторинг під
відступлення права грошової вимоги до
боржників (замовників товарів, робіт і
послуг) - суб'єктів господарювання, до
яких застосовується Закон України «Про
здійснення державних закупівель».

Відповідно до листа Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України від 23 лютого 2004 року
№ 84-16/17 «Щодо відступлення права
грошової вимоги та переведення боргу у
сфері державних закупівель»
відступлення права грошової вимоги
можливе у разі незмінності зобов'язань
та відповідальності учасника -
переможця торгів за договором про
закупівлю.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди
розглядають справи за позовами: про
визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. Вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду в разі наявності відповідного
спору. Такий позов може пред'являтися
окремо, без застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину. У
цьому разі в резолютивній частині
судового рішення суд вказує про
нікчемність правочину або відмову в
цьому. Вимога про застосування
наслідків недійсності правочину може
бути заявлена як одночасно з вимогою
про визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину та
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним. Наслідком
визнання правочину (договору)
недійсним не може бути його розірвання,
оскільки це взаємовиключні вимоги.
Якщо позивач посилається на
нікчемність правочину для
обґрунтування іншої заявленої вимоги,
суд не вправі посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким доводам
позивача. Відповідно до статей 215 та 216
ЦК вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Крім того, визнаючи недійсним договір
факторингу № 051011, укладений 05 жовтня 2011
року між ТОВ «Факторинг Фінанс» та ТОВ
«Слов'янська деревня», суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, належним
чином не перевірив, чи порушуються
спірним договором факторингу права та
законні інтереси ОСОБА_3 Встановлення
зазначених обставин є необхідним для
виконання вимог ст. 3 ЦПК України та ст.
15 ЦК України.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору, і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Факторинг
Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 25
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 07 травня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді: В.С.
Висоцька

В.А. Нагорняк

О.В. Умнова

І.М. Фаловська