Справа № 581/665/14-ц
Провадження № 2/581/220/14
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2014 року
Липоводолинський районний суд
Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Лучанської сільської ради
Липоводолинського району Сумської
області, третя особа - Липоводолинська
районна державна нотаріальна контора
Сумської області,

про визнання права власності на
спадкове майно,

в с т а
н о в и в :

30 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом.

Уточнивши вимоги, просила визнати за
нею в порядку спадкування після смерті
чоловіка ОСОБА_2, яка настала
ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1.

Вимоги мотивувала тим, що 08 травня 1982
року на підставі договору
купівлі-продажу її чоловіком ОСОБА_2
був придбаний житловий будинок по
АДРЕСА_1, та оскільки він був
непридатним для проживання, 16 серпня 1983
року рішенням виконавчого комітету
Липоводолинської районної ради
народних депутатів було надано дозвіл
на будівництво іншого індивідуального
житлового будинку за вказаною адресою.
У 1984 році будинок було збудовано та
здано в експлуатацію.

23 грудня 1998 року ОСОБА_2 заповів усе
своє майно їй, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.
Після смерті чоловіка, ОСОБА_1 належним
чином прийняла спадщину, однак
оформила право власності лише на
земельні ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

За відсутності реєстрації за чоловіком
права власності на збудований житловий
будинок по АДРЕСА_1, вона позбавлена
отримати свідоцтво про право на
спадщину на це нерухоме майно, про що
мається постанова нотаріуса про
відмову у вчиненні нотаріальних дій.

У судове засідання сторони та
представник третьої особи не з'явились,
про час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що з
1949 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1.,
ІНФОРМАЦІЯ_2, перебували у
зареєстрованому шлюбі (а.с.19).

08 травня 1982 року ОСОБА_2 за посвідченим
виконкомом Русанівської сільради
Липоводолинського району договором
купівлі-продажу придбав житловий
будинок у с.Лучка Липоводолинського
району Сумської області, житловою
площею 25 кв.м (а.с.16).

Рішенням виконавчого комітету
Липоводолинської районної ради від 16
серпня 1983 року №191, ОСОБА_2 було надано
дозвіл на будівництво індивідуального
житлового будинку на 3 кімнати,
загальною площею 72,2 кв.м, житловою - 44,1
кв.м, і господарських приміщень для
особистого підсобного господарства,
загальною площею 64,4 кв.м, по вулиці між
громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у с.Лучка
Липоводолинського району Сумської
області (а.с.14).

23 грудня 1998 року ОСОБА_2 заповів все
своє майно дружині ОСОБА_2 Заповіт
посвідчений секретарем виконкому
Лучанської сільської ради 23 грудня 1998
року за реєстровим №140 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер (а.с.18).

На підставі рішення виконкому
Лучанської сільради від 24 вересня 1998
року №42, 14 грудня 1999 року на ім'я ОСОБА_2
виготовлено державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку, площею 0,78 га, з яких: 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, а 0,53 га для ведення
особистого підсобного господарства,
яка знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.10, 20).

Із довідки Лучанської сільської ради
Липоводолинського району від 25 вересня
2014 року вбачається, що ОСОБА_2 до своєї
смерті був зареєстрований та постійно
проживав разом з дружиною по АДРЕСА_1,
житловий будинок за вказаною адресою
значиться за померлим ОСОБА_2 (а.с.11, 12,
18).

Успадкувавши спадщину внаслідок
фактичного володіння майном, ОСОБА_1 07
серпня 2000 року звернулась до
нотконтори з заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину.

16 серпня 2000 року ОСОБА_1 отримала
свідоцтво про право на спадщину після
смерті чоловіка на земельну частку
(пай,) площею 3,10 га, що належала йому на
підставі сертифікату на право на
земельну частку (пай), виданого
Липоводолинською
райдержадміністрацією 22 жовтня 1996 року
(а.с.13).

06 серпня 2014 року виготовлено технічний
паспорт, відповідно до якого спірне
домоволодіння складається із
житлового будинку літ.«А-І» (1983 року
будівництва), загальною площею 74,2 кв.м,
житловою - 46,6 кв.м, літньої кухні
літ.«Б», сараїв літ.«В», літ.«в», літ.«Г»,
літ.«Д», літ.«д1», літ.«Е», погребу
літ.«д», огорожі №1, №3, воріт №2,
колодязю №4», загальною
інвентаризаційною вартістю 54354 грн.,
усі господарські будови зведені до 1982
року (а.с.21-24).

12 листопада 2014 року ОСОБА_1 отримала два
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на земельні ділянки, що
належали померлому ОСОБА_2: площею 0,1597
га для ведення особистого підсобного
господарства, та 0,25 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Із довідки Липоводолинської районної
державної нотаріальної контори від 17
жовтня 2014 року вбачається, що відомості
про інших спадкоємців, які вважаються
такими, що прийняли спадщину після
смерті ОСОБА_2 відсутні (а.с.54).

Так, ст.41 Конституції України
визначено, що право власності
набувається у порядку, визначеному
законом.

Оскільки спадщина відкрилась до 1 січня
2004 року, тобто до набрання чинності ЦК
України 2003 року, до спірних
правовідносин застосуванню підлягає
чинне на той час законодавство - ЦК
Української РСР 1963 року та інші
нормативно-правові акти.

Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця.

Згідно зі ст.524 ЦК УРСР спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємство за законом має місце у
разі коли воно не змінено заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Для прийняття
спадщини необхідне волевиявлення
спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст.ст.549, 554 ЦК УРСР
визнавалося, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Таким чином, в силу ст.ст.22, 28 КпШС
подружжя ОСОБА_1 були співвласниками
спірного домоволодіння, а частку
померлого чоловіка відповідно до ст.549
ЦК УРСР успадкувала його дружина,
шляхом проживання вступивши у
володіння належним спадковим майном.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на
спадщину, зокрема і на земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
спірного житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року №1952-IV, право власності та
інші речові права на нерухоме майно, що
набуті до набрання чинності цим
Законом згідно з чинними у той час
нормативно-правовими актами,
визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до
набрання чинності цим Законом нерухоме
майно набувається в порядку, який
існував на час спорудження, а не
виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
Законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого права.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року №56, не передбачала
обов'язкову реєстрації
(інвентаризації) будинків і
домоволодінь у сільських населених
пунктах (п.4, 6 Інструкції), однак
передбачала її проведення в тому числі
й на підставі записів у
погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

У період чинності зазначеної
Інструкції право власності на нерухоме
майно, що знаходиться в сільській
місцевості, могло бути підтверджено
довідкою виконавчого комітету
відповідної місцевої ради.

Обов'язок власників забезпечити
державну реєстрацію прав власності на
об'єкти нерухомого майна введено лише
Інструкцією, затвердженою наказом
Держкомітету будівництва, архітектури
та житлової політики України від 09
червня 1998 року №121.

Згідно з п.3.2 Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24 травня
2001 року №127, не належать до самочинного
будівництва: індивідуальні (садибні)
житлові будинки, садові, дачні будинки,
господарські (присадибні) будівлі та
споруди, прибудови до них, побудовані
до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до п.3.1 Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків та будівель і
споруд сільськогосподарського
призначення I та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж, затвердженого наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 19 березня 2013
року №95, документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 05 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації.

Тому, відповідність спірних житлових
та господарських споруд вимогам чинних
на даний час державних будівельних,
пожежних та санітарних норм,
доводиться наявністю технічного
паспорту.

Порівняння зазначених у дозволі на
будівництво кількості жилих кімнат,
загальної та жилої площ забудови із
технічним паспортом наявного
домоволодіння свідчить, що
відступлення від запроектованих
розмірів будівництва майже не
відбулось.

Тому, враховуючи, що ОСОБА_1 є єдиним
спадкоємцем за заповітом після смерті
свого чоловіка, яка за відсутності
правовстановлюючих у розумінні
сучасного законодавства документів на
спадкове домоволодіння позбавлена
можливості отримати свідоцтво про
право на цю спадщину і зареєструвати
право власності на нього, суд вважає, що
спадкові права позивача підлягають
захисту шляхом визнання за нею права
власності на будинок з господарськими
будівлями та спорудами.

Керуючись вимогами ст.88 ЦПК України
стягнути з Лучанської сільської ради
Липоводолинського району Сумської
області в дохід держави 299 грн. 94 коп.
(54354 грн. х 1% - 243,6 грн.) судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 88, 212-215, 223 ЦПК України,
суд,

в и
р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування на житловий
будинок літ.«А-І» загальною площею 74,2
кв.м, житловою - 46,6 кв.м, літню кухню
літ.«Б», сарай літ.«В», сараю літ.«в»,
сарай літ.«Г», сарай літ.«Д», сарай
літ.«д1», сарай літ.«Е», погріб літ.«д»,
огорожу №1, огорожу №3, ворота №2,
колодязь №4», по АДРЕСА_1.

Стягнути з Лучанської сільської ради
Липоводолинського району Сумської
області в дохід держави 299 грн. 94 коп.
судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Сумської області
через Липоводолинський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, мають
право подати апеляційну скаргу
протягом 10 десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Д. В. Сізов