Справа № 664/1160/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року
Цюрупинський районний суд

Херсонської
області

в складі:

головуючого судді
Яценко О.М.,

при секретарі
Брустман О.М.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Цюрупинську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
третя особа ОСОБА_4, про визнання
недійсною довіреності та витребування
майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_4, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння. Під час
судового розгляду ОСОБА_1 збільшила
позовні вимоги та просила визнати
недійсною довіреність та витребувати
майно з чужого незаконного володіння.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримала та суду пояснила, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6. На випадок
своєї смерті ОСОБА_6 склала заповіт,
відповідно до якого все майно заповіла
ОСОБА_1. Проте 10.01.2012 року ОСОБА_6 видала
своєму племіннику ОСОБА_4 довіреність
для дарування або продажу ОСОБА_5
житловий будинків НОМЕР_1 або НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1. 18.04.2012 року ОСОБА_4 подарував
житловий будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1
ОСОБА_5. 16.08.2012 року ОСОБА_6 відмінила
вказану довіреність. Однак ОСОБА_6 не
могла видати вказану довіреність, у
зв'язку із тим, що вона не пересувалася,
не могла бачити. У зв'язку із вказаним
заповіт був підписаний та прочитаний в
присутності свідків на дому ОСОБА_6.
Факт того, що ОСОБА_6 і. не мала наміру
відчужувати майно на користь ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 є відміна заповіту від 10.01.2012
року, складеного на користь ОСОБА_4, а
також скасування довіреності, виданої
на його ім'я. Крім того, довіреність на
імя ОСОБА_4, яка посвідчена приватним
нотаріусом Херсонського нотаріального
округу ОСОБА_7, не відповідає дійсності,
оскільки через неможливість
пересуватися та наявністю довіри до
приватного нотаріуса Цюрупинського
районного нотаріального округу ОСОБА_8,
всі документи були оформлені саме у
вказаного нотаріуса. Тому просить
визнати недійсною довіреність,
посвідчену 18.04.2012 року за реєстровим №
609 приватним нотаріусом ОСОБА_7, виданої
на ім'я ОСОБА_4, а також витребувати з
чужого незаконного володіння ОСОБА_5
житловий будинок НОМЕР_1, що
розташований по АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги та
пояснення, надані її представником,
підтримала, просила їх задовольнити в
повному обсязі та пояснила, що вона з
ОСОБА_9 в період з 10 березня 2013 року по 20
березня 2013 року здійснювала догляд за
ОСОБА_6, оскільки остання не могла
піднятися з ліжка, у зв'язку із чим
потребувала стороннього догляду. Вона
не могла виїхати або вийти за двір, а
тому скласти довіреність на ім'я ОСОБА_4
в м. Херсоні ОСОБА_6 фізично не мала
змоги. Крім того, ОСОБА_4 мав не лише
довіреність, а й документи на житлові
будинки та паспорт ОСОБА_6. За вказаними
фактами ОСОБА_6 ще за життя зверталася
до Цюрупинського РВ УМВС України в
Херсонській області із відповідними
заявами.

Відповідач ОСОБА_5 у судові засідання
не з'явилася, до суду надала заяву, в
якій просила справу розглянути за її
відсутності в присутності її
представника - адвоката ОСОБА_3, позовні
вимоги не визнає.

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала та суду пояснила, що померла
ОСОБА_6 могла самостійно пересуватися,
що підтверджується показами свідків,
які були допитані в судовому засіданні,
та пересувалася самостійно до самої
смерті. Щодо скасованого заповіту та
довіреності на ім'я ОСОБА_4 як
підтвердження відсутності дійсної
волі ОСОБА_6 на вчинення
одностороннього правочину - складання
довіреності. Проте заповіти ОСОБА_6
скасовувалися й раніше, й пізніше. Крім
того, скасування довіреності влітку 2012
року не свідчить про відсутність волі
померлої ОСОБА_6 на її складання весною
2012 року. Заяви ОСОБА_6 до міліції та
прокуратури, не написані та не
підписані особисто ОСОБА_6, а складені
позивачем від її імені, та при
перевірці цих заяв в межах
кримінального провадження було
винесено постанову про закриття
провадження, так як особисто ОСОБА_6 при
її допиті вказала, що для відчуження
будинку НОМЕР_2 їздила до м. Херсон та
підписала договір. Тому просить в
задоволенні позовних вимог відмовити,
оскільки довіреності від 18.04.2012 року за
реєстровим № 609 не існує, а договір
дарування не оскаржувався та підстав
його недійсності не зазначалося, а
будинок по АДРЕСА_1 на теперішній час
рахується за позивачем та підстав для
його витребування з незаконного
володіння відповідача у позивача
відсутні.

Третя особа ОСОБА_4 проти позовних
заперечував та суду пояснив, що ОСОБА_6
могла самостійно пересуватися, на
автомобілі їздила до лікарні, на
кладовище та до м. Херсона для
оформлення довіреності на його ім'я.
Так, дійсно ОСОБА_6 мала проблеми із
зором, тому довіреність була складена
та підписана в присутності свідка
ОСОБА_10. Щодо заяв до міліції, то вони не
написані ОСОБА_6, не підписані нею та
датовані 21.08.2015 року. Крім того, ОСОБА_5
ніколи не володіла та не користувалася
житловим будинком НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона
допомагала ОСОБА_6 за життя купівлею
продуктів харчування та ліків. ОСОБА_6
могла самостійно пересуватися, сама
собі прала білизну. На великі відстані
вона не ходила, проте якщо її відвозили,
то вона могла поїхати на велику
відстань. ОСОБА_6 свідкові розповідала,
що один будинок вона подарувала ОСОБА_5
один будинок, той що без газу, а інший не
встигла.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона
знає померлу ОСОБА_6 років 12-15. Свідок
допомагала померлій: купувала ліки,
продукти харчування. Також померлій
допомагав соціальний працівник,
можливо ще хтось допомагав. ОСОБА_6 до
неї приходила самостійно, відстань
приблизно 300 м, пропонувала за догляд за
нею переписати все майно на свідка,
проте вона відмовилася. ОСОБА_6 завжди
сама відкривала двері, самостійно
могла пересуватися. Влітку 2013 року
свідок уїхала. До цього часу ОСОБА_6
сама пересувалася.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що знає
ОСОБА_6 з кінця літа 2012 року, останній
допомагала по дому. До цього часу з
ОСОБА_6 вона не спілкувалася. Свідок
пояснила, що ОСОБА_6 могла сама
пересуватися та робити хатні справи.
Вона ніколи не бачила, щоб ОСОБА_6
їздила до м. Херсона. Померла їй
скаржилася, що в неї вкрали будинок,
вказану обставину вона пов'язувала із
ОСОБА_4. Щодо того, чи були у ОСОБА_6
проблеми із зором вона нічого пояснити
не може.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що
померлу ОСОБА_6 знає з 2007 року, коли
купила житловий будинок навпроти.
ОСОБА_6 пересувалася по дворі, будинку
без сторонньої допомоги. Лише останній
місяць-два ОСОБА_6 лежала в ліжку та не
могла пересуватися. Свідок допомагала
їй: готувала їсти, ходила за продуктами,
прала. Також ОСОБА_6 і. допомагав
соціальний працівник. Щодо великих
відстаней, то ОСОБА_6 пересувалася на
таксі. В березні 2012 року ОСОБА_6 впала та
сильно забилася, після чого вона не
могла пересуватися та не виходила з
будинку. ОСОБА_6 за життя їй повідомила,
що житловий будинок вона переписала на
ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що померлу
ОСОБА_6 знає з 1971 року, вона є його
тіткою. Після одруження зі ОСОБА_5 вони
проживали у неї та допомагали. Пізніше
переїхали до с. В. копані та раз в місяць
приїздили до ОСОБА_6 і., привозили харчі,
допомагали по дому. Остання могла
самостійно за допомогою палиці
пересуватися, хоча й погано бачила. У
зв'язку із тим, що вона розуміла, що
після її смерті почнуться сварки, то
ОСОБА_6 оформила у 2012 року на мене
довіреність в м. Херсоні для можливості
розпорядження її майном. ОСОБА_6 не
схотіла оформляти довіреність в м.
Цюрупинськ у нотаріуса ОСОБА_8,
оскільки попередній її довіритель Брик
є цивільним чоловіком нотаріуса
ОСОБА_8. Оскільки ОСОБА_6 погано бачила,
то за його проханням довіреність було
підписано іншою особою в її
присутності. Після цього він зняв арешт
з будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 та
подарував його від імені ОСОБА_6
вказаний житловий будинок ОСОБА_5.
Через певний час ОСОБА_6 вирішила
скасувати заповіт та довіреність, які
видані на його ім'я, проте вони
продовжували спілкуватися до жовтня 2013
року.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона
посвідчувала заповіти, які були
складені ОСОБА_6 у зв'язку із тим, що в
неї не було дітей та кому глядіти, а
вона потребувала догляду та шукала
таку людину. Оскільки люди не могли
виконати взяті на себе зобов'язання,
ОСОБА_6 скасовувала заповіти. Свідок
пояснила, що тричі виїздила додому
ОСОБА_6 для оформлення документів,
через поганий зір ОСОБА_6 не завжди
могла розписатися. У 2012 році за неї
підписувалася інша особа. Під час
складання одного із заповітів в
реєстрі було видно, що ОСОБА_6
подарувала житловий будинок, проте на
запитання свідка останні пояснила, що
нікуди вона не їздила та нічого не
дарувала. Через певний час ОСОБА_6
скасувала довіреність на ім'я ОСОБА_4.

Заслухавши пояснення позивача, її
представника, представника
відповідача, третьої особи, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим Кодексом. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_6 на праві власності належали два
житлових будинки: НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що
розташовані по АДРЕСА_1. 14.10.2013 року
ОСОБА_6 померла. На випадок своєї смерті
вона склала заповіт від 06.08.2013 року, за
реєстровим № 2188 приватним нотаріусом
ОСОБА_8, відповідно до якого все майно,
яке б їй не належало та де б воно не
знаходилося вона заповіла ОСОБА_1. Крім
того, ОСОБА_6 за життя надала ОСОБА_4
довіреність, посвідчену 16.03.2012 року за
реєстровим № 318 приватним нотаріусом
ОСОБА_7. 18.04.2012 року ОСОБА_4 від імені
ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 житловий
будинок НОМЕР_2, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, про що було складено
договір дарування, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_7 за
реєстровим № 609.

Ці обставини підтверджуються
письмовими доказами, а саме копіями
заповітів, договору дарування та
іншими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України,
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 3 ст. 202 ЦК України,
одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_6 надала ОСОБА_4 довіреність для
здійснення останнім повноважень щодо
дарування ОСОБА_5 житлових будинків
НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що розташовані по
АДРЕСА_1. Позивачем та її представником
у судовому засіданні не доведено, що
вказана довіреність не відповідала
волі померлої ОСОБА_6 або була складена
із порушенням інших вимог
законодавства. Твердження про те, що
остання пізніше скасувала вказану
довіреність та заповіт на ім'я ОСОБА_4
не є належним доказом на підтвердження
не відповідності її волі, оскільки
ОСОБА_6 за життя декілька разів
скасовувала різні заповіти, а з
пояснень свідків вбачається, що
остання шукала особу, яка її
доглядатиме та через неналежний догляд
скасовувала заповіти. Щодо заяв ОСОБА_6
до Цюрупинського РВ УМВС України в
Херсонській області, то вони також не є
належним доказом на підтвердження
відсутності волевиявлення на надання
довіреності на ім'я ОСОБА_4, оскільки
остання підтвердила, що дійсно їздила
до м. Херсона саме для її оформлення.
Крім того, згідно пояснень свідків
ОСОБА_6 могла самостійно пересуватися
на невеликі відстані та на автомобілі
їздити на великі відстані, що також
спростовує пояснення позивача.

Разом з тим, суд прийшов висновку, що
позивач ОСОБА_1 та її представник -
ОСОБА_2 у судовому засіданні та у
позовній заяві просили скасувати
довіреність, посвідчену 18.04.2012 року за
реєстровим № 609 приватним нотаріусом
ОСОБА_7, та видану на ім'я ОСОБА_4, проте
доказів на підтвердження її існування
вони у судове засідання не надали. Щодо
визнання недійсної довіреності,
посвідченої 16.03.2012 року за реєстровим №
318 приватним нотаріусом ОСОБА_7, виданої
на ім'я ОСОБА_4, позивач та її
представник у судовому засіданні
позовних вимог не пред'являли.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України,
резолютивна частина рішення містить
висновок суду по суті позовних вимог,
тобто суд не може виходити з межі
позовних вимог.

У зв'язку із вищевикладеним, суд
приходить висновку про необхідність у
задоволенні позовних вимог в частині
визнання недійною довіреності
необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Під час судового розгляду позивачем не
доведено, що житловий будинок НОМЕР_1,
що розташований по АДРЕСА_1 перебував
або перебуває у володінні ОСОБА_5,
оскільки остання ніколи ним не
володіла, відповідно до договору
дарування ОСОБА_5 було подаровано
житловий будинок НОМЕР_2, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
вказаний договір дарування є дійсним,
питання про його недійсність у
судовому засіданні не ставилося, тому
суд приходить висновку, що право
власності ОСОБА_1 на житловий будинок
НОМЕР_1, що розташований по АДРЕСА_1 не
порушено, у зв'язку із чим його
неможливо відновити.

З вищевикладеного вбачається, що
вимоги позивача ОСОБА_1 є
необґрунтованими, оскільки
довіреності, посвідченої 18.04.2012 року за
реєстровим № 609 приватним нотаріусом
ОСОБА_7, виданої на ім'я ОСОБА_4 не існує,
житловий будинок НОМЕР_1, що
розташований по АДРЕСА_1 у володінні
ОСОБА_5 ніколи не перебував, у зв'язку із
чим суд приходить висновку про
необґрунтованість позовних вимог і в
їх задоволенні відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 202, 203, 215, 244, 388 ЦК України,
суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_4, про
визнання недійсною довіреності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння - відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня
його проголошення може бути подана
апеляційна скарга. Апеляційна скарга
подається апеляційному суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд.

Суддя (підпис)
О. М. Яценко

Копія відповідає оригіналу.

Суддя
Яценко О. М.