Провадження № 2/638/347/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2014 року Дзержинський
районний суд м.Харкова в складі:
головуючого - судді Лазюк С.В.
при секретарі - Гребінник А.Ю.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
Дзержинського районного суду м.
Харкова цивільну справу зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору позики недійсним,
Представник позивача ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
Відповідача - ОСОБА_1 про стягнення
Ухвалою суду від 18.09.2014 р. вказаний
позов залишений без розгляду на
підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.
Відповідач по первісному позову ОСОБА_1
подала зустрічний позов до ОСОБА_2 про
визнання договору позики недійсним.
Свої позовні вимоги позивач за
зустрічним позовом обґрунтовує тим, що
ОСОБА_3 був її рідним братом. 17.06.2005 р.
він склав заповіт, згідно якому все
своє майно він заповів ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. її брат, ОСОБА_3 помер,
про що вона одразу повідомила ОСОБА_2
Однак, ОСОБА_2 в шестимісячний термін не
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про наявність вимог до
спадкоємця, хоча всупереч своїх
тверджень про своє постійно
перебування на території Латвії,
неодноразово перебувала в Харкові та
мала можливість звернутися до
нотаріальної контори.
Вимоги за первісним позовом були про
стягнення на користь ОСОБА_2 суми боргу
у сумі 560 000,00 грн. з ОСОБА_3 на підставі
розписки від його імені від 01.07.2011 р.,
тому позивачкою були заявлені
зустрічні вимоги про визнання
недійсним договору позики, оскільки
боргова розписка, надана ОСОБА_2 від
01.07.2011 р., має підпис не ОСОБА_3 ОСОБА_3
багато років не спілкувався з ОСОБА_2 і
не міг брати у неї гроші, а також
вказана в розписці сума не співмірна з
доходами ОСОБА_3 Позивачка добре знає
підпис свого брата і впевнена, що
підпис у розписці не є справжнім
підписом брата. В зв'язку з цим, позивач
просить визнати договір позики від
01.07.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму 560
000,00 грн. недійсним.
В судове засідання позивач ОСОБА_1
надала заяву про розгляд справи за її
відсутністю, свої позовні вимоги
підтримала та просила їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 -
адвокат ОСОБА_4, яка діє на підставі
довіреності від 22.07.2013 р. за реєстровим
№3658 і є дійсною на моент розгляду
справи, в судове засіданні не з'явився,
про час, місце та дату розгляду справи
був повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив.
Клопотання про слухання справи за його
відсутністю до суду не надходило.
Зі згоди представника позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст.224
Суд, дослідивши матеріали та
обставини справи, додані до справи
доказі, встановив наступне.
Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу (підстави звільнення від
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є рідним
братом позивача ОСОБА_1.
ОСОБА_3 був зареєстрований та постійно
проживав разом з позивачкою за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_3 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина за
заповітом, який був складений ОСОБА_3
17.06.2005 року. Згідно заповіту все його
майно було заповіщено позивачці.
Згідно з вимогами ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі не
охоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у ст.ст.
1261-1265 цього Кодексу.
На підставі зазначеного, позивачкою -
ОСОБА_1, як сестрою ОСОБА_3, було
прийнято спадкове майно, яке
залишилось після смерті ОСОБА_3 У тому
числі позивачкою були успадковані і
права та зобов'язання, які випливають з
Договору позики від 01.07.2011 року.
При цьому, ст.1216 ЦК України передбачено,
що спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).
Оскільки позивачка ставить під сумнів,
що на вказаній розписці дійсно підпис
її брата, 18.03.2014 року ОСОБА_1 в судовому
засіданні було заявлено клопотання про
призначення судово-почеркознавчої
експертизи відносно підпису її брата -
ОСОБА_3, на розписці від 01.07.2011 року в
отриманні від ОСОБА_2 гроші у сумі 560 000,00
18.03.2014 року ухвалою Дзержинського
районного суду м. Харкова клопотання
ОСОБА_1 було задоволено і призначена
судово-почеркознавча експертиза.
Згідно висновку судово-почеркознавчої
експертизи №4341 від 22.05.2014 року, яку
проводили судові експерти ХНДІСЕ ім..
Бокаріуса підпис на розписці від 01.07.2011
року від імені ОСОБА_3 виконаний не
ОСОБА_3, а іншою особою без наслідування
його справжнього почерку.
Статтею 215 ЦК України передбачено, що
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.
Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.
Такі дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
Доводи, викладені в зустрічному позові
ОСОБА_1 підтверджені належними та
допустимими доказами, твердження, що
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір
позики не укладався та грошові кошті
ОСОБА_3 по договору позики насправді не
були одержані ним від позикодавця
Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що обставини
на які посилається позивач за
зустрічним позовом як на підставу для
задоволення позову, знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні, а
позовні вимоги щодо визнання недійсним
Договору позики ґрунтуються на
підставах недійсності правочину,
передбачених ЦК України, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає до
На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.10,15,60,88, 212-215 ЦПК України,
ст.ст.203 ЦК України, постановою Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", суд,-
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору позики недійсним
Визнати недійсним договір позики
від 01.07.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
суму 560 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати на проведення
судово-почеркознавчої експертизи у
сумі 5 920,00 грн. та судовий збір 243,60 грн.,
а всього 6 163 (шість тисяч сто шістдесят
три) гривні 60 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, яки брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення ухвалено і надруковано
власноруч суддею Лазюк С.В. у нарадчій
кімнаті.

Головуючий: суддя
С.В. Лазюк