Номер провадження: 22-ц/785/9528/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького
М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Орловій С.І.,

за участю: представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Київського районного суду м.Одеси від 24
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Одеська
міська рада про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження майном,-

В С Т А Н О В И Л А:

27 жовтня 2011 року ОСОБА_5 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа
Одеська міська рада про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
вона є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на квартиру. Відповідач по справі
ОСОБА_3 під квартирою позивача в
цокольному поверсі будинку провела
реконструкцію нежитлового приміщення
шляхом капітальної добудови фасадного
входу, самочинно зайняла прибудинкову
земельну ділянку, в результаті чого дах
прибудованого відповідачем магазину
«Золота рибка» знаходиться на рівні
підвіконня квартири позивача, що
перешкоджає позивачу користуватись
належною їй квартирою, порушує вимоги
пожежної безпеки, а також спричиняє
інші незручності. ОСОБА_5 зверталась до
відповідача з проханням припинити
самовільну реконструкцію, однак ОСОБА_3
проігнорувала її звернення. Позивач
зверталась до відповідних установ та
організацій стосовно неправомірних
дій відповідача, отримала письмові
відповіді, з яких встановила, що
відповідач була неодноразово
попереджена про незаконність її дій
щодо проведення прибудови, не узгодила
проект будівництва, в зв'язку з чим
ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним
позовом та просила його задовольнити з
наведених у позовній заяві правових
підстав.

В судовому засіданні представники
відповідача позовні вимоги не визнали,
надали письмові заперечення, в яких
вказали, що на реконструйоване
приміщення відповідач отримала
Декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації, видану Інспекцією ДАБК в
Одеській області 12.04.2012 року, в зв'язку з
чим просять відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Представник третьої особи: Одеської
міської ради до судового засідання не
з'явилась, надала заяву про розгляд
справи за її відсутності.

Рішенням Київського районного суду
м.Одеси від 24 лютого 2014 року позовні
вимоги задоволено частково,
зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди
ОСОБА_5 у здійсненні права користування
та розпорядження майном, шляхом
знесення за рахунок ОСОБА_3 прибудови
фасадного входу до магазину «Золота
рибка», що розташована в цокольному
поверху будинку АДРЕСА_1. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові
витрати в сумі 260,40 грн. В іншій частині
вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення місцевого суду та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, посилаючись на порушення норм
матерірального та процесуального
права.

У судове засідання сторони у справі не
з'явились, однак вони сповіщались про
розгляд справи належним чином про що є
відповідні дані, які містяться в
матеріалах справи та інтереси
відповідача у суді апеляційної
інстанції представляє довірена особа,
що у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК
України не перешкоджає подальшому
розгляду справи та у доступі сторін до
апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення рішення суд вирішує,
чи мали місце обставини справи, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст. 212 ЦПК України з
урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_3
прибудувала до належного їй магазину,
який розташований на цокольному
поверсі будинку АДРЕСА_1 фасадний вхід,
що на думку позивача порушує її право
на користування та розпорядження
належним їй майном, однак на думку
судової колегії цей висновок зроблено
з порушенням норм права.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідачем ОСОБА_3 за згодою
балансоутримувача будинку ТОВ МП
"Брокерська фірма "Бастма" та на
підставі декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, виданої
Інспекцією ДАБК в Одеській області
12.04.2012 року, здійснено прибудову до
магазину "Золота рибка", яка є власністю
відповідача, при цьому позивач вважає,
що цими діями ОСОБА_3 порушено її право
на користування та розпорядження
квартирою, яка належить ОСОБА_5 на праві
власності.

При цьому, місцевий суд не звернув
уваги, що згідно з п. 5 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» та відповідно до вимог
статті 376 ЦК України право на звернення
до суду з позовом про знесення
самочинного будівництва належить
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування. У випадках
порушення прав інших осіб право на
звернення до суду належить і таким
особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (ст. 391 ЦК
України ).

Посилання позивача на те, що
реконструкцією порушено вимоги
пожежної безпеки не відповідають
дійсності, та спростовуються
документами, які містяться у
матеріалах справи:

1. Експертним висновком ВНТР ОМУ
ГУ МНС України в Одеській області від
20.08.2010 р. №880;

2. Експертним висновком ГУ МНС
України в Одеській області від 20.09.2010 р.
№22-2156;

3. Актом №000298 від 2.10.2010 р. про
прийняття автоматичної установки
пожежної сигналізації, систем
оповіщення та управління евакуацією
людей при пожежі, пожежогасіння
(водяне, пінне, газоване, порошкове,
аерозольне), систем протидимного
захисту в експлуатацію;

4. Висновком судової
будівельно-технічної експертизи №132/2010
р. від 10.11.2010 року;

5. Дозволом №156 на початок роботи
магазину «Золота рибка», виданого ВНПД
Київського РВ м. Одеси ГУ МНС України в
Одеській області 24.11.2010 року.

6. Технічним висновком №27 щодо
можливості збереження і подальшої
експлуатації самовільно
реконструйованих нежилих приміщень
цокольного поверху і прибудови,
виконаний ОСОБА_6 (держ. ліцензія
НОМЕР_1) та погодженим головним
державним санітарним лікарем
Київського району м. Одеси.

Крім того, дах фасадного входу магазину
зроблений трьохскатним, що не надає
можливості снігу та дощу
накопичуватись та затримуватись, на
примиканні даху до стіни встановлена
гідроізоляція, яка закрита запірною
планкою. Знаходиться цей дах нижче
рівня підвіконня квартири позивача, що
підтверджується фотознімками. Докази
наявності цвілі стіни кімнати у
квартирі позивача матеріали справи не
містять. Її посилання на те, що це може
відбутися у майбутньому суперечать
положенням ст. 3 ЦПК України.

Тамбур входу у існуюче цокольне
приміщення за адресою: вул. Ак.
Вільямса, 59-И, виконаний у
відповідності до робочого проекту,
складеного ОАО «Одесгражданпроект»,
порушень будівельно-технічних норм
висновком судової
будівельно-технічної експертизи №132/2010
р. від 10.11.2010 р. не встановлено. За таких
обставин всі зазначені позивачем
обґрунтування позовних вимог є
безпідставними та недоведеними,
оскільки є лише припущеннями.

Також неспроможними є посилання
позивача на ч. 2 ст. 42 Земельного Кодексу
України, оскільки у будинку АДРЕСА_1
немає жодної приватизованої квартири,
цей будинок не був у комунальній
власності та доказів цього матеріали
справи не містять.

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 42
Земельного кодексу України, земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
прибудинкова територія - це територія
навколо багатоквартирного будинку,
визначена актом на право власності чи
користування земельною ділянкою і
призначена для обслуговування
багатоквартирного будинку.

Отже, особи, які купують квартири у
багатоквартирному будинку не
набувають автоматично права власності
на прибудинкову територію. Земельна
ділянка, продовжує перебувати у
власності органів місцевого
самоврядування. Згідно з Законом,
єдиний механізм, за допомогою якого
власники квартир у багатоквартирному
будинку можуть зареєструвати своє
право на земельну ділянку - це створити
ОСББ, і після цього вже оформити
прибудинкову територію собі у
власність чи користування.

Вказаний будинок не знаходиться на
балансі у ОСББ, згідно з рішенням
Одеської міської ради від 07.10.2009 року за
№4714-V, балансоутримувачем жилого
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, визначено ТОВ МП «Брокерська
фірма «Бастма», яке надало ОСОБА_3 згоду
на переобладнання тамбура входу.

До того ж, слід звернути увагу на той
факт, що після придбання ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу від 01.07.2010 р.
у ТОВ «Компанії з управління активами
«Рішон Сіті Інвест» 102/1000 частин
нежитлових приміщень цокольного
поверху (загальна площа 48.0 кв.м), що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
виявилось, що вхід у належні їй
приміщення, який складався з парапету,
приямника зі сходами та навісу, має
технічні вади, допущенні
проектувальником будинку, а саме,
відсутні будь-які водозливи стокових
вод. Під час зливи приямник
наповнювався водою, і дощовою і
стоковою, рівень якої, піднімався
значно вище рівня порогу та затоплював
приміщення відповідача. Єдиним
варіантом вирішення цієї проблеми було
переобладнати вхід, що відповідач і
зробила, встановивши на вже існуючий
парапет металопластикові вікна, двері
та зробивши багатоскатний дах з
металочерепиці замість навісу з
шиферу. Тобто, будь-якої земельної
ділянки, чи прибудинкової території
ОСОБА_3 зайнято не було. Це є
індивідуальний вхід у належне
відповідачеві приміщення цокольного
поверху, передбаченого проектом. Вікна,
двері та перегородки між ними були
поставлені безпосередньо на вже
існуючий парапет, фактично відбулася
реконструкція її входу (приямника зі
сходами), а не забудова чиєїсь
земельної ділянки. До того ж робочий
проект тамбура входу до приміщення
ОСОБА_3 був зроблений тим самим
проектувальником, що проектував
будинок загалом.

Крім того, згідно з рішенням Одеської
міської ради від 28.12.2010 р. №41-VI «Про
затвердження технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель
міста Одеси», ОСОБА_3 сплачує кошти за
дольову участь у землекористуванні,
при цьому плата розрахована з
урахуванням загальної площі
приміщення 54,9 кв.м. (разом з площею
тамбура входу).

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому у використання як єдиного
цілого.

Натомість, суд першої інстанції,
обгрунтовуючи ухвалене рішення
посилається на рішення апеляційного
суду від 13.03.2012 р. та зазначає, що
вказаним рішенням встановлено
порушення прав ОСОБА_7.

Однак, ОСОБА_7 не є позивачем у даній
справі, не є власником квартири
АДРЕСА_1, та навіть не мешкає у цій
квартирі.

Як роз'яснив Пленум ВССУ у п.4 своєї
Постанови №5 від 07.02.2014 року, правові
висновки суду і встановлені ним
обставини не є тотожними поняттями.
Висновки (судження) суду щодо прав і
обов'язків сторін, зроблені на підставі
встановлених при розгляді справи
обставин, не є преюдиційними.

Щодо посилань місцевого суду на
висновок експерта №016/12, то судова
колегія вважає, що жодних істотних
порушень норм ДБН або істотного
відхилення від проекту, цією
експертизою не встановлено. А висновок
судової будівельно-технічної
експертизи №132/2010 р. від 10.11.2010 року
взагалі відкидає наявність будь-яких
порушень ДБН.

За правилами ч. ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У п. 24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» судам роз'яснено, що
знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

Крім того, згідно з п. 25 указаної
постанови відхилення від проекту
забудови об'єкта нерухомості або від
вимог будівельних норм і правил, які не
є істотними, не порушують прав інших
осіб та інтересів суспільства, не
суперечать санітарно-технічним
вимогам і правилам експлуатації, не
впливають на міцність і безпечність
цього об'єкта (зокрема, відхилення у
житловому будинку від внутрішнього
планування зі збереженням чи незначним
відхиленням від установленого
проектом розміру житлової площі,
незначна зміна його зовнішніх
габаритів, місця розташування тощо), не
можуть бути підставою для задоволення
вимог про перебудову чи про знесення
об'єкта нерухомості.

Суд не з'ясував питання щодо можливості
здійснення відповідачем відповідної
перебудови зведеної ним споруди; не
встановив, чи згодна особа, яка
здійснила самочинне будівництво,
провести його перебудову, не здобув
належних доказів відмови від
здійснення такої перебудови, а також не
вирішив питання про те, чи порушує
здійснене відповідачем будівництво
права позивачки у той спосіб, що тягне
за собою саме знесення будівництва, та
чи можливе здійснення усунення
перешкод (у разі їх наявності) в інший
спосіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Таким чином визначальним у цій справі є
встановлення порушення прав позивача,
та відповідно правильне застосування
норм матеріального права, які
захищають права власника з огляду на
ст. 391 ЦК України.

За таких обставин у суду першої
інстанції не було законних підстав для
ухвалення рішення у даній справі, про
задоволення позову.

Тому, апеляційний суд не позбавлений
можливості виправити недоліки
допущені судом першої інстанції під
час розгляду справи, то з урахуванням
викладеного і на підставі п.п.1,4 ч.1 ст.309
ЦПК України рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 1,4 ч.1
ст.309, ч.2 ст.314,316,317,319 ЦПК України, судова
колегія, судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити,
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 24 лютого 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
третя особа Одеська міська рада про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області: дпис М.М.
Драгомерецький

В.О.
Панасенков

Р.Д. Громік