АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції:
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі
Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 13 листопада 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Державного
підприємства Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» про зміну формулювання
причини звільнення та стягнення
одноразової грошової допомоги при
звільненні.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до Державного підприємства
Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про
зміну формулювання причини звільнення
та стягнення одноразової грошової
допомоги при звільненні, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що з 17 травня 2004 року до
09 вересня 2014 року він працював на
різних посадах в ДП "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль". Наказом ДП
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль" від 09
вересня 2014 року №11-07/101011/п ОСОБА_4 був
звільнений з роботи за власним
бажанням, за ст. 38 КЗпП України. Своє
звільнення, проведене за ст. 38 КЗпП
України, позивач вважає незаконним,
оскільки у своїй заяві він просив
звільнити його у зв'язку з виходом на
пенсію, що надало б йому право на
отримання одноразової грошової
допомоги при звільненні у розмірі семи
посадових окладів передбаченої
Положенням про виплату одноразової
допомоги працівникам підприємства, які
виходять на пенсію, що є додатком до
Колективного договору між
адміністрацією та профспілкам ДП
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на 2014
рік. Вважаючи, що відповідач повинен
був звільнити його за ст. 38 КЗпП України
у зв'язку виходом на пенсію, позивач
просив суд змінити формулювання
причини звільнення, а також стягнути з
ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль'' на
його користь одноразову грошову
допомогу при звільненні у сумі 24 325,00 гр.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 13 листопада 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 до
Державного підприємства Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» про зміну
формулювання причини звільнення та
стягнення одноразової грошової
допомоги при звільнення відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції позивач подав
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач порушує
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового,
яким позов задовольнити у повному
обсязі, мотивуючи тим, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що висновки суду про відмову
в задоволенні позову не відповідають
обставинам справи, при цьому суд не
навів в рішенні жодних норм права, які
могли б забороняти позивачу
звільнятись з роботи у зв'язку з
досягненням пенсійного віку - 60 років, а
роботодавцю зазначити в наказі та
трудовій книжці причину звільнення з
роботи саме із досягненням пенсійного
віку. А та обставина, що в 2003 році він
був звільнений за власним бажанням, у
зв'язку з виходом на пенсію за вислугою
років жодним чином не перешкоджала
його звільненню у зв'язку з досягненням
пенсійного віку - 60 років. Вважає, що
звільнення за вислугою років і
звільнення у зв'язку з досягненням
пенсійного віку це абсолютно окремі
самостійні і не пов'язані між собою
підстави звільнення.

У судовому засіданні позивач підтримав
доводи апеляційної скарги. Представник
відповідача Сінькевич В.А. -
заперечував, просив рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 17 травня 2004 року
до 09 вересня 2014 року ОСОБА_4 працював на
різних посадах в ДП "'Міжнародний
аеропорт "Бориспіль''. Зокрема, з 20
червня 2014 року позивач обіймав посаду
оператора технічних засобів контролю
на безпеку служби з контролю пасажирів
на безпеку департаменту контролю на
безпеку служби авіаційної безпеки ДП
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (а. с.
8-13).

09 вересня 2014 року ОСОБА_4 подав заяву
про звільнення з роботи. Наказом
генерального директора ДП "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" від 09 вересня 2014
року №11-07/101011/п ОСОБА_4 був звільнений з
роботи за власним бажанням, за ст. 38
КЗпП України (а.с. 14).

Звертаючись до суду за захистом
порушеного права позивач вказував на
те, що у своїй заяві про звільнення з
роботи за власним бажанням він
зазначив причину звільнення - це вихід
на пенсію за віком (а. с. 21), а тому
роботодавець повинен був провести
звільнення за ст. 38 КЗпП України з
обов'язковим зазначенням цієї причини
в наказі про звільнення та трудовій
книжці. Це б надало позивачеві право на
отримання одноразової грошової
допомоги при звільненні у розмірі семи
посадових окладів, передбаченої
Положенням про виплату одноразової
допомоги працівникам підприємства, які
виходять на пенсію, яке є додатком до
Колективного договору між
адміністрацією та профспілками ДП
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на 2014
рік (а. с. 39-38).

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
виходить з наступного:

Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом І групи; вихід
на пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Отже, розірвання трудового договору з
ініціативи працівника вважається
звільненням за власним бажанням з
поважних причин.

Дійсно, звільнення за власним бажанням
працівника, якому призначена пенсія
або такого, щодо якого зроблено подання
про призначення пенсії, або який досяг
пенсійного віку, повинне розглядатися
як вихід на пенсію, якщо працівник
вказую на цю причину звільнення в
заяві. Разом з тим, для оформлення
звільнення з цієї причини слід
перевірити факт призначення пенсії,
подання для призначення пенсії або
досягнення пенсійного віку.

За приписами статті 7 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" звернення
за призначенням пенсії може
здійснюватися у будь-який час після
виникнення права на пенсію. При цьому
пенсії за віком і по інвалідності
призначаються незалежно від того,
припинено роботу на час звернення за
пенсією чи вона продовжується. Пенсії
за вислугу років призначаються при
залишенні роботи, яка дає право на цю
пенсію.

Статтею 6 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" передбачено, що особам,
які мають одночасно право на різні
державні пенсії, призначається одна
пенсія за їх вибором, за винятком
пенсій інвалідам внаслідок поранення,
контузії або каліцтва, що їх вони
дістали при захисті Батьківщини чи при
виконанні інших обов'язків військової
служби, або внаслідок захворювання,
пов'язаного з перебуванням на фронті чи
з виконанням інтернаціонального
обов'язку.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, що звільнення
позивача з підстав виходу на пенсію за
вислугою років вже відбулося 23 грудня
2003 року (а.с. 10). 60-річного віку позивач
досяг 10 серпня 2014 року. Доказів
переоформлення пенсії за вислугою
років на пенсію за віком позивачем не
надано.

Таким чином, встановивши при розгляді
справи, що ОСОБА_4 на підставі ст. 54
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" набув право на пенсію за
вислугою років та був вже звільнений з
роботи за власним бажанням, у зв'язку з
виходом на пенсію, в подальшому вид
пенсії не змінював, а відтак і не
виходив на пенсію за віком ( з
досягненням 60 років), суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що відповідач у
відповідності з нормами діючого
законодавства та фактичними
обставинами справи правомірно
звільнив позивача з роботи за власним
бажанням за статтею 38 КЗпП України без
зазначення причини звільнення, як
вихід на пенсію.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним
доказам, обставинам справи і підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 13 листопада 2014 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: