АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури
В.А.,

при секретарі: Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 24.06.2014 у справі за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будхімеко Україна»
про поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

23.01.2013 ОСОБА_1 звернувся до суду з
вказаним позовом і відповідно до
уточнених позовних вимог просив суд:
поновити його на посаді заступника
директора ТОВ «Будхімеко Україна»;
стягнути з ТОВ «Будхімеко Україна» на
його користь заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 196262,24 грн.;
стягнути з ТОВ «Будхімеко Україна» на
його користь моральну шкоду в розмірі
5000 грн.; судові витрати покласти на
відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на незаконне його
звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України,
вважає його незаконним, оскільки
місцем його роботи був склад, що
використовувався ТОВ «Будхімеко
Україна», який знаходиться за адресою:
м. Київ, вул. Березняківська, 29-Б, так як
він займався реалізацією продукції
товариства у м. Києві. Лише 09.10.2012 він
отримав листа де було вказано, що його
робоче місце знаходиться у м. Львові по
вул. Науковій,7-Б, оф. 1107, що суперечило
домовленостям при прийнятті його на
роботу.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 24.06.2014 в задоволенні позову
ОСОБА_1 ло Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будхімеко Україна»
про поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивачем подано апеляційну скаргу,
так як вважає, що ухвалене рішення
суперечить фактичним обставинам
справи, у зв'язку із їх неповним
з'ясуванням обставин справи, не надано
належної оцінки обставинам на які
посилається позивач, рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. На підставі
викладеного просить скасувати рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва та ухвалити нове про задоволення
позову в повному обсязі.

Позивачта його представник в судовому
засіданні підтримали апеляційну
скаргу з підстав викладених у ній,
просили рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення
заявлених позовних вимог.

Справа № 755/1594/13-ц № апеляційного
провадження 22-ц/796/10160/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Ластовка
Н.Д.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.Представник
відповідача в судовому засіданні
заперечував проти доводів апеляційної
скарги. Проте, після оголошення перерви
у справі в судове засідання не з'явився,
участі в судових дебатах не брав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позов ОСОБА_1 до ТОВ «Будхімеко
Україна» про поновлення на роботі,
виплату середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди є необгрунтованим та
недоведеними, а тому підлягає
задоволенню

Колегія суддів вважає, що висновок суду
першої інстанції зроблений на підставі
повного та об'єктивного дослідження
наданих сторонами доказів та в повній
мірі відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
перебував у трудових відносинах з ТОВ
«Будхімеко Україна» у період з 03.07.2012 по
28.09.2012 на посаді заступника директора
також ОСОБА_1 займав посаду директора в
ТОВ «Будхімеко» до 06.09.2012.

Разом з тим, судом вставлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будхімеко Україна»
є окремою юридичною особою, діє на
підставі Статуту, що підтверджується
Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців (а.с. 114-116 т. 1).

Згідно заяви від 27.06.2012 ОСОБА_1 просив
ТОВ «Будхімеко Україна» про прийняття
його на роботу на посаду заступника
директора з 03.07.2012 за сумісництвом (а.с.
29 т. 1).

Наказом № 7 від 03.07.2012 ОСОБА_1 прийнято
на роботу з випробувальним терміном
три місяці на посаду заступника
директора ТОВ «Будхімеко Україна» з
посадовим окладом згідно штатного
розпису (а.с. 31 т. 1)

26.09.2012 комісія у складі генерального
директора ТОВ «Будхімеко Україна»
Наумовича Ю.С., комерційного директора
Багінського А.В. та директора ТОВ
«ЦеДеПе Україна» Качмарчик І.В. склали
акт про відсутність на роботі
заступника директора ТОВ Будхімеко
Україна» ОСОБА_1 в приміщенні де
здійснюється господарська діяльність
товариства, м. Львів по вул. Наукова 7Б,
оф. 1107, з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. та з 14
год. 00 до 17 год. 52 хв. 26.09.2012 р. (а.с. 38-39 т. 1)

Аналогічні акти про відсутність на
робочому місці заступника директора
ОСОБА_1 були складені 27.09.2012 - з 09 год. 00
хв. до 13 год. 00 хв. та з 14 год. 00 хв. 18 год. 00
хв. та 28.09.2012 - з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв.
та з 14 год.,00 хв. до 17 год. 00 хв. (а.с. 40-43 т.
1)

Наказом № 19 від 26.09.2012 створено комісію
для з'ясування причин відсутності
робочому місці заступника директора
ТОВ «Будхімеко Україна» ОСОБА_1 (а.с. 37 т.
1)

Листом від 26.09.2012 ОСОБА_1 запропоновано
надати письмові пояснення, про причину
відсутності на робочому місці у м.
Львові по вул. Науковій, 7 Б, оф. 1107 (а.с. 8,
9 т. 1).

28.09.2012 наказом № 20 звільнено ОСОБА_1
заступника директора ТОВ "Будхімеко
Україна", з 26.09.2012 за здійснений 26, 27, 28
вересня 2012 року прогул без поважних
причин (був відсутній на робочому місці
у приміщенні де здійснюється
господарська діяльність товариства, м.
Львів по вул. Наукова 7Б, оф. 1107 без
поважних причин 22 години 52 хвилини), за
п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підстава: акт
комісії про відсутність на роботі
заступника директора ОСОБА_1 від 26.09.2012.;
акт комісії про відсутність на роботі
заступника директора ОСОБА_1 від 27.09.2012.;
акт комісії про відсутність на роботі
заступника директора ОСОБА_1 від 28.09.2012.
(а.с. 7 т. 1)

Відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу
законів про працю України, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадках прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Як роз'яснено у п.1 та п.18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992 р. № 9 „Про практику
розгляду судами трудових спорів" на суд
покладено обов'язок охороняти
конституційні права кожного на працю,
яке включає можливість заробляти собі
на життя працею, яку особа вільно
обирає або на яку вільно погоджується;
при розгляді справ про поновлення на
роботі судам необхідно з'ясувати, з
яких підстав проведено звільнення
працівника згідно з наказом
(розпорядженням), і перевіряти їх
відповідність законові. Суд не в праві
визнати звільнення правильним
виходячи з обставин, з якими власник
або уповноважений ним орган не
пов'язував звільнення.

Відповідно до виписки з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців Серії ААБ №
745309 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будхімеко Україна»
знаходиться у м. Львові по вул. Науковій
в будинку 7, корпус Б, офіс 1107. (а.с.32 т. 1)

В наказі № 7 від 03.07.2012 про прийняття
ОСОБА_1 на роботу теж зазначено
місцезнаходження ТОВ «Будхімеко
Україна» - м. Львів, вул. Наукова, 7,
корпус Б, офіс 1107, з яким ОСОБА_1
ознайомлювався про що свідчить його
підпис.

Посилання позивача на наявність
домовленості з відповідачем, про
виконання ним трудових обов'язків в м.
Києві не підтверджуються матеріалами
справи. А орендовані відповідачем
гаражі за адресою м. Київ, вул.
Березняківська, 29-Б не є тому
підтвердженням, оскільки не можуть
вважатися робочим місцем заступника
директора ТОВ «Будхімеко Україна».

Таким чином, зважаючи на виписку з
єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
наказів виданих ТОВ «Будхімеко
Україна», які містяться в матеріалах
справи, місцем розташування
відповідача є: м. Львів, вул. Наукова,
буд. 7, корпус Б, офіс 1107, що сторонами в
ході розгляду справи не
заперечувалося. При цьому, твердження
позивача щодо узгодження іншого місця
роботи матеріалами справи не
підтверджується , а тому колегією
суддів до уваги не приймаються. За
таких обставин, підстав для поновлення
позивача на посаді заступника
директора ТОВІ «Будхімеко Україна» не
вбачається, а висновки суду першої
інстанції цій частині відповідають
обставинам справи та вимогам
законодавства. Відповідно і підстави
для стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу відсутні.

Розглядаючи позовні вимоги про виплату
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки колегія суддів
виходить з наступного. Статтею 48 КЗпП
України передбачено, що трудова книжка
є основним документом про трудову
діяльність працівника. Трудові книжки
ведуться на всіх працівників, які
працюють на підприємстві, в установі,
організації або у фізичної особи понад
п'ять днів. Трудові книжки також
ведуться на позаштатних працівників
при умові, якщо вони підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки визначені ст. 116
цього Кодексу.

Згідно п. 2.26. Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників №
58 від 29.07.1993 , датою звільнення
працівника є останній день його роботи.
У цей же самий день власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
провести з працівником остаточні
розрахунки, а також відповідно до п. 4
вищезазначеної Інструкції видати йому
трудову книжку.

Пунктом 4.1 вказаної інструкції
визначено, що у разі звільнення
працівника всі записи про роботу
засвідчуються підписом керівника
підприємства або спеціально,
уповноваженою особою та печаткою
підприємства або печаткою відділу
кадрів; власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний видати працівнику
його трудову книжку в день звільнення з
внесеним до неї записом про звільнення;
при затримці видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові сплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу. Днем звільнення в
такому разі вважається день видачі
трудової книжки. Про новий день
звільнення видається наказ і вноситься
запис до трудової книжки працівника.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України в
разі затримки видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові виплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Разом з тим, для застосування цієї
норми права необхідно наявність таких
умов: затримки у видачі трудової
книжки; вини власника або
уповноваженого ним органу; вимушений
прогул, викликаний затримкою видачі
трудової книжки.

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників
визначено, що на осіб, які працюють за
сумісництвом, трудові книжки ведуться
тільки за місцем основної роботи.

На підставі звітів ТОВ «Будхімеко
Україна» до Пенсійного фонду України
щодо відомостей про нарахування
заробітної плати (доходу)
застрахованим особам, відомостей про
трудові відносини за липень 2012 року,
встановлено, що в Товаристві
відображено 7 працюючих, серед яких
ОСОБА_1 та ОСОБА_8 значаться як наймані
працівники (без трудової книжки) (а.с.
87-94 т. 1).

За даними звіту ТОВ «Будхімеко»
поданого до Управління пенсійного
фонду України за липень, серпень 2012
року (за підписом ОСОБА_1), що ОСОБА_1
відноситься до категорії осіб як
найманий працівник (трудова книжка).
Разом з тим, у листи-відповіді УПФ
України від 13.03.2013 зазначено, що ТОВ
«Будхімеко» сплачувало страхові
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування за ОСОБА_1 у
період з 03.07.2012 по 31.08.2012, що в свою чергу
підтверджує той факт, що він працював в
ТОВ «Будхімеко» за основним місцем
роботи та на цьому підприємстві велася
його трудова книжка. Отже, на період
звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «Будхімеко
Україна», останній був за офіційними
даними працевлаштований в ТОВ
«Будхімеко Україна» за сумісництвом, а
основним місцем роботи його було в ТОВ
«Будхімеко».

Таким чином, доводи позивача про те, що
йому ТОВ «Будхімеко Україна» не було
видану трудову книжку в день
звільнення відповідно до вимог ст. 47
КЗпП України не знайшли свого
підтвердження. В ході розгляду справи
судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_1 працював в ТОВ
«Будхімеко України» за сумісництвом, а
трудові книжки відповідно до
Інструкції ведуться тільки за основним
місцем роботи, тобто на ТОВ
«Будхімеко».

Що стосується посилань позивача на те,
що він не отримав копії наказу про
звільнення № 20 від 28.09.2012, то вони
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами, а саме поштовою
квитанцією, описом поштового
вкладення, та зворотнім повідомленням
від 31.10.2014 на якому міститься відмітка
про отримання вказаної кореспонденції
позивачем ( т. 1 а.с. 34-36).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено
підстави відшкодування роботодавцем
моральної шкоди, яку він заподіяв
працівнику.

Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 за №
4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяній фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Виходячи з наведеної правової норми
підставою для відшкодування моральної
шкоди у сфері трудових відносин є
порушення роботодавцем будь-яких із
передбачених законом прав найманого
працівника, якщо таке порушення
поєднане з його моральними
стражданнями, втратою ним нормальних
життєвих зв'язків і вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Моральна шкода
відшкодовується , якщо вона заподіяна
винними діями роботодавця.

При звільненні ОСОБА_1 із займаної
посади відповідачем не порушувались
норми чинного законодавства, що
повністю доведено ними в ході розгляду
справи, а отже не були порушені законні
права позивача, тому вимоги ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню. Висновки суду
першої інстанції в цій частині колегія
суддів вважає законними та
обґрунтованими.

Враховуючи відсутність підстав для
задоволення заявлених позовних вимог
розгляд питання про строки звернення
до суду не є доцільними, що не враховано
судом першої інстанції, проте вказане
не призвело до не правильного
вирішення справи, а тому не є підставою
для скасування рішення виходячи з
положень ч.2 ст. 308 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону, зібраним
доказам, обставинам справи і підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 24.06.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: