Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року
Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області

в складі: головуючого - судді:
Семерак І.О.

при секретарі: Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
за позовною заявою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до
Ужгородського міськрайонного суду з
зазначеною позовною заявою, мотивуючи
її тим, що 14.05.2008 р. між банком та ОСОБА_1,
було укладеного кредитний договір
№MKН7GA00000016, згідно якого остання
отримала кредит в розмірі 54642,83 Доларів
США, із сплатою 15,00 % річних за його
користування, з кінцевим терміном
повернення 14.05.2028 р.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» і відповідач ОСОБА_1,
уклали договір іпотеки б/н від 14.05.2008
року, за умовами якого остання передала
в іпотеку банку нерухоме майно, а саме:
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, що належить їй на праві
приватної власності.

Вказує, що взяті на себе зобов'язання,
щодо повернення кредиту та відсотків
за його користування ОСОБА_1 належним
чином не виконує її заборгованість по
кредиту складає 48909,53 доларів США.

У зв'язку з цим, просить в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором здійснити стягнення на
предмет іпотеки квартиру, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ
КБ «ПриватБанк» за початковою ціною ,
що встановлюється на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою - покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами дій,
необхідних для продажу предмета
іпотеки. Також просить виселити
відповідачів, які зареєстровані та/або
проживають у квартирі, що є предметом
іпотеки, зі зняттям їх з реєстраційного
обліку.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, проте надіслав до
суду заяву, в якій просить слухання
справи провести у його відсутності,
позовні вимоги підтримує та просить їх
задовольнити. Проти винесення заочного
рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, водночас від її представника
- ОСОБА_2 до суду надійшла заява,
відповідно до якої вони просять суд
розглянути справу без їх участі. Також
просять у задоволенні позову відмовити
посилаючись на ЗУ "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" від 03 червня 2014 року
№ 1304-VII, мотивуючи тим, що відповідачу
належить квартира, що є предметом
іпотеки, розмір якої не перевищує 140
м.кв., яка використовується нею для
житла і є єдиним місцем її проживання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, виходячи з їх
належності та допустимості, суд
приходить до наступних висновків.

14 травня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1, був укладений
кредитний договір № MKН7GA00000016, згідно
якого останній надано кредит в розмірі
54642,83 дол. США на строк до 14.05.2028 року, із
сплатою 15,00 % річних за його
користування.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що у
випадку несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, Позичальник
сплачує Банку пеню в розмірі, який
визначений у п.8.4 Договору за кожний
день прос рочки. Згідно п.8.4 Договору
пеня складає 0,15 % від суми
простроченого платежу, але не менш 1
гривні за кожний день прострочення.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що позивач надав
відповідачу кредитні кошти, однак
ОСОБА_1, взяті на себе зобов'язання щодо
повернення кредиту, відсотків за його
користування та винагороди (комісії)
належним чином не виконує.

З розрахунку заборгованості, наданого
позивачем, слідує, що заборгованість
Позичальника ОСОБА_1 за кредитним
договором № MKН7GA00000016 від 14.05.2008 р.
становить 48909,53 дол. США, з яких: 46694,36
дол. США - заборгованість по кредиту;
1809,24 дол. США - заборгованість по
відсоткам за користування кредитом;
337,25 дол. США - заборгованість по комісії
за користування кредитом; 68,68 дол. США -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
по вказаному кредитному договору №
MKН7GA00000016, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1, 14.05.2008 року було укладено
договір іпотеки, відповідно до якого
Іпотекодавець передав
Іпотекодержателю об'єкт нерухомого
майна, а саме: двокімнатну квартиру,
загальною площею 52,30 кв.м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, і
належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 25.04.2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу - ОСОБА_3 та зареєстрованого в
реєстрі за №1513.

Згідно ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги з основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

В той же час, відповідно до Закону
України від 03.06.2014 року № 1304-VII "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті", який
набрав чинності 07.06.2014 року, протягом
дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

- загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи витягу з державного реєстру
прав на нерухоме майно №26837269 від 16.09.2014
року, єдиним нерухомим майном, що є у
власності ОСОБА_1 є предмет іпотеки, а
саме: квартира загальною площею 52,3 м.кв,
житловою площею 27,7 м.кв., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зважаючи на те, що предмет іпотеки не
може бути примусово стягнутий
(відчужений без згоди власника) так як
відповідає усім сукупним вимогам
вищевказаного Закону України від 03.06.2014
року № 1304-VII та підлягає під дію
мораторію, оскільки вказаний предмет
іпотеки - квартира виступає як
забезпечення зобов'язання за споживчим
кредитом наданим кредитною установою
ОСОБА_1, яка є громадянкою України, в
іноземній валюті, така квартира
використовується останньою як місце
постійного проживання і в неї немає
іншого нерухомого житлового майна.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК
України, ЗУ "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті", ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 4, 5, 14, 60,
81, 88, 208, 209, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Закарпатської області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а у разі
проголошення рішення без участі особи,
яка її оскаржує, протягом десяти днів з
дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Семерак І.О.