Провадження № 2/263/2401/2014
Справа № 263/5173/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області у складі: головуючого судді
Степанової С.В., при секретарі
Соколової О.Б., за участю позивача
ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника
відповідача Іванченко Н.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Маріуполі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Маріупольської
міської ради про встановлення факту
прийняття спадщини, родинних відносин
та визнання права власності в порядку
спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
даним позовом до Маріупольської
міської рад. В позовній заяві вказала,
що вона є спадкоємицею за заповітом від
24.07.2003 року, після батька ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, за умовами
якого її батько все належне йому майно,
заповів їй. Спадщина складається із 7/50
частки домоволодіння АДРЕСА_1.
Відповідно до договору купівлі продажу
домоволодіння її батько ОСОБА_6 та її
дід ОСОБА_7 сумісно купили 1/12 частку
домоволодіння в АДРЕСА_1. Рішенням
виконкому Жовтневої районної ради
народних депутатів від 09.02.1995 року,
протокол № 2, були затвердженні
ідеальні частки за кожним із
співвласників домоволодіння АДРЕСА_1,
яких на той час було вісім. Відповідно
до листа МКП «Маріупольське БТІ»
зазначено, що безпосередньо за ОСОБА_6
затверджено 6/50 ідеальних часток, а
розмір частки домоволодіння, що
належить ОСОБА_7, становить 1/50. Після
смерті її діда ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до положень ст.
ст. 548,549 Цивільного кодексу Україні (1963
року), її мати ОСОБА_8 (прізвище ОСОБА_8
після одруження), донька померлого,
прийняла спадщину у вигляді 1/50 частки
домоволодіння, так як постійно
проживала та була прописана за місцем
знаходження спадкового майна та
фактично вступила у володіння
спадковим майном. Однак, свідоцтво про
право власності на успадковане майно в
нотаріальній конторі мати не отримала.
Після смерті батька ОСОБА_7 вона була
єдиною спадкоємицею за законом,
оскільки її мати та дружина ОСОБА_7 -
ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до
відкриття спадщини після ОСОБА_7 Надати
суду копію свідоцтва про народження
ОСОБА_8 вона не може, оскільки це
свідоцтво не збережено та одержати
повторне свідоцтво вона не може у
зв'язку з невизначеністю точного місця
народження її матері. Після смерті її
матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5,
належне їй майно, що складалось з 1/50
частки домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1, як спадщина, в порядку ст. ст.
548,549 Цивільного кодексу Україні (1963
року) , було прийнято її чоловіком,
батьком позивача - ОСОБА_6, який
постійно проживав та був прописаний за
місцем знаходження спадкового майна та
фактично вступив у володіння спадковим
майном. Однак, свідоцтво про право
власності на успадковане майно її
батько в нотаріальній конторі також не
отримував. Однак, за результатами
звернення позивача до Першої
маріупольської нотаріальної контори у
видачі свідоцтва про право спадщини за
заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
батька ОСОБА_6, 03.03.2014 року нотаріусом
були ухвалені постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії. Постанова
від 03.03.2014 р. за № 403/02-31 мотивована тим,
що спадкодавцем ОСОБА_6 не було
проведено державну реєстрацію щодо
прав власності на 6/50 домоволодіння та
не отримано свідоцтво про право
власності, тобто відсутній
правовстановлюючий документ, що
позбавляє нотаріуса у безспірному
порядку видати свідоцтво про право на
спадщину та провести у Державному
реєстрі речових прав власності на
нерухоме майно державну реєстрацію
прав власності на об'єкт нерухомості у
порядку переходу прав до нового
власника. Постанова від 17.04.2014 р. № 834/02-17
мотивована тим, що питання про
включення 1/50 частки будинку, що
належала ОСОБА_7, до спадщини померлого
ОСОБА_6 не може бути вирішено
нотаріусом, тому, що ОСОБА_6 не є
спадкоємцем за законом після померлого
ОСОБА_7 та відсутні відомості, що він
міг бути спадкоємцем після померлого
співвласника будинку ОСОБА_7в порядку,
передбаченому ЦК УРСР ( 1963 р.), оскільки
спадкові справи з 1943 року до 2001 р.
передані на зберігання до Донецького
обласного нотаріального архіву та в
розпорядженні Першої державної
нотаріальної контори відсутні. Просила
встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_8 після померлого батька ОСОБА_7,
встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_6 після померлої дружини ОСОБА_8,
встановити фактщо ОСОБА_8, є донькою
ОСОБА_7 та визнати за позивачем право
власності на 7/50 частки домоволодіння у
АДРЕСА_1. У подальшому уточнила позовні
вимоги та просила визнати за позивачем
право власності на 7/50 частки
домоволодіння, що складається з
житлового будинку літ. Д-1, житловою та
загальною площею 14,8 кв.м., житлового
будинку літ. Д-1, житловою та загальною
площею 14,8 кв.м., житлового будинку лі.
Р-1, житловою площею 29,4 кв.м., загальною
площею 60,8 кв.м., сараю літ. Т-1.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала на підставах,
вказаних в позовній заяві, позовні
вимоги просила задовольнити. Суду
додатково пояснила, що її мати ОСОБА_8,
яка померла у 1998 році, прийняла
спадщину після дідуся ОСОБА_7,
померлого у 1967 році. По АДРЕСА_1
знаходилася спочатку землянка, яка
була перероблена на два будинку, один
будинок належав дідусю, другий її
батьку. Батько зробив ремонт в своїй
частині. Спочатку вона проживала в
будинку батьків разом з ними, а з 1984
року по 1991 рік вона з дозволу матері
проживала в будинку дідуся ОСОБА_7 На
момент смерті матері, вона з чоловіком
проживала в будинку як дідуся, так і
батьків.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому
засіданні підтримала позовні вимоги,
на підставах, вказаних в позовній
заяві.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому
засіданні підтримала позовні вимоги на
підставах, вказаних в позовній заяві та
просила їх задовольнити. Суду
додатково пояснила, що ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_8 були зареєстровані в будинку
АДРЕСА_1. В заповіті ОСОБА_6 заповідав
своє майно своїй донці ОСОБА_1 В домовій
книжці вказані дата та місце
народження ОСОБА_8

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги на
підставах, вказаних в позовній заяві та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечувала проти позовних
вимог, про що надала письмові
заперечення та просила відмовити у
задоволенні позовних вимог. Суду
пояснила, що не підтверджено акт
родинних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_7,
не підтверджено факт прийняття
спадщини ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_8, не має
правовстановлюючих документів на
будинки.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні
показала, що вона з 1953 року по 1979 рік
проживала по АДРЕСА_1. По сусідству в
одному дворі, який поділявся на сім
господарів, проживала ОСОБА_1 з 1952 року,
з якою вона дружила. Зі слів її матері
їй відомо, що з 1937 року в цьому будинку
проживав ОСОБА_7 Також їй відомо, що у
ОСОБА_7 був будинок на 2 входи: з одного
боку вхід до землянки, в якій проживали
дідусь позивачки ОСОБА_7 та бабуся
позивачки ОСОБА_9, а з іншого будинок на
3-4 кімнати, в якому проживали батьки
позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Коли
померла ОСОБА_9, за ОСОБА_7 доглядала
його донька ОСОБА_8 Коли помер ОСОБА_7,
його хоронили батьки позивачки, мати
позивачки - ОСОБА_8 користувалася
речами померлого, робили в його будинку
ремонт. В 1984 році позивачка уклала шлюб
та проживала в будинку дідуся ОСОБА_7
після його смерті. Після смерті матері
позивачки - ОСОБА_8, батько позивача
ОСОБА_6 робив ремонти як в будинку
дідуся позивачки, так і в будинку
матері позивачки.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні
показала, що з 1978 року вона проживала по
АДРЕСА_1 та по сусідству з нею проживала
позивачка. Будинок поділявся на два
господаря та позивачка проживала з
чоловіком в будинку її дідуся, як його
звали вона не знає, але знала, що це
дідусь позивачки по лінії її матері.
Позивачка робила в цьому будинку
ремонт. Після смерті ОСОБА_8 в будинку
проживав ОСОБА_6

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6
є батьками позивачки ОСОБА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2 від 24.04.1952 року,
копією свідоцтва про одруження її
батьків серії НОМЕР_3 від 12.06.1951 року,
копією свідоцтва про одруження
позивачки серії НОМЕР_4. (а.с. 24-26).

Згідно копії свідоцтва про одруження
серії НОМЕР_5 від 20.01.2961 року, ОСОБА_7
перебував у шлюбі з ОСОБА_9 з 1924 року.
(а.с. 23).

ОСОБА_8 була донькою ОСОБА_7, що
підтверджено як показаннями допитаних
в суді свідків, так і матеріалами
справи БТІ № 40004 будинку АДРЕСА_1,
згідно якого власниками частки цього
будинку були як ОСОБА_7, так і чоловік
ОСОБА_8 - ОСОБА_6

Відповідно до договору купівлі продажу
домоволодіння від 26.03.1953 року,
посвідченого державним нотаріусом
Жданівської міської контори за
реєстром № 3605, який зареєстрований БТІ
м. Жданова 19.04.1953 р. за номером 1384, батько
позивача ОСОБА_6 та дід позивача ОСОБА_7
сумісно купили 1/12 частку домоволодіння
в АДРЕСА_1.(а.с. 14, 135)

Рішенням виконкому Жовтневої районної
ради народних депутатів від 09.02.1995 року,
протокол № 2, були затвердженні
ідеальні частки за кожним із
співвласників домоволодіння АДРЕСА_1.
На той час було вісім співвласників
домоволодіння, у тому числі ОСОБА_6 (
будинок літ. Р), ОСОБА_7 (будинок літ. Д) В
цьому рішенні було також зазначено про
те, що замість правовстановлюючих
документів, що були у співвласників,
було необхідно получити свідоцтва про
право власності на вказані частки. (а.с.
15)

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно
повного витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян щодо
актового запису про смерть № 2 від
07.07.2014 року та копії запису акту про
смерть № 1180 від грудня 1967 року.(а.с. 69-70).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно
копії свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_6 від 20.03.1998 року, виданого
Жовтневим відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Маріуполя
Донецької області. (а.с. 22).

Згідно відповіді Донецького обласного
Державного нотаріального архиву №
1460/01-12 від 09.07.2014 року та Інформаційних
довідок № 37826821 та № 37826859 від 09.07.2014
року, згідно відомостей зі Спадкового
реєстру спадкові справи після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 та
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 не
заводились. (а.с. 71-73).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно копії
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від
17.09.2007 року, виданого Жовтневим
відділом реєстрації актів цивільного
стану Маріупольського міського
управління юстиції Донецької області.
(а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_6 за заявою його
доньки ОСОБА_1 була відкрита спадкова
справа № 897/2008. (а.с. 90-104). Згідно
заповіту від 24.07.2003 року, ОСОБА_6 все
своє майно, в тому числі належний йому
жилий будинок АДРЕСА_1 заповідав своїй
дочці ОСОБА_1 (а.с. 12)

Згідно листа Маріупольського БТІ від
18.12.2014 року, земельна ділянка АДРЕСА_1
згідно рішення виконкому Міської ради
протокол № 10 від 22.04.1955 року виділялася
на власників в тмоу числі ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

Однак, ОСОБА_6 за життя свідоцтво про
право власності не одержав, а ОСОБА_7 на
час прийняття рішення виконкому
Жовтневої районної ради народних
депутатів від 09.02.1995 року вже помер.

Відповідно до листа МКП «Маріупольське
БТІ», наданого на запит Першої
маріупольської державної нотаріальної
контори № 290/02-14 від 17.02.2014 р.,
безпосередньо за ОСОБА_6 затверджено 6/50
ідеальних часток, розмір частки
домоволодіння, що належить ОСОБА_7,
становить 1/50. Згідно технічної
інвентаризації, проведеної 18.02.2014 року
було встановлено, що 6/50 часток
складається з житлового будинку літ Р-1,
сіней літ. р-1, веранди літ. Р1-1, усього
житловою площею 29,4 м2, загальною площею
60,8 м2, сараю літ. Н1-1, сараю літ. д1-1, сараю
літ. Т-1, 1/4 частини огорожі № 1. Житловий
будинок літ. Д-1 житловою площею 13,6 м2 ,
загальною площею 13,6 м2 належав ОСОБА_7,
розмір частки якого у спільній
частковій власності на домоволодіння
складає 1/50 частка. (а.с. 100)

Згідно листа Маріупольського БТІ № 162
від 04.08.2008 року, який було огляну у
судовому засіданні з матеріалів
інвентаризаційної справи № 40004, в
домоволодінні по АДРЕСА_1 ОСОБА_6
самовільно збудовано сіні літ. р-1,
веранда літ. Р1-1, сарай літ. д1-1, сарай
літ. Н1-1.

Відповідно до постанови державного
нотаріуса Першої маріупольської
нотаріальної контори Турченко Т.П. №
403/02-31 від 03.03.2014 р. відмовлено ОСОБА_1 у
видачі свідоцтва про право власності
на спадщину за заповітом після
померлого ОСОБА_6, у зв'язку із тим, що
спадкодавцем ОСОБА_6 не було проведено
державну реєстрацію щодо прав
власності на 6/50 домоволодіння та не
отримано свідоцтво про право
власності, тобто відсутній
правовстановлюючий документ, що
позбавляє нотаріуса у безспірному
порядку видати свідоцтво про право на
спадщину та провести у Державному
реєстрі речових прав власності на
нерухоме майно державну реєстрацію
прав власності на об'єкт нерухомості у
порядку переходу прав до нового
власника.(а.с. 102).

Відповідно до листа державного
нотаріуса Першої маріупольської
нотаріальної контори Турченко Т.П. №
834/02-17 від 17.04.2014 р., питання про
включення 1/50 частки будинку, що
належала ОСОБА_7, до спадщини померлого
ОСОБА_6 не може бути вирішено
нотаріусом, тому, що ОСОБА_6 не є
спадкоємцем за законом після померлого
ОСОБА_7, та відсутні відомості, що він
міг бути спадкоємцем після померлого
співвласника будинку ОСОБА_7 в порядку,
передбаченому ЦК УРСР ( 1963 р.), оскільки
спадкові справи з 1943 року до 2001 р.
передані на зберігання до Донецького
обласного нотаріального архіву та в
розпорядженні Першої державної
нотаріальної контори відсутні. (а.с. 104)

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно № 30153274 від 28.11.2014 року у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, а саме на будинок
АДРЕСА_1, відомості про право власності,
інші речові права, іпотеки, обтяження
відсутні. (а.с. 160).

Згідно постанови Пленуму Верховного
Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про
судову практику у справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» суду підвідомчі суперечки
про встановлення фактів, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих або майнових прав
громадян, якщо в іншому порядку не
можливо ці факти встановити або
втрачені документи, підтверджуючі ці
факти і їх відновлення неможливо.
Встановлення судом факту родинних
відносин ОСОБА_8 та її батька ОСОБА_7
необхідно позивачці для прийняття
спадщини після їх смерті, тому суд
вважає доведеним у судовому засіданні
вказаного факту.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (1963 року) при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР
(1963 року) для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Не допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями.
Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном. Прийнята спадщина визнається
належною спадкоємцеві з моменту
відкриття спадщини.

Зазначені вище положення Цивільного
кодексу УРСР 1963 року містяться і в
Цивільному кодексу України 2003 року,
відповідно до ст. 1268 якого спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України він не
заявив про відмову від неї.

Таким чином, суд вважає, що після смерті
ОСОБА_7 спадщину, яка складається з
житлового будинку літ. Д-1, житловою та
загальною площею 14,8 кв.м., фактично
прийняла його донька ОСОБА_8, після
смерті якої фактично цю спадщину
прийняв її чоловік ОСОБА_6

Спадкове майно, на яке відкрилась
спадщина після смерті батька позивачки
- ОСОБА_6 складається у розмірі 6/50
частки домоволодіння АДРЕСА_1, яка
належала останньому у виді будинку літ.
Р-1, житловою площею 29,4 кв.м., загальною
площею 60,8 кв.м., сараю літ. Т-1 та 1/50
частки, яку він фактично прийняв після
померлої ОСОБА_8 у виді житлового
будинку літ. Д-1, житловою та загальною
площею 14,8 кв.м.

Крім позивачки інших спадкоємців, в
тому числі які мають право на
обов'язкову частку, немає.

Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу
України спадкування здійснюється за
заповітом або законом. Відповідно до
ст. 1218 Цивільного кодексу України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ГК
України способом захисту цивільних
прав і інтересів може бути визнання
права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Конвенція про захист прав людини і
основоположних свобод (1950 р.),
ратифікована Законом України від 17
липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1
Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право
кожної фізичної чи юридичної особи
безперешкодно користуватися своїм
майном, не допускає позбавлення особи
свого майна, крім як в інтересах
суспільної необхідності і на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права, визнає
право держави на здійснення контролю
за використанням власності у
відповідності з загальними інтересами
або для забезпечення податків, інших
зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та
його захисту закріплена і у ч. 4 ст. 41
Конституції України, яка закріплює, що
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом, є
однією із загальних засад цивільного
законодавства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3
ЦК України.

Позивачка є не тільки спадкоємцем за
заповітом після померлого батька
ОСОБА_6, але й спадкоємицею за законом
першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК
України.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_6
фактично була власником спірного
будинку, а позивач є спадкоємцем як за
заповітом так і за законом після
померлого батька, оскільки подала у
визначений законом строк заяву як
спадкоємець до нотаріальної
контори.Разом з цим, відсутність
державної реєстрації права власності
на спірний будинок позбавляє позивача
можливості отримати свідоцтво про
право на спадщину.

У зв'язку із вказаним, суд вважає
необхідним захистити права позивача та
визнати її право власності на спірний
будинок в судовому порядку, а також
задовольнити інші її позовні вимоги..

На підставі Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (1950 р.),
ратифікованої Законом України від 17
липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1
до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41
Конституції України, ч. 3 ст. 384, ст. ст. 16,
392, 1217, 1218, 1223, 1261 ЦК України 2003 року,
ст.ст. 529, 548, 549 ЦК України 1963 року,
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову
практику у справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення»,
керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 213-215 ЦПК,
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської
ради про встановлення факту прийняття
спадщини, родинних відносин та
визнання права власності в порядку
спадкування, задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 є донькою ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_8 після її батька ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, у виді 1/50 частки
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
з житлового будинку літ. Д-1, житловою та
загальною площею 14,8 кв.м.

Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_6 після його дружини ОСОБА_8,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, у виді 1/50 частки
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
з житлового будинку літ. Д-1, житловою та
загальною площею 14,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН
НОМЕР_1 право власності на спадкове
майно після смерті її батька ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполі, у
виді 7/50 частки домоволодіння АДРЕСА_1,
яке складається з житлового будинку
літ. Д-1, житловою та загальною площею 14,8
кв.м., житлового будинку літ. Р-1,
житловою площею 29,4 кв.м., загальною
площею 60,8 кв.м., сараю літ. Т-1.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду Донецької
області через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
С.В.Степанова