Ухвала

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Нагорняка В.А.,
Червинської М.Є.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» на рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 09 липня 2014 року та рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 14 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ
«ПроКредит Банк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Позивач посилався на те, що 08 серпня 2012
року між банком та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір № 1101.43377,
за умовами якого відповідачка отримала
кредит у розмірі 250 тис. грн зі сплатою 25
% річних на строк 24 місяці.

На забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 08
серпня 2012 року між банком та ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 укладено договори поруки.

Крім того, 08 серпня 2012 року між ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, з однієї сторони, та
ПАТ «ПроКредит Банк», з іншої сторони,
укладено договір іпотеки про передачу
в іпотеку банку квартири АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_1
зобов'язань за кредитним договором
заборгованість за тілом кредиту
становить 125 734 грн 88 коп., за відсотками
- 3 279 грн 16 коп., пеня - 18 665 грн 12 коп.

Позивач вказував на те, що 06 грудня 2013
року банком направлялися листи на
адресу позичальника ОСОБА_1 про
дострокове погашення кредиту,
поручителям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про
виконання зобов'язань позичальника за
кредитним договором, іпотекодавцям
направлялося повідомлення про
виникнення заборгованості за
кредитним договором.

Враховуючи вказане, позивач просив
стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк»
заборгованість за кредитним договором
від 08 серпня 2012 року № 1101.43377 у розмірі
147 679 грн 16 коп. та у рахунок часткового
погашення заборгованості за кредитним
договором звернути стягнення на
нерухоме майно, що знаходиться у
іпотеці банку відповідно до договору
іпотеки від 08 серпня 2012 року № 107374-ІД, а
саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 34,4 кв. м, житловою площею 17,4 кв. м,
заставною вартістю 183 008 грн, що
належить на праві власності ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, встановивши початкову
ціну реалізації предмета іпотеки на
публічних торгах на підставі висновку
експерта - суб'єкта оціночної
діяльності, призначеного постановою
державного виконавця ДВС, у
провадженні якого буде знаходитись
виконавче провадження щодо виконання
виконавчого документа, виданого на
виконання рішення суду.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 09 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк»
заборгованість за кредитним договором
від 08 серпня 2012 року № 1101.43377 у
розмірі 147 679 грн 16 коп., з яких: борг за
капіталом - 125 734 грн 88 коп., борг за
процентами - 3 279 грн 16 коп., пеня - 18 665 грн
12 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ПАТ «ПроКредит Банк» судовий
збір у сумі 1 476 грн 79 коп.

У задоволенні позову у частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 14 серпня 2014
року рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 09 липня 2014 року у
частині відмови у зверненні стягнення
на предмет іпотеки скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог ПАТ
«ПроКредит Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про звернення стягнення на
предмет іпотеки відмовлено. У решті
рішення суду залишено без змін.

РіРіР

У касаційній скарзі ПАТ «ПроКредит
Банк», посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та рішення
апеляційного суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ПАТ
«ПроКредит Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та ухвалити нове
рішення про задоволення вказаних
позовних вимог.

В іншій частині рішення суду не
оскаржуються та, відповідно, в
касаційному порядку не переглядаються.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 08 серпня 2012 року
між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір № 1101.43377,
згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала
кредитні кошти у сумі 250 тис. грн зі
сплатою 25 % річних, строком на 24 місяці.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 08 серпня 2012 року
між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 були укладені договори поруки №
№ 31764-ДП3 та 95536-ДП1, згідно з умовами
яких поручителі несуть солідарний
обов'язок з боржником.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином не
виконувались умови кредитного
договору, станом на 17 січня 2014 року
утворилась заборгованість у розмірі 147
679 грн 16 коп., що складається з: 125 734 грн
88 коп. - борг за капіталом, 3 279 грн 16 коп. -
борг за процентами, 18 665 грн 12 коп. - пеня.

08 серпня 2012 року між ПАТ «ПроКредит
Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 був
укладений договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1, площею 34,4 кв.
м.

Відмовляючи у задоволенні позову у
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції
керувався Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині відмови у
зверненні стягнення на предмет
іпотеки, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що у квартирі АДРЕСА_1,
площею 34,4 кв. м проживають іпотекодавці
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які не мають
іншого житла, а тому, застосовуючи ч. 8
ст. 8 ЦПК України (аналогія закону),
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог у частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
на підставі Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», згідно з яким протягом дії
цього Закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи,
кредитний договір від 08 серпня 2012
року № 1101.43377, на забезпеченням якого
був укладений договір іпотеки від 08
серпня 2012 року № 107374-ІД1, укладений на
наступних умовах: сума кредиту - 250
тис. грн; процентна ставка - 25 % річних;
строк кредиту - 24 місяці; цільове
призначення кредиту - задоволення
особистих неспоживчих потреб.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції не звернув уваги на те, що
згідно з положеннями Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» під дію мораторію підпадають
кредити, які мають споживчий характер.

Крім того, вказаним Законом
передбачено, що нерухоме майно, на яке
не може бути звернено примусове
стягнення, повинно виступати як
забезпечення зобов'язань за споживчими
кредитами в іноземній валюті.

Разом із тим згідно з умовами
кредитного договору, укладеного 08
серпня 2012 року між ПАТ «ПроКредит Банк»
та ОСОБА_1, остання отримала грошові
кошти у національній валюті України -
гривні.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної
інстанції на зазначені вище обставини
уваги не звернув, у достатньому обсязі
не визначився з характером спірних
правовідносин, а тому дійшов
помилкового висновку про застосування
аналогії закону до вказаних
правовідносин.

За таких обставин рішення апеляційного
суду в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки підлягає
скасуванню з направленням справи в цій
частині на новий судовий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 14 серпня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про звернення стягнення на
предмет іпотеки скасувати, справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді: В.А. Нагорняк

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко