Справа № 657/730/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12.12.2014
Каланчацький районний суд Херсонської
області у складі:

головуючого судді
Скригун В. В.

при секретарі
Ройченко А.О., Лебедєвій А.С.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

В с т а н о в
и в

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом, в якому просить визнати
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1
Херсонської області.

Мотивуючи свої вимоги, позивачка
ОСОБА_3 вказує, що будинок АДРЕСА_1
належить їй на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу від
18.12.1991 року. Крім неї в будинку проживає
її син ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка є його
дружиною. Впродовж останніх років
відповідач ОСОБА_4 зробив неможливим її
життя у власному будинку, виганяє її з
дому, в результаті чого з 2013 року вона
проживає в будинку онуки ОСОБА_6 Крім
того пояснила, що зверталася до
правоохоронних органів та до
виконкому Каланчацької селищної ради.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3
доповнила, що на даний час хоче продати
свій будинок, з сином проживати не хоче.
Крім того пояснила, що тривалий час
вони з сином жили добре, конфлікти між
ними виникли, так як відповідач не
допомагає їй по господарству, вона сама
саджає картоплю, сама її збирає. Також
пояснила, що за комунальні послуги вона
сплачує сама, огорожу та сарай біля
будинку робив син за спільні з нею
кошти. На даний час син її не впускає до
будинку вчиняє фізичне та моральне
насилля.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 позов не
визнали. ОСОБА_4 пояснив, що матір він з
будинку не виганяв, вона сама не
захотіла з ними жити. За будинком він
слідкує, поставив огорожу, побудував
сарай. Проти того, щоб мати жила з ним не
заперечує. На даний час мати проживає з
онукою ОСОБА_6 Спірний будинок хоче
продати, щоб віддати гроші онуці, а його
хоче залишити на вулиці, мотивує це тим,
що в них із дружиною немаєдітей.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні пояснив, що позов
безпідставний, так як позивачка сама
не хоче проживати з сином та самостійно
покинула будинок. На даний час будинок
утримує сам відповідач. Позивачка
неодноразово складала заповіти то на
ОСОБА_5, то на ОСОБА_4 Крім того, пояснив,
що відповідач ОСОБА_4 та позивачка
ОСОБА_3 є особами, які прийняли спадщину
від покійного батька відповідача.
Відповідач отримав в спадщину частину
земельної ділянки. Вважає також ОСОБА_4
спадкоємцем спірного будинку, так як
будинок був придбаний за час
подружнього життя його батьків, а отже
він має право на частину будинку після
смерті батька.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_3 є власником будинку
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 18.12.1991 року,
укладеного між нею та радгоспом
«Партизан». Зазначений договір
посвідчено державним нотаріусом
Каланчацької державної нотаріальної
контори за № 1582. Крім неї в будинку
прописаний та поживає її син ОСОБА_4 та
проживає ОСОБА_5, яка є дружиною ОСОБА_4
Позивачка звернулася з даним позовом,
мотивуючи неможливістю сумісного
проживання з сином та його дружиною.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 1
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України,
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Аналогічні положення містяться і у ч. 1
ст. 405 ЦК України.

Частиною другою ст. 405 ЦК України
визначено, що член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло.

Посилання позивачки ОСОБА_3 на ті
обставини, що відповідач не впускає її
в будинок та вчиняє насилля щодо неї
підтвердження в судовому засіданні не
знайшли, так як, згідно пояснень ОСОБА_7,
яка є рідною сестрою позивачки, ОСОБА_3
проживає на даний час в онуки, з дому
пішла сама, мотивуючи тим, що не може
проживати з сином, оскільки той не
допомагає їй по господарству. На
підставі цього у них виникають
постійні сварки. В той же час
повідомила, щ дійсно відповідач ОСОБА_4
побудував сарай, поставив огорожу
разом із покійним батьком. Про той факт,
що позивачку не впускають в будинок їй
нічого невідомо, з будинку відповідач
матір не виганяв, щодо вчинення
фізичного насилля над позивачкою їй
особисто нічого не відомо.

Аналогічні показання надала свідок
ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_9, який є дільничним
інспектором і який був допитаний в
судовому засіданні пояснив, що ним було
розглянуто два звернення позивачки
ОСОБА_3 на дії відповідача ОСОБА_4 А
саме було дві заяви з проханням
прийняти міри до відповідача, який не
впускав позивачку до власного будинку.
Ним було перевірено даний факт,
відібрано пояснення від вказаних вище
сторін. Складу адміністративного та
кримінального правопорушення в діях
ОСОБА_4 не вбачається, до
відповідальності ОСОБА_4 не
притягувався.

Свідок ОСОБА_6, яка є онукою позивачки
та яка була допитана в судовому
засіданні пояснила, що її бабуся ОСОБА_3
на даний час проживає в неї. Чи було
якесь насилля з боку відповідача до її
бабусі вона не знає. Між ними дійсно
виникають сварки, однак з приводу чого
вона не знає. Позивачка дійсно має на
мір продати хату та поділитися коштами
з синами.

Оскільки належних та допустимих
доказів у підтвердження того, що
відповідачі не мають законних підстав
користуватися спірним житловим
приміщенням позивачкою суду не надано
і такого факту судом не встановлено, а
навпаки, із наданих суду доказів
вбачається, що відповідачі фактично
проживають у спірному домоволодінні,
суд приходить до висновку про
необґрунтованість заявлених ОСОБА_3
вимог і вважає, позов таким який не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 47 Конституції України 60,
405 ЦК України, 156 ЖК України, ст.ст. 10, 11,
174, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В и р і ш и в

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області, через
Каланчацький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, або в
порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:
Скригун В. В.

Повний текст рішення виготовлено
16.12.2014 року.