Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року м. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Юровська Г.В., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якого діє ОСОБА_3, на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 31 липня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 26 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Хмельницькобленерго», наглядової
ради Публічного акціонерного
товариства «Хмельницькобленерго» в
особі Шкури В'ячеслава Петровича про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, зобов'язання нарахувати
різницю в посадових окладах та
стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

21 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, мотивуючи свої вимоги
тим, що наказом від 13 січня 2003 року № 13-к
він був прийнятий на посаду заступника
начальника служби економічної безпеки
апарату управління Публічного
акціонерного товариства
«Хмельницькобленерго» (далі −? ПАТ
«Хмельницькобленерго»).

10 грудня 2013 року позивач був
попереджений роботодавцем про зміну
істотних умов праці скорочення
чисельності та штату працівників. У
відділі, крім позивача, як виконуючого
обов'язки начальника, працювало ще три
працівники, посади яких теж
ліквідовувалися. Проте, попередження
позивачу було вручено 10 грудня 2013 року,
а працівникам окремо від нього 18 грудня
2013 року з наданням інших посад, що
свідчить про дискримінацію та
упередженість збоку відповідача.
Скоротивши посаду позивача та
звільнивши його з роботи з 11 лютого 2014
року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України
(наказ від 06 лютого 2014 року № 45-к),
роботодавець порушив вимоги п. 15 ст. 6
Закону України «Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний статус».

На підставі наведеного, ОСОБА_2 просив
суд поновити його на роботі, стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 12
березня 2014 року, зобов'язати
відповідача відшкодувати йому
моральну шкоду, завдану незаконним
звільненням у розмірі 9 тис. грн.

Пізніше, ОСОБА_2 збільшив розмір
позовних вимог, мотивуючи тим, що 1
січня 2003 року він був прийнятий на
посаду заступника начальника служби
економічної безпеки ПАТ
«Хмельницькобленерго».

19 липня 2011 року начальник служби
звільнився з роботи у ПАТ
«Хмельницькобленерго» за власним
бажанням. З цього часу і до звільнення 11
лютого 2014 року позивач виконував
обов'язки начальника відділу і в своїй
службовій діяльності. Проте, в
порушення чинного законодавства
позивач наказом, як виконуючий
обов'язки начальника відділу, не був
проведений, і різниця в посадових
окладах між начальником та заступником
начальника відділу позивачу не
оплачувалася.

На підставі наведеного, позивач
просить суд зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити на його
користь різницю в посадових окладах
між начальником служби та його
заступником за період з 19 липня 2011 року
по 11 лютого 2014 року в сумі 13 950 грн −?
фактичного виконання об'єму роботи
начальника відділу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 31 липня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 26 вересня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах
якого діє ОСОБА_3, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити,
обґрунтовуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
дослідивши докази, а також, врахувавши
обставини справи, обґрунтовано виходив
з того, що, оскільки скорочувалися всі
посади служби економічної безпеки і
захисту інформації, забезпечити
переважне право на залишенні на роботі
у відповідності до ст. 15 Закону України
«Про статус ветеранів військової
служби, ветеранів органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб та їх
соціальний статус» відповідач
можливості не мав.

Крім того, суди правильно дійшли
висновку, що вимоги про стягнення
різниці в посадових окладах не
підлягають задоволенню, оскільки
рішення про покладення обов'язків
начальника економічної безпеки і
захисту інформації на ОСОБА_2 не
приймалося.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
про порушення судами норм
процесуального права чи неправильне
застосування норм матеріального права.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, в інтересах якого діє
ОСОБА_3, у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_2
до Публічного акціонерного товариства
«Хмельницькобленерго», наглядової
ради Публічного акціонерного
товариства «Хмельницькобленерго» в
особі Шкури В'ячеслава Петровича про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, зобов'язання нарахувати
різницю в посадових окладах та
стягнення моральної шкоди, за
касаційною скаргою на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 31 липня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 26 вересня 2014
року.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
Г.В. Юровська