Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Драгомерецького М.М.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Добряк Н.І..,

за участю: представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5, його
представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, на
ухвалу Суворовського районного суду м.
Одеси від 06 листопада 2014 року про
відмову у задоволенні заяви про
перегляд рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 14 березня
2011 року у зв'язку з нововиявленими
обставинами за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_3, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору, ОСОБА_10, Кредитна
спілка «Витязь», Приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_11, Приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, про визнання договорів
дарування частини будинку недійсними
та визнання права власності, та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, третя особа, що
не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, Орган опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
про усунення перешкод у користуванні
власністю та вселення,

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 березня 2011 року,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
15 червня 2011 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 листопада 2011 року, у
задоволенні первісного позову ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовлено, зустрічний
позов задоволено. Суд зобов'язав
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не чинити ОСОБА_3
перешкод у користуванні власністю, а
саме 14/100 частинами домоволодіння
АДРЕСА_1 та вселив ОСОБА_3 у вказану
частину домоволодіння (т. 2, а.с. 104-105,
139-143, 168-169).

26 вересня 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 звернулися до суду першої
інстанції з заявою про перегляд
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 березня 2011 року зв'язку з
нововиявленими обставинами, мотивуючи
тим, що рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 28 липня 2014
року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, та визнання права власності
на знов збудовану будівлю задоволено
частково, суд встановив, що будинок
АДРЕСА_1 збудовано ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які
є подружжям, рішення суду набрало
законної сили 08 серпня 2014 року. Суду про
існування цієї обставини не було
відомо, ця обставина є істотною і може
бути визнана нововиявленою обставиною.
Тому є підстави для скасування рішення
суду від 14 березня 2011 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами (а.с. 2-5).

Ухвалою суду першої інстанції у
задоволенні заяви ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про перегляд рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 14 березня 2011 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами відмовлено
(а.с. 41-42).

В апеляційній скарзі заявники ОСОБА_5,
його представник ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
просять ухвалу суду першої інстанції
скасувати й постановити нову ухвалу
про задоволення заяви, скасування
судового рішення й закриття
провадження у справі, мотивуючи тим, що
суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права.

Заявники ОСОБА_5, його представник -
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, відповідачі
ОСОБА_9, ОСОБА_3, треті особи, ОСОБА_10,
Кредитна спілка "Витязь", Орган опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації, приватні нотаріуси
ОСОБА_13, ОСОБА_12, в судове засідання не
з'явилися, про розгляд справи сповіщені
належними чином.

24 грудня 2014 року заявники ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до
апеляційного суду з клопотанням про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
тим, що представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, про
розгляд справи не повідомлений та
зайнятий в Одеському апеляційному
адміністративному суді по іншій
справі, але поважність причини неявки в
суд заявників та ОСОБА_6, який
викликаний в судове засідання належним
чином, про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення "Судова повістка", не
доведено, тому законних підстав для
відкладення розгляду справи немає.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у даному випадку їх неявка в
суд не перешкоджає розглядові справи і
не порушує право на доступ до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги заявників ОСОБА_5,
його представника ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, пояснення на апеляцію
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга заявників ОСОБА_5,
його представника ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 задоволенню не підлягає,
оскільки ухвала суду першої інстанції
постановлена з дотриманням норм
процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини другої
ст. 361 ЦПК України підставами для
перегляду рішення, ухвали суду чи
судового наказу у зв'язку з
нововиявленими обставинами є істотні
для справи обставини, що не були і не
могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

У п. 3 постанови № 4 від 30 березня 2012 року
"Про застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами" Пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ роз'яснив, що нововиявлені
обставини - це юридичні факти, які мають
істотне значення для розгляду справи
та існували на час розгляду справи, але
не були і не могли бути відомі заявнику,
а також обставини, які виникли після
набрання судовим рішенням законної
сили та віднесені законом до
нововиявлених обставин (частина друга
статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених
обставин, визначених пунктами 1, 2
частини другої статті 361 ЦПК, є те, що
вони існували на час розгляду справи;
ці обставини не могли бути відомі
заявникові на час розгляду справи; вони
входять до предмета доказування у
справі та можуть вплинути на висновки
суду про права та обов'язки осіб, які
беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають
підтверджуватися фактичними даними
(доказами), що в установленому порядку
спростовують факти, покладені в основу
судового рішення. Суд має право
скасувати судове рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами лише за
умови, що ці обставини можуть вплинути
на юридичну оцінку обставин, здійснену
судом у судовому рішенні, що
переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 березня 2011 року
встановлено, що 14/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 належало на
праві особистої приватної власності
ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу від 08 липня 1980 року (т.1,
а.с. 37-38, т. 2, а.с. 104-105).

12 лютого 1983 року ОСОБА_5 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_7 (т.1, а.с. 68).

13 жовтня 2002 року ОСОБА_5 подарував
ОСОБА_9 14/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, договір зареєстрований у КП
«ОМБТІ та РОН» 31 жовтня 2002 (т.1, а.с. 8).

30 жовтня 2002 року син ОСОБА_7 від першого
шлюбу - ОСОБА_10, уклав з Кредитною
спілкою «Витязь» договір про видачу
позики в сумі 28821 грн. (т.1, а.с. 9).

ОСОБА_9 в забезпечення виконання
договору про видачу позики уклала з
Кредитною спілкою «Витязь» договір
поруки, за яким поручилася належним їй
нерухомим майном - 14/100 частинами
домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 43).
Станом на 13 листопада 2003 року у ОСОБА_15
виникла заборгованість за договором
про видачу позики в розмірі 39310 грн.
перед КС «Витязь», який поручитель
ОСОБА_9 повністю погасила (т. 1, а.с. 204).

04 листопада 2003 року ОСОБА_9 подарувала
вказану частину домоволодіння ОСОБА_3,
договір дарування зареєстрований у КП
«ОМБТІ та РОН» 12 листопада 2003 року (т.1,
а.с. 17).

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що договір дарування 14/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 від 30 жовтня 2002
року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_9,
не може бути визнаний недійсним з
підстав, передбачених частиною 2 ст. 58
ЦК УРСР (1963р.), та не може бути визнаний
договором застави із застосуванням до
нього правил договору застави,
оскільки застава - це спосіб
забезпечення дійсного зобов'язання,
але ОСОБА_5 не укладався дійний договір,
який потребував би його забезпечення, а
ні з Кредитною спілкою «Витязь», а ні з
ОСОБА_9, та не виступав майновим
поручителем за договором про видачу
позики від 30 жовтня 2002 року на
забезпечення цього договору,
укладеному між КС «Витязь» та ОСОБА_10,
та зазначений договір в частині
поручителя не визнавався недійсним.
Тому не має підстав для визнання
недійсним і договору дарування від 04
листопада 2003 року (т. 2, а.с. 104-105).

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 28 липня 2014 року позов
ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про встановлення
факту, що має юридичне значення, та
визнання права власності на знов
збудовану будівлю задоволено частково,
суд встановив, що будинок АДРЕСА_1
збудовано ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які є
подружжям, (а.с. 6-7).

Рішенням суду встановлено, що у 1983 році
ОСОБА_16 та ОСОБА_17 замість зруйновного
будинку під час шлюбу у 1984 році
збудували новий будинок, який до
теперішнього часу не зданий в
експлуатацію (а.с. 7).

При вирішенні спору за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_3 про
визнання договорів дарування частини
будинку недійсними та визнання права
власності, в його обґрунтування
заявники ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8
посилались на те, що будинок придбаний
чоловіком ОСОБА_7 - ОСОБА_5, в 1980 році, був
знесений, а новий будинок під час шлюбу
є спільною власністю подружжя і
відсутня згода дружини на відчуження
будинку на користь ОСОБА_9, ця
обставина перевірялась судом першої
інстанції й суд дійшов висновку про те,
що на підтвердження знесення
придбаного будинку та будівництва
нового будинку (прийняття до
експлуатації, реєстрація права
власності на новозбудоване нерухоме
майно) не надано жодного доказу, тому
власник на свій розсуд здійснює право
власності та розпоряджається належним
йому майном і згоди подружжя, який не є
співвласником такого майна, не
потребується, що підтверджується
рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 березня 2011 року (т. 2, а.с.
104-105).

Зазначеними обставинами про те, що
будинок придбаний чоловіком ОСОБА_7 -
ОСОБА_5, в 1980 році, був знесений, а новий
будинок під час шлюбу є спільною
власністю подружжя і відсутня згода
дружини на відчуження будинку на
користь ОСОБА_9, обґрунтовувались
апеляційна та касаційна скарги
заявників, та вони досліджувались
апеляційним та касаційним судом при
перегляді судового рішення, що
підтверджується наявними у справі
судовими рішеннями вищих інстанцій (т.
2, 139-143, 168-169).

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
вказані заявниками обставини, а саме
те, що у 1983 році ОСОБА_16 та ОСОБА_17
замість зруйновного будинку під час
шлюбу у 1984 році збудували новий
будинок, який до теперішнього часу не
зданий в експлуатацію, були відомі
заявникам під час розгляду справи за їх
позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_3 про визнання
договорів дарування частини будинку
недійсними та визнання права
власності, існували на час ухвалення
рішення суду, яке переглядається,
заявники обґрунтували цими
обставинами свої вимоги, вони
перевірялись судом і їм дана оцінка
згідно з наявними на той час доказами у
справі. Тому вказані обставини не
можуть вважатися нововиявленими й
правові підстави для задоволення
заяви про перегляд судового рішення у
зв'язку з нововиявленими обставинами у
даному випадку відсутні.

Доводи заявників ОСОБА_5, його
представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним і
необґрунтованим, оскільки судом не
враховано, що обставини, зазначені у
заяві входять до предмету доказування
й безумовно впливають на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 14 березня 2011 року відносно прав та
обов'язків осіб, які приймали участь у
справі, намагаючись позбавити через
суд їх житла, яке не мало статусу
власності, не приймаються до уваги, за
таких підстав.

У пп. 4, 7 вказаної постанови Пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ зазначав, що вирішуючи питання
про наявність нововиявлених обставин,
суд повинен розмежовувати
нововиявлені обставини та нові
обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або
заперечення сторін чи мають інше
істотне значення для правильного
вирішення справи, існували на час
ухвалення судового рішення, але
залишаються невідомими особам, які
беруть участь у справі, та стали
відомими тільки після ухвалення
судового рішення, є нововиявленими
обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися
тільки після ухвалення судового
рішення і не пов'язані з вимогою в цій
справі, а тому не могли бути враховані
судом при ухваленні судового рішення, є
новими обставинами і можуть бути
підставою для пред'явлення нової
вимоги (зокрема, погіршення майнового
стану відповідача після ухвалення
рішення про стягнення з нього
аліментів).

Судам необхідно розрізняти нові докази
та докази, якими підтверджуються
нововиявлені обставини, оскільки нові
докази не можуть бути підставою для
перегляду судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Обставини, на які посилалася особа, яка
брала участь у справі, у своїх
поясненнях, в апеляційній або
касаційній скарзі чи в заяві про
перегляд судового рішення Верховним
Судом України або які могли бути
встановлені при всебічному і повному
з'ясуванні судом обставин справи, тобто
при виконанні вимог частини четвертої
статті 10 ЦПК, не є нововиявленими
обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере
учать у справі, доказу, про який їй було
відомо та який підтверджує відповідні
обставини, а також відмова суду у
прийнятті доказів не є підставами для
перегляду судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Обставини, які відповідно до пункту 1
частини другої статті 361 ЦПК є
підставою для перегляду судового
рішення, це юридичні факти, які
існували на час розгляду справи, але не
були і не могли бути відомі заявнику,
повинні бути істотними, тобто такими,
що могли вплинути на висновки суду при
ухваленні судового рішення і були
встановлені після набрання ним
законної сили.

Питання про те, які обставини можна
вважати істотними, є оціночним, і
вирішується судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
того, чи ці обставини могли спростувати
факти, покладені в основу судового
рішення, та вплинути на висновки суду
під час його ухвалення таким чином, що
якби вказана обставина була відома
особам, які беруть участь у справі, то
зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі та щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, виник
спір, а тому підставою для скасування
судового рішення є не всі невідомі на
час розгляду справи обставини, а лише
ті, які входять до предмета доказування
у справі (стаття 179 ЦПК).

Колегія суддів вважає, що дійсно
обставини про те, що у 1983 році ОСОБА_16 та
ОСОБА_17 замість зруйновного будинку
під час шлюбу у 1984 році збудували новий
будинок, який до теперішнього часу не
зданий в експлуатацію, встановлені
рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 28 липня 2014 року, входять до
предмету доказування, але вони не є
істотними і не можуть спростувати
факти, покладені в основу судового
рішення, та вплинути на висновки суду
під час його ухвалення, оскільки
заявники просили суд визнати договори
дарування 14/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 недійсними з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР (1963р.), як
угоду укладена з метою приховати іншу
угоду (удавана угода) - угоду застави.
Вказане рішення суду є новим доказом,
який не може бути підставою для
перегляду судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Таким чином, суд першої інстанції з
урахуванням положень закону та
роз'яснень вказаного Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ
перевірив законність та
обґрунтованість заяви про перегляд
судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами, дослідив в
судовому засіданні усі докази, які є у
справі, з урахуванням їх
переконливості, належності і
допустимості, дав їм правильну оцінку
та з достовірністю встановив, що
законних підстав для задоволення заяви
немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
питання про перегляд судового рішення
у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Отже, законних підстав для скасування
ухвали суду першої інстанції й
постановлення нової ухвали про
задоволення заяви про перегляд
судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 312 ч. 1 п. 1,
313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, його
представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
відхилити, ухвалу Суворовського
районного суду м. Одеси від 06 листопада
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може
бути оскаржена в касаційному порядку
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік