У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Головного
територіального управління
Міністерства надзвичайних ситуацій
України в м. Києві до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - Державна служба
України з надзвичайних ситуацій, про
виселення з приміщення, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 24 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 23
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Головне територіальне
управління Міністерства надзвичайних
ситуацій України в м. Києві звернулось
до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про виселення з приміщення.

Позивач посилався на те, що відповідачі
у наданій їм службовій квартирі не
проживають, строк дії договору на
користування квартирою закінчився, у
добровільному порядку свої речі з
квартири не забирають, чим створюють
позивачу перешкоди в користуванні його
власністю.

Враховуючи вказане, позивач просив
виселити відповідачів із службової
квартири, судові витрати покласти на
відповідачів.

Заочним рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 24 квітня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 23
вересня 2014 року, позов задоволено.

Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири №
1 гуртожитку сімейного типу, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без
надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Як вбачається з матеріалів справи, 20
жовтня 2006 року між ГУ МНС України в м.
Києві та ОСОБА_4 був укладений договір
№ 387Г/10-06 про тимчасове користування
службовим приміщенням ГУ МНС України в
м. Києві.

Пунктом 5.1 вказаного договору
визначено термін дії договору 36
місяців з моменту підписання, тобто
строк дії договору закінчується 20
жовтня 2009 року.

Відповідно до розпорядження
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації від 19 лютого
2008 року № 115 та довідки Головного
територіального управління МНС
України в м. Києві від 21 лютого 2013 року
№ 65/6/522, двокімнатне житлове приміщення
№ 1 гуртожиток сімейного типу, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
перебуває на балансі Головного
територіального управління МНС
України у м. Києві при 10-ДПРЧ УЦЗ у
Оболонському районі ГТУ МНС України у
м. Києві.

Відповідно до п. 5.3 договору користувач
повинен звільнити приміщення після
закінчення строку дії договору на
протязі 10 робочих днів.

Згідно з повідомленнями від 13 жовтня 2009
року, 19 вересня 2012 року та 20 лютого 2013
року відповідача ОСОБА_4 було
повідомлено про необхідність
звільнення спірної квартири у зв'язку
із закінченням строку договору.

Згідно з актами, складеними у період з
січня 2013 року по квітень 2013 року,
вбачається, що відповідачі у спірній
квартирі не перебували та не проживали.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
правильно виходив з того, що з
відповідачем був укладений договір
тимчасового користування житловим
приміщенням на певний період, а тому із
закінченням вказаного періоду він
зобов'язаний був звільнити вказане
житлове приміщення, однак у порушення
вимог п. 5.3 вказаного договору та ст. ст.
530, 626, 631 ЦК України відповідачі вказане
житлове приміщення не звільнили та
позивачу не передали.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судами попередніх
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Маляренко А.В.