АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2937/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : скарга на ухвалу
Морозов В. В. Доповідач в апеляційній
інстанції Магда Л. Ф. УХВАЛА
13 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоМагди Л. Ф.суддівСіренка Ю.
В. , Трюхана Г. М. при секретаріРибасюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Черкаського
районного суду Черкаської області від
21 жовтня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до Тубільцівської сільської
ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
частково незаконним та скасування
рішення сільської ради, вивчивши
матеріали справи,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 11 серпня 2014 р. звернулася до суду
із позовом до Тубільцівської сільської
ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
частково незаконним та скасування
рішення сільської ради.

В позовній заяві вказувала, що
відповідно до п. 2.12 рішення
Тубільцівської сільської ради від 26
липня 2006 р. № 4-19 було вирішено надати
земельні ділянки в постійне
користування площею 0,44 га. за адресою:
АДРЕСА_1 відповідачам по справі ОСОБА_8
та ОСОБА_7 в спільну сумісну власність
для ведення особистого селянського
господарства за рахунок земель біля
купленого будинку (договір
купівлі-продажу серія ВСХ № 720543 від 23
червня 2006 р. реєстраційний № 3466) та
передати в приватну власність.

Позивачка є власником домоволодіння по
АДРЕСА_2, що межує з домоволодінням
відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Відповідно до довідки Тубільцівської
сільської ради від 29 квітня 2014 р. № 523 за
позивачкою за адресою: АДРЕСА_2 згідно
господарської книги обліковується
земельна ділянка загальною площею 0,20
га, біля будинку обліковується 0,1164 га,
яка не приватизована.

Вказана земельна ділянка закріплена за
даним домоволодінням та позивачкою
згідно рішення засідання правління
колгоспу ім. Мічуріа с. Тубільці віх 18
травня 1983 р. та від 31 жовтня 1990 р., які
оформлені протоколами № 5 та № 10
відповідно.

Позивачка вказувала, що відповідно до
кадастрових планів, складених
працівниками ДП «Черкаський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою», вона фактично
користується земельною ділянкою
площею 0,1164 га, хоча має право на 0,20 га, а
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 користуються
земельними ділянками площею 0,4553 га,
тобто навіть більше ніж незаконно було
передано їм у користування сільською
радою.

Позивачка також зазначала, що
Тубільцівська сільська рада, передаючи
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в користування
земельну ділянку площею 0,44 га, не
здійснила заходи щодо перевірки
фактичної наявності вільної земельної
ділянки такого розміру та відсутності
порушень прав суміжних
землекористувачів, оскільки фактично
власникам будинку по АДРЕСА_1 була
передана земельна ділянка площею 0,0836
га, якою має право користуватися саме
вона.

Тому позивачка просила суд визнати
незаконним та скасувати п. 2.12 рішення
Тубільцівської сільської ради від 26
липня 2006 р. № 4-19 «Про розгляд заяв
громадян по земельних питаннях та
інші».

Ухвалою Черкаського районного суду
Черкаської області від 21 жовтня 2014 р.
провадження у справі за позовом ОСОБА_6
до Тубільцівської сільської ради,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання частково
незаконним та скасування рішення
сільської ради закрито, роз'яснено
позивачці її право на звернення до суду
в порядку визначеному нормами КАС
України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_6
подала апеляційну скаргу, в якій
просить про її скасування та
направлення справи для подальшого
розгляду до суду першої інстанції,
посилаючись на те, що ухвала суду
постановлена з порушенням норм
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта
та її адвоката, заперечення проти
доводів апеляційної скарги
відповідачів, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення, а ухвала суду повинна
бути скасована і справа повернута до
суду першої інстанції для продовження
розгляду виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд
послався на ч. 1 ст. 205 ЦПК України, якою
передбачено, що суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки
прийшов до висновку про те, що дана
справа підлягає розгляду у порядку
адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів з такими
висновками суду погодитися не може.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-3 ст. 15 ЦПК
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо:
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Суди розглядають справи, визначені у
частині першій цієї статті, в порядку
позовного, наказного та окремого
провадження.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ», якщо
орган державної влади та/або орган
місцевого самоврядування (суб'єкт
владних повноважень) бере участь у
справі не на виконання своїх владних
повноважень, а з інших правових
підстав; не здійснює владних
управлінських функцій щодо іншого
учасника спору (наприклад, надання
згоди іншому співвласнику житлового
будинку на виконання переобладнання та
перепланування), то залежно від змісту
вимог і суб'єктного складу сторін
справа підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства відповідно до
вимог статті 15 ЦПК.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та
статті 2 КАС, не є публічно-правовим і
розглядається у порядку цивільного
судочинства спір між органом державної
влади та/або органом місцевого
самоврядування (суб'єктом владних
повноважень) як суб'єктом публічного
права та суб'єктом приватного права -
фізичною особою, в якому управлінські
дії суб'єкта владних повноважень
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав фізичної
особи. У такому випадку це спір про
право цивільне, незважаючи на те, що у
спорі бере участь суб'єкт публічного
права, а спірні правовідносини
врегульовано нормами цивільного та
адміністративного права.

У п. 7 вказаної постанови також
роз'яснено, що земельні відносини,
суб'єктами яких є фізичні чи юридичні
особи, органи місцевого
самоврядування, органи державної
влади, а об'єктами - землі у межах
території України, земельні ділянки та
права на них, у тому числі на земельні
частки (паї), регулюються земельним і
цивільним законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5
Земельного Кодексу України; далі - ЗК).
Захист судом прав на землю у цих
відносинах здійснюється способами,
визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею
152 ЗК, у тому числі шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства.

Це стосується, наприклад, позовів про
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи невирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та
інші), крім спорів, передбачених
частиною першою статті 16 Закону
України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI
«Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності», про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК), про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

З матеріалів справи вбачається, що між
ОСОБА_6 та Тубільцівською сільською
радою і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник спір з
приводу права власності та права
користування конкретною земельною
ділянкою, у зв'язку з чим позивачка
просила суд про визнання частково
незаконним та скасування рішення
сільської ради щодо земельної ділянки
площею 0,0836 га, якою, як зазначає
позивачка, має право користуватися
саме вона та яка безпідставно рішенням
сільської ради була передана у
власність відповідачам ОСОБА_7 та
ОСОБА_8

Виходячи із наведених вище вимог
Закону, роз'яснень Пленуму ВССУ та
обставин справи, колегія суддів
знаходить, що суд помилково прийшов до
висновку про те, що дана справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства та закрив провадження у
справі.

Відповідно до вимог ст. 311 ЦПК України
підставами для скасування ухвали суду,
що перешкоджає подальшому провадженню
у справі, і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
приходить до висновку про те, що ухвала
суду про закриття провадження не може
залишатися без змін, підлягає до
скасування, а справа повинна бути
направлена до суду першої інстанції
для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 207, 307, 311, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити, ухвалу Черкаського
районного суду Черкаської області від
21 жовтня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до Тубільцівської сільської
ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
частково незаконним та скасування
рішення сільської ради скасувати,
справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :