Провадження № 2/522/5551/14
Справа № 522/6655/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 року, Приморський районний суд м.
Одеси, у складі :

головуючого судді - Турецького О.С.,

при секретарі - Гасуляк С.Г.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1, представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Приморського
районного суду м. Одеси, цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» про
визнання угоди недійсною, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4, ПАТ «Державний ощадний банк
України» (далі - Банк), у якому просила
визнати недійсним договір іпотеки від
22 липня 2008 року, укладений між
Відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» в
особі начальника філії Одеського
обласного управління АТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за № 920; скасувати заборону
відчуження нерухомого майна у вигляді
квартири АДРЕСА_1, накладену приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5; вилучити
з Єдиного реєстру заборон відчуження
нерухомого майна запис про заборону
відчуження квартири АДРЕСА_1, накладену
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу, ОСОБА_5
за реєстровим №7605688; вилучити з
Державного реєстру іпотек запис про
іпотеку квартири АДРЕСА_1, накладену
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим №7605765.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що
між нею та ОСОБА_4 15 травня 2008 року було
укладено угоду, відповідно до якої вона
позичено ОСОБА_4 грошові кошти в
розмірі 70.000,00 (сімдесят тисяч) доларів
США строком до 15 грудня 2008 року. При
цьому, у разі, якщо ОСОБА_4 не поверне
кошти, він зобов'язався віддати їй
квартиру, для придбання якої їх
отримував.

Після придбання ОСОБА_4 квартири
АДРЕСА_1, 22 липня 2008 року, між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 було досягнуто згоди про
збільшення строку позики до 22 липня 2009
року. Згідно умов даного договору,
ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання
оформити право власності на квартиру
АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 у випадку
несвоєчасного повернення боргу.

На підтвердження своїх зобов'язань,
ОСОБА_4 було передано ОСОБА_3 квартиру,
ключі від квартири, дозволено фактичне
проживання в ній, а також передано
оригінал договору купівлі-продажу
вказаної квартири від 22 липня 2008 року.

Позивачка належним чином виконала свої
обов'язки перед ОСОБА_4, передала
грошові кошти у розмірі 70.000,00 (сімдесят
тисяч) доларів США, однак ОСОБА_4
ухиляється від виконання своїх
обов'язків, не повертає борг та не
вчиняє дії, направлені на передання
спірної квартири у власність ОСОБА_3.

Тому, позивачка звернулася до
Біляївського районного суду м. Одеси з
позовом про стягнення боргу, який був
задоволений. На стадії виконання
судового рішення про стягнення боргу з
ОСОБА_4, останній запропонував укласти
мирову угоду, згідно якої ОСОБА_3
отримувала право власності на квартиру
АДРЕСА_1, що була придбана на її кошти,
та яку ОСОБА_4 зобов'язався передати
ОСОБА_3 у власність, якщо не поверне
борг, а вона зобов'язалася більш не
вимагати позичені гроші.

Мирова угода була затверджена ухвалою
Біляївського районного суду м. Одеси
від 14 вересня 2012 року. Тому, ОСОБА_3
вважає, що на законних підставах набула
права власності на квартиру АДРЕСА_1.
Право власності на дану квартиру
ОСОБА_3 зареєструвала в КП «ОМБТІ та
РОН» про що надало витяг про державну
реєстрацію прав від 20 листопада 2011 року
№36323532.

У подальшому, позивачці стало відомо,
що 22 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ
«Державний ощадний банк України» було
укладено договір іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу, ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за № 920,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 зазначила, що вказаний договір
іпотеки порушує її законні права та
інтереси, оскільки вона не може
реалізувати своє законне право щодо
володіння, користування та
розпорядження своєю власністю.

ОСОБА_4 отримав кошти від ОСОБА_3 в борг
на придбання квартири АДРЕСА_1 під
зобов'язання передати її у власність
позивачки, у разі неповернення боргу,
значно раніше, ніж уклав договір
іпотеки з ВАТ «Державний ощадний банк
України», тобто право на отримання
права власності на квартиру у разі не
повернення боргу у ОСОБА_3 виникло
раніше, тому вона має першочергове
право отримати право на зазначену
квартири, чим і скористалася.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3
просить суд задовольнити позов у
повному обсязі.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився,
про час та місце судового засідання
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ПАТ
««Державний ощадний банк України»
проти задоволення позову заперечував,
посилаючись на необґрунтованість
позовних вимог, недоведеність вимог
позивача про виникнення у неї першої
права погашення грошових зобов'язань
за рахунок квартири АДРЕСА_1.

Представник Банку зазначив, що ухвала
Біляївського районного суду Одеської
області від 04 вересня 2012 року, якою
затверджена мирова угода, що укладена 13
серпня 2012 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
скасована ухвалою Апеляційного суду
Одеської області від 17 квітня 2014 року.
Тому, представник Банку вважає, що
ОСОБА_3 неправомірно користується
спірною квартирою. Право власності
ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 оформлено з
порушенням законодавства України,
оскільки приватним нотаріусом ОСОБА_5
своєчасно були внесені необхідні дані
до Державного реєстру іпотек, до
Єдиного реєстру заборони відчуження
об'єктів нерухомого майна.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник підтримали позов.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
заслухавши пояснення сторін, суд, на
підставі всебічного, повного,
об'єктивного і безпосереднього
дослідження наявних у справі доказів,
встановив наступне.

Правовідносини між сторонами по справі
є цивільно-правовими та урегульовані
положеннями Цивільного кодексу
України та Законом України «Про
іпотеку».

По справі встановлені наступні
фактичні обставини.

15 травня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено угоду, відповідно до якої
ОСОБА_3 було надано в борг ОСОБА_4
грошові кошти в розмірі 70.000,00 (сімдесят
тисяч) доларів США строком до 15 грудня
2008 року. На підтвердження цих обставин
була складена розписка, в якій
зазначено, що у разі, якщо ОСОБА_4 не
поверне гроші, то він зобов'язався
віддати ОСОБА_3 квартиру, для придбання
якої брав гроші.

22 липня 2008 року, коли ОСОБА_4 було
придбано квартиру, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено договір позики під
заставу квартири, відповідно до якого
ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 70.000,00 (сімдесят
тисяч) доларів США під заставу своєї
квартири АДРЕСА_1. Зазначеним договором
позики під заставу квартири, ОСОБА_4
зобов'язався повернути борг до 22 липня
2009 року, у випадку не повернення грошей
у вказаний строк, відповідач
зобов'язався переоформити право
власності на вищевказану квартиру на
ОСОБА_3.

Згідно умов договору позики під
заставу квартири від 22 липня 2008 року,
ОСОБА_4 передав квартиру і ключі від неї
ОСОБА_3, тобто було дозволено фактичне
проживання в ній.

У пункті 3.1. договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеному 22 липня 2008
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ОСОБА_7,
зазначено, що гроші отримані
продавцями від покупця до підписання
цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав і обов'язків.

За ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Таким чином, з метою забезпечення
зобов'язань між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено угоду, а саме розписку.

Зазначена угода за своєю правовою
природою є договором позики.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з 15 травня 2008 року виникли
цивільні права та обов'язки, що
врегульовані положеннями глав 47, 48, 71 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст.16 ЦК України визначено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Таким чином, вищенаведеним
підтверджується право позивача на
звернення до суду з даним позовом.

Основною умовою договору позики було
те, що у разі неповернення суми позики у
встановлений між сторонами термін,
ОСОБА_4 взяв на себе обов'язок щодо
передання на користь ОСОБА_3 у рахунок
погашення виниклої заборгованості
квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 виконала свої обов'язки перед
ОСОБА_4 за договором позики під заставу
квартири, а саме: передала грошові
кошти у розмірі 70.000,00 (сімдесят тисяч)
доларів США, але ОСОБА_4 ухиляєся від
виконання своїх обов'язків, так як не
повертає борг та не вчиняє дії,
направлені на передання зазначеної
вище квартири у власність ОСОБА_3 у
рахунок погашення заборгованості, чим
порушував її законні права та інтереси.

З цих підстав, ОСОБА_3 змушена була
звернутися до Біляївського районного
суду м. Одеси з позовом про стягнення
боргу. Рішенням Біляївського районного
суду м. Одеси від 13 червня 2012 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення коштів по договору позики
були задоволенні. У мотивувальній
частині рішення Біляївського
районного суду м. Одеси зазначено:
судом встановлено, що 22 липня 2008 року
сторони уклали договір позики, згідно
якого ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 70.000,00
американських доларів під заставу
своєї квартири АДРЕСА_1, та зобов'язався
повернути борг на протязі року. У
випадку, якщо відповідач не зможе
повернути гроші на протязі року, то він
зобов'язався переоформити право
власності на зазначену квартиру на
позивача.

По справі у Біляївському районному
суді Одеської області ОСОБА_4 надав
нотаріально засвідчену заяву про
визнання позову.

В силу ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини,
визнані сторонами та іншими особами, що
приймають участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовими
рішеннями у цивільних справах, що
набрали законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.2 ст.13 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.
Обов'язковість урахування
(преюдиційність) судових рішень для
інших судів визначається
процесуальним законом.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області набрало чинності,
тому є обов'язковим для виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що обов'язковість
зобов'язання ОСОБА_4 щодо
переоформлення права власності на
квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 встановлена
судовим рішенням, що набрало чинності.
Це рішення до теперішнього часу Банком
не оскаржено.

На підставі мирової угоду від 13 серпня
2012 року, що була затверджена ухвалою
Біляївського районного суду м. Одеси
від 14 вересня 2012 року, ОСОБА_3 набула
права власності на квартиру АДРЕСА_1,
тобто права власності на квартиру
зареєстровано за ОСОБА_3, про що КП
«ОМБТІ та РОН» надало витяг про
державну реєстрацію прав від 20
листопада 2011року №36323532.

Як вбачається з матеріалів справи, до
теперішнього часу право власності
ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 не
оскаржено, судом або іншим органом не
скасовано.

Тому, суд приходить до висновку про
правомірність набуття ОСОБА_3 права
власності на зазначену квартиру.

У теперішній час, ОСОБА_3 стало відомо,
що після укладення договору позики під
заставу квартири з ОСОБА_4, того ж дня, 22
липня 2008 року між ОСОБА_4 та Відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» було укладено
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, за
реєстровим № 920. Предметом цього
договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1.
Факт того, що договір позики під
застави квартири був укладений раніше,
ніж іпотечний договір, ОСОБА_4 не
заперечується.

Підтвердженням цих обставин є рішення
Біляївського районного суду Одеської
області, визнання ним позову ОСОБА_3 у
Біляївському районному суді Одеської
області, відмова ОСОБА_4 надати
заперечення на позов ОСОБА_3 в
Приморському районному суді м. Одеси,
незважаючи на те, що він був
повідомлений належним чином про час та
місце судового засідання.

Приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
зареєстрована заборона відчуження
нерухомого майна у вигляді квартири
АДРЕСА_1 в реєстрі за №921.

На підставі Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
до єдиного реєстру заборон відчуження
нерухомого майна внесено запис про
заборону відчуження вказаної квартири,
реєстраційний №7605688, а також до
Державного реєстру іпотек за № 7605765.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 28 липня 2014 року за
клопотанням ОСОБА_3 було витребувано у
ПАТ «Державний ощадний банк України»
та філії - Одеське обласне управління
ПАТ «Державний ощадний банк України»
належним чином завірену копію
кредитної справи по договору про
іпотечний кредит від 22 липня 2008 року
№2399-н; копії документів, на підставі
яких був укладений договір іпотеки від
22 липня 2008 року.

Як встановлено судом, на підставі
вивчених документів, що були надані на
підставі ухвали Приморського
районного суду м. Одеси від 28 липня 2014
року, що були надані ОСОБА_3, квартира
АДРЕСА_1 у іпотеку по договору іпотеки
від 22 липня 2008 року не передавалася.

Так, згідно п.1.4. договору про іпотечний
кредит від 22 липня 2008 року №2399-н,
укладеному між Банком і ОСОБА_4, сторони
погоджуються з тим, що зобов'язання
Банку надати кредит протягом одного
робочого дня в повній сумі виникає з
моменту виконання всіх та кожної з
наведених нижче умов, а після
перераховується ряд умов. На вимогу
ухвали суду від 28 липня 2014 року Банк не
надав доказів на отримання ОСОБА_4
коштів по договору іпотечного кредиту
саме 22 липня 2008 року. Тобто, ОСОБА_4 не
міг розрахуватися за придбання спірної
квартири коштами, що отримав за
кредитним договором. З цих підстав, суд
вважає, що ОСОБА_4 сплатив кошти за
придбання спірної квартири, що отримав
у ОСОБА_3, оскільки іншого відповідачем
доведено не було.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
іпотеку», предметом іпотеки можуть
бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна за таких умов:
нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності або на праві
господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

У п.2.1.1. іпотечного договору від 22 липня
2008 року зазначено, що іпотекодавець
гарантує, що прав щодо предмета іпотеки
(квартира) у третіх осіб не існує. Як
встановлено судовим рішенням
Біляївського районного суду Одеської
області від, на момент укладення
іпотечного договору вже існувало право
на цю квартиру у ОСОБА_3. Тобто, умови
іпотечного договору суперечать
вимогам діючого законодавства та
фактичним обставинам справи.

Згідно висновку щодо забезпечення по
кредиту фізичної особи ОСОБА_4, що був
наданий банком, квартира розташована
на четвертому поверсі п'ятиповерхового
будинку, а у дійсності на шостому
поверсі дев'ятиповерхового будинку.

У розділу 4 Звіту з оцінки майна від 17
липня 2008 року, квартира знаходиться у
стані євроремонту. Але, згідно наданих
ОСОБА_3 фотографій, квартира потребує
ремонту, ознаки євроремонту відсутні
взагалі.

У матеріалах кредитної справи, що були
надані Банком, знаходяться Акти
перевірки заставленого майна. У цих
актах не зазначено про невідповідність
квартири по іпотечному договору
квартирі, що оглядалася, якщо це мало
місце.

Згідно Звіту про оцінку майна від 17
липня 2008 року, вартість квартири
складає 2.433.904,00 грн.

Згідно Звіту про оцінку житлової
трьохкімнатної квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що був
проведений за заявою ОСОБА_3, вартість
зазначеної квартири станом на 28 липня
2008 року складає 889.601,00 грн.

Перераховане підтверджує доводи
ОСОБА_3 про те, що по договору іпотеки
оглядалася, оцінювалася, передавалася
в іпотеку, якщо це мало місце, зовсім
інша квартира, ніж квартира АДРЕСА_1.

Суд приходить до висновку, що договір
іпотеки від 22 липня2008 року укладено з
порушеннями вимог діючого
законодавства, оскільки зазначена
квартира на момент його укладання вже
була предметом забезпечення грошового
зобов'язання за угодою між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 від 22 липня 2008 року, тобто на
момент укладання договору іпотеки у
ОСОБА_3 вже виникло право вимоги
відносно цієї квартири та воно є
першочерговим. Підтвердженням цього,
крім зазначеного, також є той факт, що
ОСОБА_4 було надано ОСОБА_3 оригінал
договору купівлі-продажу від 22 липня 2008
року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього
кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про іпотеку», іпотека
припиняється у разі визнання
іпотечного договору недійсним.
Наслідком припинення іпотеки (визнання
договору недійсним) згідно ст. 26 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» є скасування відповідного
запису в Державному реєстрі прав.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню у
повному обсязі.

У рішенні суду повно відображені
обставини, які мають значення для даної
справи, висновки суду про встановленні
обставини, які є вичерпними,
відповідають дійсності.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 18, 60, 109, 113, 209, 212-215, 218, 294
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір
від 22 липня 2008 року, укладений між
Відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» в
особі начальника філії - Одеське
обласне управління Відкритого
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер:
НОМЕР_1, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за № 920.

Скасувати заборону відчуження
нерухомого майна у вигляді квартири
АДРЕСА_1, накладену приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстровано в реєстрі за №921.

Вилучити з Єдиного реєстру заборон
відчуження нерухомого майна запис про
заборону відчуження квартири АДРЕСА_1,
накладену приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим №7605688.

Вилучити з Державного реєстру іпотек
запис про іпотеку квартири АДРЕСА_1,
накладену приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим №7605765.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд міста Одеси
шляхом подачі скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подавати апеляційну скаргу
протягом 10-ти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
О.С.Турецький

23 грудня 2014 року