Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Іванченко А. М. , при секретарі Меляник
К.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ММК
ім..Ілліча» про визнання незаконним та
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ПАТ «ММК ім..Ілліча»
про визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди; просив визнати незаконним та
скасувати наказ про звільнення №63-к
від 06.02.2014р., відновити на посаді
заступника начальника цеху з ремонту
обладнання та механізмів цеху
водопостачання ПАТ «ММК ім.Ілліча» з
07.02.2014р, стягнути середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу, стягнути
моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з 06.08.2001р. працював на ПАТ
«ММК ім.Ілліча» та з 07.03.2011 на посаді
заступника начальника цеху з ремонту
обладнання та механізмів цеху
водопостачання. Згідно виписки із
наказу №63-к від 06.02.2014р. він був
звільнений на підставі наказу №650 від
10.09.2013р. «Про зміни в організації
виробництва та праці в цеху
водопостачання ПАТ «ММК ім..Ілліча»,
відповідно до пункту 1 ст. 40 КЗпП
України. Вважає, що його звільнення
відбулось із порушенням законодавства,
оскільки відповідач в порушення вимог
ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України не запропонував
йому роботу на посаді заступника
начальника по інжинірингу, яка була
введена в штатний розклад одночасно із
скорочення його посади. Інші вакансії,
які були запропоновані відповідачем,
не відповідали його професії. Крім
того, дійсних змін в організації
виробництва та праці підприємства
відповідача, як того передбачає ч. 1 ст.
40 КЗпП України, не відбулось, а зміни
відбулись лише в цеху водопостачання,
який за своїм статусом не є юридичною
особою. У зв'язку із цим вважає, що
підстав для звільнення не було, та
вказує про завдання йому моральної
шкоди, яку він отримав через сильні
хвилювання, внаслідок чого в
жовтні-грудні 2013 року сильно хворів.
Моральну шкоду оцінює в 5 000,00 грн.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав заявлених в позові та
додатково пояснили, що за останній рік
роботи на своїй посаді до позивача не
застосовувались дисциплінарні
стягнення. Відбулось три засідання
комісії з працевлаштування, на яких
було запропоновано вакансії.
Відповідач мав бажання
працевлаштувати позивача. На засіданні
комісії з працевлаштування
розглядалося питання позивача з
призначення його на посаду заступника
начальника цеху з інжинірингу, але його
кандидатуру було відхилено. Вакантні
керівні посади в інших цехах
підприємства йому пропонувались, проте
він не погодився, оскільки йому була ця
робота не знайома та необхідно було
додатково проходити перенавчання. В
цеху водопостачання пропонувалась
посада майстра, проте оклад майстра був
для нього недостатній.

Представник Відповідача ПАТ «ММК
ім.Ілліча» в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала та пояснила,
що дійсно позивач працював на їх
підприємстві на посаді заступника
начальника цеху з ремонту обладнання
та механізмів цеху водопостачання. З
метою удосконалення організаційної
структури цеху водопостачання та
оптимізації управління виробничим
процесом наказом №650 від 10.09.2013р.
проведені зміни в організації
виробництва та праці в цеху
водопостачання і посада, яку займав
позивач, була скорочена. На думку
відповідача власник підприємства має
право самостійно визначати
доцільність існування певних посад та
приймати рішення про їх скорочення,
вирішувати питання організаційної
структури та штату працівників.
Позивач у встановлений законом
двомісячний строк був ознайомлений із
прийнятим наказом та можливим
вивільненням у зв'язку із скороченням
його посади. Позивачу на засіданні
комісії з працевлаштування були
запропоновані існуючі вакансії. На час
запропонування позивачу посади
заступника начальника цеху з
інжинірингу подана заява іншої особи
вже розглядалася. Нововведена посада
заступника начальника цеху з
інжинірингу та скорочена посада
заступника начальника цеху з ремонту
обладнання та механізмів цеху
водопостачання не є тотожними та
однаковими, оскільки введені додаткові
обов'язки, змінилася кількість
підпорядкованих працівників, введена
посада електрика цеху, який
підпорядкований та підконтрольний
заступнику начальника цеху з
інжинірингу. З цих підстав дії
відповідача щодо звільнення ОСОБА_1
вважала законними.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні
пояснив, що він працює інженером по
ремонту 1 категорії в цеху
водопостачання, виконував обов»язки
заступника начальника цеху з ремонту
обладнання та механізмів цеху
водопостачання та після проведення
змін в організації виробництва та
праці в цеху водопостачання виконував
обов'язки заступника начальника цеху
по інжинірингу. Вважає, що технологічні
процеси по теперішній час не змінилися,
основним завданням їх як і було є
поставка води по заводу. На теперішній
час заступнику начальника цеху по
інжинірингу підпорядкована посада
електрика цеха, а раніше вони
підпорядковувались начальнику цеха.
Коли працював відповідач ОСОБА_3
заступником начальника цеху з ремонту
обладнання та механізмів цеху
водопостачання то йому електрики не
підпорядковувались, але вони разом
співпрацювали по виконання завдань.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснив, що з 18.11.2013 року він займає
посаду заступнику начальника цеху по
інжинірингу. Посада заступника
начальника цеху з інжинірингу та
скорочена посада заступника
начальника цеху з ремонту обладнання
та механізмів цеху водопостачання не є
тотожними та однаковими, оскільки
введені додаткові обов'язки, змінилася
кількість підпорядкованих
працівників, введена посада електрика
цеху, який підпорядкований та
підконтрольний заступнику начальника
цеху з інжинірингу, чого раніше не було.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, свідків,
вважає, що в задоволені позовних вимог
слід відмовити з наступних підстав.

Згідно трудової книжки серія НОМЕР_1
ОСОБА_1 06.08.2001р. був прийнятий на роботу
до ПАТ «ММК ім..Ілліча» в цех
водопостачання майстром дільниці з
експлуатації та ремонту насосних
станцій та водопровідних мереж (а.с.
10-12). Пізніше 07.03.2011р. наказом №64-к від
07.03.2011р. був переведений на тому ж
підприємстві заступником начальника
цеху з ремонту обладнання та
механізмів.

10.09.2013 року на підприємстві було видано
наказ №650 «Про зміни в організації
виробництва та праці в цеху
водопостачання ПАТ «ММК ім. Ілліча», за
яким з 28.09.2013р. скорочувалась у штатному
розкладі посада заступника начальника
цеху з ремонту обладнання та
механізмів цеху водопостачання ПАТ
«ММК ім.Ілліча» (а.с. 14).

13 вересня 2013 року ОСОБА_1 під розписку
було ознайомлено із прийнятим наказом
№650 від 109.09.2013р. та повідомлено про
скорочення займаної посади (а.с. 57, 58).

25.10.2013р., 13.11.2013р, 19.11.2013р., 03.01.2014р., 08.01.2014р.
відбулись засідання комісії цеху
водопостачання з працевлаштування
ОСОБА_1, на яких були запропоновані
вакантні посади. Від запропонованих
вакантних посад позивач відмовився.

16.01.2014р. на засіданні профкому цеху
водопостачання була надана згода на
звільнення ОСОБА_1, оскільки останній
відмовився від запропонованих йому
вакансій, а на посаду заступника
начальника цеху по інжинірингу вже був
працевлаштований інший працівник (а.с.
51-53).

З 07.02.2014р. за наказом №63-к від 06.02.2014р.
ОСОБА_1 був звільнений у зв'язку із
змінами в організації виробництва та
праці за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, які склались між
позивачем та відповідачем, суд
виходить із наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Звільнення із зазначених підстав
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою на іншу
роботу.

Порядок вивільнення працівників у
зв'язку зі змінами в організації
виробництва і праці та порядок
врахування переважного права
працівника на залишення на роботі
встановлено ст. ст. 42, 492 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що
підприємство згідно із дотриманням
вимог ч. 1 ст. 492 КЗпП України, за два
місяці до звільнення, під розписку,
повідомило позивача про наступне
вивільнення у зв'язку із скорочення
штатної одиниці (а.с. 57, 58).

Згідно ч 3 ст. 492 КЗпП України
передбачено, що одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

На виконання вказаних вимог закону з
метою працевлаштування позивача
відповідачем були проведені на
підприємстві засідання комісії цеху
водопостачання з працевлаштування
ОСОБА_1, зокрема 25.10.2013р., 13.11.2013р, 19.11.2013р.,
03.01.2014р., 08.01.2014р. На кожному із засідань
Позивачу пропонувалися вакантні
посади, в тому числі керівні посади в
інших цехах комбінату, які відповідали
його професії чи спеціальності, від
яких він відмовився. Дані обставини
підтверджуються матеріалами справи,
зокрема протоколами засідань комісії
та переліками вакантних посад, а також
поясненнями самого позивача в судовому
засіданні. Вказані дії відповідача
свідчать про виконання та дотримання
ним вимог ч. 3 ст. 49 -2 КЗпП України та
виконання всіх можливих дій для
працевлаштування та переведення на
іншу вакантну посаду.

Натомість позивач не погоджувався на
інші посади, оскільки вони на його
думку не відповідали його кваліфікації
та розміру заробітної плати і
продовжував наполягати на
працевлаштуванні його на посаду
заступника начальника цеху з
інжинірингу.

Наказом №650 від 10.09.2013р. на підприємстві
відповідача було вирішено ввести в
штатний розклад посаду заступника
начальника цеху по інжинірингу, яка до
цього часу була відсутня на
підприємстві.

25.10.2013р. було проведено перше засідання
комісії цеху водопостачання з
працевлаштування ОСОБА_1, на якому було
запропоновано існуючі вакантні посади,
серед яких значиться посада заступника
начальника цеху по інжинірингу та
позначка про те, що заява на вказану
посаду вже оформлюється (а.с. 72, 73).
Пізніше 18.11.2013р. на вказану посаду був
призначений ОСОБА_5, заява якого
знаходилась на оформлені у керівництва
підприємства. Таким чином, відповідач
не мав можливості працевлаштувати
позивача на вказану посаду, оскільки
під час проведення першого засідання
комісії з працевлаштування на цю
посаду оформлювався вже інший
працівник.

При працевлаштуванні осіб, які
підлягають вивільненню у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, переведення робітників, які
підлягають вивільненню, на вакантні
посади і робочі місця не діють правила
про переважне право на залишення на
роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП
України, оскільки переважне право на
залишення на роботі не є тотожним праву
на працевлаштування на нову посаду.

Право на прийняття та працевлаштування
осіб на нововведену посаду та
відповідно вибір підходящої
кандидатури належить виключено
власнику підприємства (його керівнику)
тобто працедавцю та не підлягає
судовому врегулюванню.

Відповідно до положень ст. 62, ч.3 ст. 64
Господарського кодексу України
підприємство самостійно визначає свою
організаційну структуру, визначає
кадрову політику, встановлює
чисельність працівників, штатний
розпис та підбирає на вакантні посади
кваліфікованих спеціалістів, що також
закріплено Статутом ПАТ «ММК
ім.Ілліча».

Крім цього цивільне та трудове
законодавство не передбачає право суду
перевіряти доцільності скорочення
штату працівників, оскільки власник
підприємства або уповноважений ним
орган самостійно вирішує питання
організаційної структури, чисельності
та штату працівників.

Таким чином, відповідач після
створення нової посади заступника
начальника цеху по інжинірингу мав
право самостійно виходячи із власних
міркувань підбирати та
працевлаштовувати необхідну для нього
кандидатуру не застосовуючи при цьому
будь-яке переважне право на залишення
на роботі, встановлене ст. 42 КЗпП
України.

Оспорюючи своє звільнення, позивач
також посилалася на те, що одночасно із
скороченням його посади введено посаду
заступника начальника цеха по
інжинірингу, яка за характером та
обсягом посадових обов'язків не
відрізняється від посади начальника
цеху з ремонту обладнання та
механізмів, яка була скорочена.

Із вказаними доводами позивача суд
погодитись не може. Так із наданих до
суду письмових доказів, зокрема
організаційної структури цеху (а.с. 59,
60), яка була до організаційних змін в
цеху та після них, вбачається, що
відбулися суттєві зміни в
організаційній структурі цеху
водопостачання, зокрема була зменшена
кількість заступників начальників
цеху з п'яти до трьох, введена посада
електрика цеху та начальника
виробничо-технічного бюро, які стали
підпорядковуватись нововведеній
посаді заступника цеху по інжинірингу.
Змінилося місце та підпорядкованість
кожній із посад в загальній
організаційній структурі цеху
водопостачання.

Порівнюючи надані до суду посадові
інструкції скороченої посади позивача
та нововведеної посади заступника цеху
по інжинірингу (а.с. 64-69, 94-100), слідує, що
обсяг посадових прав та обов'язків,
відповідальність, а також загальна
компетенція цих посад є відмінними
одна від одної. Отже скорочена посада
та нововведена посада заступника є
однорідними, але не тотожними, оскільки
мають інші назви та інші спеціальні
трудові права та обов'язки.

Також суд не може погодитись із
доводами позивача про відсутність
реальних змін в організаційній
структурі всього підприємства,
оскільки це спростовується наданим до
суду протоколом засідання наглядової
ради ПАТ «ММК ім..Ілліча» №77 від
05.11.2012р., наказом №511 від 13.12.2012р. та
наглядною схемою організаційної
структури до цього наказу (а.с. 104-113),
згідно яких на підприємстві відбулись
значні організаційні зміни, скорочено
та введено певну кількість заступників
генерального директора, директорів,
головних посадовців, начальників
управлінь, відділів, створено нові
структурні підрозділи, змінено
підпорядкування всередині підрозділів
підприємства.

Таким чином на підприємстві
відповідача відбулась зміна
організаційної структури всього
підприємства, після якої відбулись
зміни в цеху водопостачання із
скороченням посади позивача та
введенням нових посад. В період з
жовтня 2013р. по січень 2014р. відповідач
проводячи засідання комісій намагався
працевлаштувати позивача на інші
вакантні посади, які відповідали його
професії, спеціальності та
кваліфікації, але не влаштовували його
за розміром оплати праці, оскільки були
меншими від раніше займаної ним посади,
внаслідок чого позивач відмовився від
працевлаштування та був звільнений.

У абз. 4 п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами трудових спорів" від 6
листопада 1992 року N 9 зазначено, що судам
при розгляді справ слід мати на увазі,
що при проведенні звільнення власник
або уповноважений ним орган вправі в
межах однорідних професій і посад
провести перестановку (перегрупування)
працівників і перевести більш
кваліфікованого працівника, посада
якого скорочується, з його згоди на
іншу посаду, звільнивши з неї з цих
підстав менш кваліфікованого
працівника. Якщо це право не
використовувалось, суд не повинен
обговорювати питання про доцільність
такої перестановки (перегрупування).

З наведеного вбачається, що відповідач
дотримався встановленого порядку
вивільнення позивача при скороченні
штату працівників, запропонувавши
позивачу наявні вакантні посади від
яких позивач добровільно відмовився.
Доцільність інших дій при проведені
організаційних змін, скорочені штату,
посад, веденні нових посад та підбір
працівників на них, є виключно
внутрішньою самостійною компетенцією
власника підприємства або
уповноваженого ним органу та не може
бути предметом судового контролю. За
таких обставин в діях відповідача
відсутні порушення вимог закону, які б
давали підстави для задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь
які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги та
заперечення сторін, та інших обставин
справи, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України,
ст. 62, ч.3 ст. 64 Господарського кодексу
України, ст.ст. 11, 79, 88, 197, 209, 212, ч.2 214, ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«ММК ім.Ілліча» про визнання
незаконним та скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
А. М. Іванченко