Справа № 127/9384/14-ц
Провадження № 2/127/3731/14
та резолютивна частини
Вінницький міський суд Вінницької
у складі головуючого - судді Романчук
при секретарі Мартинюк Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк" до
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_5, служба у справах дітей
Вінницької міської ради про виселення,-
В позові Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" до ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_5, служба у справах
дітей Вінницької міської ради про
виселення - відмовити.
Судові витрати залишити без
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

CУДДЯ

Справа № 127/9384/14-ц

Провадження № 2/127/3731/14

Р
І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді Романчук
Р. В.

при секретарі Мартинюк Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк" до
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_5, служба у справах дітей
Вінницької міської ради про виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк "Приватбанк"
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_5, служба у справах дітей
Вінницької міської ради про виселення,
мотивуючи позовні вимоги тим, що 03.09.2007
року укладено кредитний договір №
VIW3G105631615 між Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
"Приватбанк" та ОСОБА_5. Відповідно до п.
1.1 кредитного договору банк
зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у
вигляді кредитної лінії в розмірі 36 505
доларів США строком до 01.09.2034 року, а
ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит
та сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлені кредитним
договором. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_5
03.09.2007 року уклали договір іпотеки №
VIW3G105631615. Згідно договору іпотеки
ОСОБА_4 надав в іпотеку нерухоме майно,
а саме: квартиру загальною площею 30,9
кв.м, житловою площею 17,4 кв.м., яка
розташована по АДРЕСА_2 в м. Вінниці.
Майно належить ОСОБА_4 на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу. Свої зобов'язання за
кредитним договором Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "Приватбанк" виконало в повному
обсязі, надавши ОСОБА_4 кредит в
розмірі, передбаченому умовами
кредитного договору. ОСОБА_4 не надав
своєчасно банку грошові кошти для
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також іншими
витратами відповідно до умов договору.
Таким чином, у порушення зазначених
норм закону та умов договору, ОСОБА_4
зобов'язання за кредитним договором не
виконав. Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки. 16.03.2012
року рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці позов було задоволено
та звернуто стягнення на предмет
іпотеки, а саме на квартиру по АДРЕСА_2 в
м. Вінниці, шляхом продажу вказаного
предмета іпотеки Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк "Приватбанк". Згідно довідки № 1413
виданої МКП ЖЕК №12 від 06.02.2014 року в
предметі іпотеки, який розташований за
адресою: м. Вінниця, АДРЕСА_2
зареєстровані та проживають ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Дані особи
зареєстровані в предметі іпотеки
всупереч п. 18.12 договору іпотеки, яким
встановлено, що реєстрація будь-яких
осіб в предметі іпотеки без згоди банку
забороняється. Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" своєї згоди на реєстрацію
осіб в предметі іпотеки не надавало.
Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місця з дня отримання
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Банком було надіслано письмове
повідомлення. Таким чином відповідач
та інші мешканці підлягають виселенню
з квартири. Також договором іпотеки,
укладеним між ОСОБА_4 та позивачем,
передбачене право іпотекодавця на
реєстрацію у предметі іпотеки інших
осіб лише при умові отримання від
іпотекодержателя письмової згоди на
такі дії. Просить виселити ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, які зареєстровані та
проживають у квартирі (предметі
іпотеки) по АДРЕСА_2 в м. Вінниці та
стягнути понесені судові витрати.

Представник позивача Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" - ОСОБА_6 в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав з наведених у позові підстав
та пояснив, що 03.09.2007 року між банком та
ОСОБА_5 було укладено кредитний
договір. Оскільки позичальник свої
зобов'язання за договором не виконував,
банк звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки. 16.03.2012 року рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці
позов було задоволено та звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме на
квартиру по АДРЕСА_2 в м. Вінниці, шляхом
продажу вказаного предмета іпотеки
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк "Приватбанк". Рішенням
Апеляційного суду Вінницької області
від 03.07.2012 року рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
залишене без змін. Згідно довідки
виданої МКП ЖЕК №12 від 06.02.2014 року в
предметі іпотеки, який розташований за
адресою: м. Вінниця, АДРЕСА_2
зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та
неповнолітні діти ОСОБА_3, ОСОБА_4. Третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору ОСОБА_4 в предметі
іпотеки не зареєстрований. На даний час
банк не може реалізувати свої права та
продати майно, оскільки в ньому
проживають та зареєстровані дані
особи, що унеможливлює виконання
рішення суду про звернення стягнення
на нерухоме майно. Вважає, що Закон
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" не регулює відношення про
виселення. У своїй вимозі від 14.03.2014
року яку було надіслано ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 банк крім рішення суду також
посилався на ст. 40 Закону України «Про
іпотеку». Чи звертався позивач до
органу опіки та піклування йому не
відомо. Виконавчий лист про звернення
стягнення на нерухоме майно в органи
державної виконавчої служби не
пред'являвся та на виконанні не
перебуває. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не
визнала та пояснила, що позивач в
позовній заяві посилається на ст. 40
Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК
України, проте позивач у позовній заяві
цитує не поточну редакцію законів.
Вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, враховуючи внесення змін
до зазначених норм в результаті
прийняття Закону України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо врегулювання відносин між
кредиторами та споживачами фінансових
послуг", який набув чинності 16.10.2011 р.
Частиною 2 ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Крім того, друге речення ч. 3 ст. 109 ЖК
викладено в такій редакції: "Після
прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк". Позивач не
врахував, що підставою для виселення є
не будь-яке прийняте рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а лише те, що ґрунтується на
позасудовому врегулюванні на підставі
договору між іпотекодержателем та
іпотекодавцем. Обставини, викладені у
позові, не дають підстав для виселення
відповідно до закону. Крім того,
Законом України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із ст. 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.
Таким чином, рішення Ленінського
районного суду від 16.03.2012 р. не є
підставою для продажу квартири у
зв'язку із діючою забороною на такі дії,
а отже і не може бути підставою для
вчинення дій щодо виселення мешканців
квартири. Вважає, що банк звернувся з
даним позом щоб уникнути процедури
звернення до органу опіки та
піклування. Банком не надано доказів
звернення до органу опіки та
піклування. Зазначає, що ч. 2 ст. 39
Закону України "Про іпотеку" не містить
категоричної та обов'язкової вимоги
про виселення, а лише вказує на право
суду винести таке рішення, а тому слід
виходити при вирішенні даного питання
з конкретних обставин справи та
врахувати при цьому інтереси не тільки
однієї сторони. Зазначає, що права
позивача не порушуються, оскільки є
рішення суду про звернення стягнення
на нерухоме майно, позивач може
реалізувати дане майно, і новий власник
квартири може звернутися з позовом про
виселення. Доказів того, що позивач
звертався до органів державної
виконавчої служби та що виконавчий
лист перебуває на виконані позивачем
не надано. Крім того зазначила, що в
даній квартирі, крім відповідача та
двох малолітніх дітей, проживає і
чоловік відповідача ОСОБА_5, який в
даній квартирі не зареєстрований,
однак питання про його виселення
банком не ставиться. Нерухоме житлове
майно, що є предметом іпотеки,
використовується як місце постійного
проживання відповідача та членів його
сім'ї, у власності відповідача та
членів його сім'ї немає іншого
нерухомого житлового майна. Зазначає,
що права банку жодним чином не
порушуються, банк може пред'явити
виконавчий лист про звернення
стягнення на нерухоме майно в органи
державної виконавчої служби. Крім того
зазначає, що у своїй вимозі від 14.03.2014
року яку було надіслано ОСОБА_4 банк
послався на рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 16.03.2012
року, яке на той час вже було скасоване.
Вважає, що з даним позовом банк
звернувся передчасно, оскільки банком
не вжито вичерпних заходів для
виконання рішення суду про звернення
стягнення на нерухоме майно. Просить в
позові відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 в
судове засідання, будучи належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, не з'явився, про
причини своєї неявки суд не повідомив,
заяви про розгляд справи у його
відсутності не надав.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Служби у справах дітей
Вінницької міської ради Манзюк Н.В.,
будучи належним чином повідомлена про
час та місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явилася, надавши до суду
заяву, в якій просить розглядати справу
у її відсутності, при вирішенні справи
просить врахувати інтереси дітей
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позовна заява є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає. До такого
висновку суд приходить на підставі
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
03.09.2007 року укладено кредитний договір
№ VIW3G105631615 між Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
"Приватбанк" та ОСОБА_5.

Згідно п. 1.1 кредитного договору банк
зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у
вигляді кредитної лінії в розмірі 36 505
доларів США строком до 01.09.2034 року, а
ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит
та сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлені кредитним
договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "Приватбанк" та ОСОБА_5 03.09.2007 року
уклали договір іпотеки № VIW3G105631615,
згідно якого ОСОБА_4 надав в іпотеку
нерухоме майно, а саме: квартиру
загальною площею 30,9 кв.м, житловою
площею 17,4 кв.м., яка розташована по
АДРЕСА_2 в м. Вінниці.

Майно належить відповідачу ОСОБА_5 на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу посвідченого
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_9
03.09.2007 року.

Згідно з п. 33.4 договору іпотеки сторони
визначили, що вартість предмета
іпотеки складає 176 750 грн. 00 коп.

Свої зобов'язання за кредитним
договором позивач виконав в повному
обсязі, надавши відповідачу кредит в
розмірі, передбаченому умовами
договору.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором, у порушення норм закону та
умов договору, ОСОБА_4 не виконує.

Як вбачається з оглянутої в судовому
засіданні цивільної справи №2-4231/11
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк "Приватбанк" в грудні
2010 року звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці від 16.03.2012
року позов Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" до ОСОБА_5 про звернення
стягнення задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" заборгованість за
кредитним договором № VIWЗG105631615 від
03.09.2007 року в розмірі 34 795 Доларів США 08
центів. Звернуто стягнення на квартиру
загальною площею 30,9 кв. м., яка
розташована за адресою: 21000, м. Вінниця,
АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки (на підставі договору
іпотеки № VIWЗG105631615 від 03.09.2007 р.)
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк "Приватбанк" з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, а також наданням
Публічному акціонерному товариству
комерційний банк "Приватбанк" всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу. Виселено ОСОБА_5, який
зареєстрований і проживає у квартирі,
розташованій за адресою: 21000, м. Вінниця,
АДРЕСА_2, зі зняттям з реєстраційного
обліку у Відділі у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України у
Вінницькій області. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" судовий збір у розмірі 1700
грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду судового процесу 120 грн.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької
області від 03.07.2012 року, апеляційну
скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.
Рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 16.03.2012 року скасовано та
ухвалено нове рішення. Позов
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк"
задоволено частково. В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № VIW3G105631615 від 03.09.2007 року в
розмірі 32 793 доларів США 63 центи, з яких:
27 975 доларів США 99 центів -
заборгованість за кредитом; 3 656
доларів США 10 центів - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
564 долари США 50 центів - заборгованість
по комісії за користування кредитом; 597
доларів США 08 центів, що за офіційним
курсом НБУ еквівалентно 4 732 грн. 63 коп. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, звернуто
стягнення на предмет іпотеки за
договором іпотеки № VIW3G105631615 від 03.09.2007
року - квартиру загальною площею 30,9 кв.
м., яка розташована за адресою: 21000, м.
Вінниця, АДРЕСА_2, шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк "Приватбанк" з укладанням від
імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
державного реєстру прав власності, а
також наданням Публічному
акціонерному товариству комерційний
банк "Приватбанк" всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу з
початковою ціною предмета іпотеки для
подальшої реалізації 176 750 грн. В
задоволені решти позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з відповідача на
користь позивача судовий збір в
розмірі 1 700 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи 120 грн. Дане рішення
набрало законної сили.

14.03.2013 року представник Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" звернувся до суду із
заявою про видачу виконавчих листів. Із
відмітки, що міститься в матеріалах
цивільної справи №2-4231/11, виконавчі
листи представником банку було
отримано 28.03.2013 року.

17.03.2014 року позивачем було надіслано
ОСОБА_4 вимогу, копія якої, як зазначено
в листі, надіслана ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_4 про звільнення квартири АДРЕСА_1
в тридцятиденний строк з дня отримання
вимоги. Як вбачається з поштових
повідомлень ОСОБА_2та ОСОБА_4 дану
вимогу було отримано 19.03.2014 року. В
даній вимозі позивач послався на
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 16.03.2012 року, яке на той час
було скасоване рішенням Апеляційного
суду Вінницької області від 03.07.2012 року.

Як вбачається з довідки Міського
комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна контора №12"
від 06.02.2014 року № 1413 в квартирі АДРЕСА_1
з 05.06.2009 року зареєстрована ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з
06.05.2010 року зареєстрована ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Із інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно від
11.08.2014 року № 25437200 вбачається, що у
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно відсутні відомості щодо ОСОБА_5.

Із інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
щодо суб'єкта від 11.08.2014 року № 25437058
вбачається, що у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
відсутні відомості щодо ОСОБА_5.

Із інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
щодо суб'єкта від 17.09.2014 року № 26941288
вбачається, що у Реєстрі відсутні
відомості щодо ОСОБА_3.

Із інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно від
17.09.2014 року № 26941370 вбачається, що у
Реєстрі відсутні відомості щодо
ОСОБА_3.

Із інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
щодо суб'єкта від 17.09.2014 року № 26940831
вбачається, що у Реєстрі відсутні
відомості щодо ОСОБА_2.

Із інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно від
17.09.2014 року № 26940939 вбачається, що у
Реєстрі відсутні відомості щодо
ОСОБА_2.

Із інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
щодо суб'єкта від 17.09.2014 року № 26941660
вбачається, що у Реєстрі відсутні
відомості щодо ОСОБА_4.

Із інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно від
17.09.2014 року № 26941723 вбачається, що у
Реєстрі відсутні відомості щодо
ОСОБА_4.

Відповідно до довідок Комунального
підприємства "Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації" № 2193 від
23.09.2014 року станом на 29.12.2012 року в
реєстрі прав власності на об'єкти
нерухомого майна за ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 нерухоме майно не
зареєстровано.

Відповідно до довідки Комунального
підприємства "Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації" № 2193 від
23.09.2014 року станом на 29.12.2012 року в
реєстрі прав власності на об'єкти
нерухомого майна за ОСОБА_5
зареєстровано квартиру АДРЕСА_3

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Позичальник згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК
України зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
іпотеку" іпотекодержатель має право за
рахунок предмета іпотеки задовольнити
свою вимогу за основним зобов'язанням у
повному обсязі або в частині,
встановленій іпотечним договором, що
визначена на час виконання цієї вимоги,
включаючи сплату процентів, неустойки,
основної суми боргу та будь-якого
збільшення цієї суми, яке було прямо
передбачене умовами договору, що
обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 33 Закону
України "Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов`язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов`язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно частини 1 та 3 статті 109 ЖК
України виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.
Звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після
прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України
"Про іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Разом з тим, на час ухвалення даного
рішення вступив в силу Закон України
"Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" № 1304-VII від 03.06.2014 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 Закону України
"Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" протягом дії цього Закону: 1) не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки); 3) кредитна
установа не може уступити (продати,
передати) заборгованість або борг,
визначений у підпункті 1 цього пункту,
на користь (у власність) іншої особи.
Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

Як встановлено в судовому засіданні,
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_5 отримано споживчий кредит в
іноземній валюті, загальна площа
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці становить 30,9 кв.м.
Нерухоме житлове майно що є предметом
іпотеки використовується як місце
постійного проживання відповідача та
членів його сім'ї, у власності
відповідача та членів його сім'ї не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно. Позивачем не надано до суду
доказів того, що відповідач та члени її
сім'ї мають інше нерухоме житлове
майно, окрім переданого в іпотеку.

Крім того суд зазначає, що рішенням
Апеляційного суду Вінницької області
від 03.07.2012 року позов Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" задоволено частково.
В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № VIW3G105631615 від
03.09.2007 року в розмірі 32 793 доларів США 63
центи звернуто стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки №
VIW3G105631615 від 03.09.2007 року - квартиру
загальною площею 30,9 кв. м., яка
розташована за адресою: 21000, м. Вінниця,
АДРЕСА_2. В задоволені позову в частині
виселення ОСОБА_4 відмовлено.

Як вбачається з відмітки, що міститься
в матеріалах цивільної справи №2-4231/11,
виконавчі листи представником банку
було отримано 28.03.2013 року, однак, як
встановлено в судовому засіданні,
виконавчий лист про звернення
стягнення на нерухоме майно в органи
державної виконавчої служби позивачем
не пред'являвся та на виконанні не
перебуває. Тобто позивачем не
вживалися заходи для виконання рішення
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» цей Закон
набирає чинності з дня його
опублікування та втрачає чинність з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Оскільки Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті»
передбачено мораторій щодо стягнення
на нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, суд приходить до висновку про
безпідставність вимог щодо виселення
осіб, які там проживають, на час дії
вищевказаної заборони щодо
примусового звернення стягнення.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що в позові позивачу
відмовлено, судові витрати слід
залишити без відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" до ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_5, служба у справах
дітей Вінницької міської ради про
виселення - відмовити.

Судові витрати залишити без
відшкодування.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ