У Х В А Л А

іменем україни

29 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з додатковою відповідальністю
«Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод» про
стягнення середньомісячного заробітку
за весь час затримки розрахунку при
звільненні, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 10 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 02 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що рішенням
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 17 червня
2011 року з ВАТ «Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод» на його
користь стягнуто 599 грн 95 коп.
компенсації за невикористану
відпустку за 45 календарних днів у
відповідності до наказу № 157 від 02
грудня 2000 року та 387 грн 23 коп.
заробітної плати за листопад 2002 року, а
всього 987 грн 18 коп. Вказував, що про
виплату йому відповідачем 05 вересня 2012
року вказаної суми через виконавчу
службу дізнався лише у грудні 2012 року.
Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 19 липня 2013 року
стягнуто з товариства з додатковою
відповідальністю
«Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод» (далі - ТзДВ
«Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод») на його
користь 1606 грн 14 коп. компенсації
втрати частини заробітної плати, в
зв'язку із затримкою термінів її
виплати за період з 30 листопада 2002 року
по 05 вересня 2012 року. Зазначав, що 21
січня 2014 року відповідач провів з ним
розрахунок по даній сумі.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд стягнути з
ТзДВ «Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод» на його
користь середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, а саме: з 01 грудня 2002 року по
21 січня 2014 року в розмірі 173 862 грн.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 10 лютого 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 02 квітня 2014
року, у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати оскаржувані судові
рішення, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, перевіривши наведені в скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що остаточний розрахунок із
позивачем був проведений 05 вересня 2012
року, однак з позовом про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні позивач
звернувся з пропуском тримісячного
строку, передбаченого ст. 233 КЗпП
України.

Судом встановлено, що з 30 грудня 1974 року
ОСОБА_3 працював на різних посадах на
Кам'янець-Подільському
електромеханічному заводі (на даний
час ТзДВ «Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод»).

Наказом № 157 К від 02 грудня 2002 року
звільнений з заводу по переводу на ПП
«Пульс» з 30 листопада 2002 року, однак при
звільненні ОСОБА_3 не були виплачені
усі належні йому при звільненні кошти.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 17 червня 2011
року з ВАТ «Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод» на користь
ОСОБА_3 стягнуто компенсації за
невикористану відпустку за 45
календарних днів у сумі 599 грн 95 коп. та
заробітну плату за листопад 2002 року 387
грн 23 коп., а всього 987 грн 18 коп.

Вказані сума грошових коштів міським
відділом державної виконавчої служби
Кам'янець-Подільського міськрайонного
управління юстиції була стягнута з
ТзДВ «Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод» та
перераховані на рахунок ОСОБА_3 згідно
платіжного доручення № 2985 від 22 серпня
2012 року, та 05 вересня 2012 року зарахована
на рахунок ОСОБА_3 в ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Також рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 19 липня 2013 року
стягнуто з ТзДВ «Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод» на його
користь 1606 грн 14 коп. компенсації
втрати частини заробітної плати, в
зв'язку із затримкою термінів її
виплати за період з 30 листопада 2002 року
по 05 вересня 2012 року.

Вказані грошові кошти були зараховані
на рахунок ОСОБА_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк»
21 січня 2014 року (а. с. 150).

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

У ст. 233 КЗпП України передбачено, що
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суди
виходили з того, що відповідач повністю
розрахувався із позивачем 05 вересня 2012
року, відтак, позивачем пропущено строк
для звернення до суду з вимогою в
порядку ст. 117 КЗпП України.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» судам
роз'яснено, що непроведення розрахунку
з працівником у день звільнення або,
якщо в цей день він не був на роботі,
наступного дня після його звернення з
вимогою про розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Відповідно до п. 2.2 Рішення
Конституційного суду від 22 лютого
2012 року по справі №1-5/2012, 4-рп/2012
звернення працівника до суду з заявою
про вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку встановлено тримісячний
строк, перебіг якого розпочинається з
дня, коли звільнений працівник
дізнався або повинен був дізнатися про
те, що власник або уповноважений ним
орган, з вини якого сталася затримка
виплати всіх належних при звільненні
сум, фактично розрахувався з ним.

Таким чином, оскаржувані судові
рішення ухвалені з дотриманням норм
матеріального права, оскільки
фактичний розрахунок з позивачем був
проведений 05 вересня 2012 року, а з
позовом ОСОБА_3 звернувся лише у лютому
2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Із матеріалів
справи встановлено, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

При вирішенні
позовних вимог ОСОБА_3 судами правильно
визначений характер правовідносин між
сторонами, вірно застосовано норми
матеріального права, що їх регулюють,
повно і всебічно досліджено матеріали
справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи касаційної
скарги не дають підстав для
встановлення неправильного
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Перевіривши
доводи касаційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про її
відхилення та залишення без змін
рішення Борщівського районного суду
Тернопільської області від 03 липня 2014
року та ухвали апеляційного суду
Тернопільської області від 14 серпня 2014
року, оскільки вони є законними та
обґрунтованими.

Доводи касаційної
скарги не дають підстав для
встановлення неправильного
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 10 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 02 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К.
Гримич

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська