У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Долинського районного суду
Кіровоградської області від 25 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 23 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариства комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
указаним позовом, у якому просило
стягнути із ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором станом на 22 жовтня
2013 року у розмірі 204 050
грн 66 коп., яка складається із:
заборгованості за кредитом - 43
494 грн 03 коп., заборгованості за
процентами за користування кредитом - 68
016 грн 84 коп., пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором - 73
989 грн 73 коп, штрафів - 18 550 грн 06 коп.

В обґрунтування позову зазначало, що 19
березня 2008 року між ним та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, згідно з
яким останній отримав кредит у розмірі
45 тис. грн із кінцевим терміном
повернення 19 березня 2024 року
та зобов'язувався повернути кредит,
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в установлені
договором строки. ОСОБА_3 не виконував
зобов'язання за вказаним кредитним
договором, що стало причиною звернення
до суду.

Рішенням Долинського районного суду
Кіровоградської області від 25 лютого
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 23 квітня 2014 року, у
задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати зазначені судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що перевірити
правильність нарахованих сум
заборгованості є неможливим, оскільки
в матеріалах справи відсутні належні
документи на підтвердження розрахунку,
зокрема, в частині погашення
заборгованості за кредитом за рахунок
предмета іпотеки, а також застосував
строк позовної давності.

Проте погодитися із такими висновками
судів не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_3 отримав у
ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредит у розмірі 45 тис.
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15 % на
рік на суму залишку заборгованості,
строком користування до 19 березня 2024
року.

У рахунок забезпечення кредитних
зобов'язань між відповідачем та банком
укладено договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1.

Згідно з розрахунком заборгованості
станом на 22 жовтня 2013 року відповідач
має заборгованість у розмірі 204 050 грн 66
коп.

У матеріалах справи також міститься
копія рішення Долинського районного
суду Кіровоградської області від 4
вересня 2009 року про стягнення із ОСОБА_3
кредитної заборгованості у розмірі 48 896
грн 72 коп. шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
зазначив, що на час ухвалення рішення
заборгованість становила 48 896 грн 72
коп., вартість заставного майна
складала 75 тис. грн, але у розрахунку
заборгованості станом на 23
жовтня 2013 року зазначена обставина не
врахована.

Разом з тим суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то суд з
урахуванням конкретних обставин
справи самостійно визначає суми
заборгованості у зв'язку з порушенням
грошового зобов'язання, не виходячи при
цьому за межі визначеного позивачем
періоду часу, протягом якого, на думку
позивача, мало місце невиконання
такого зобов'язання.

Судом апеляційної інстанції зазначено,
що наданий позивачем розрахунок
заборгованості за кредитним договором
за період з 19 березня 2008 року по 22
жовтня 2013 року не відповідає дійсним
обставин, які встановлені в судовому
засіданні, але, при цьому, не визначає
суми заборгованості у зв'язку з
порушенням грошового зобов'язання.

Крім того, судом одночасно застосовано
строк позовної давності, який
застосовується лише при наявності
відповідної зави та у разі
обґрунтованого позову.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Отже, для застосування судом першої
інстанції позовної давності необхідна
заява відповідача, зроблена ним до
винесення рішення, якої у справі немає.
Також застосування строку позовної
давності можливе лише за наявності
порушення відповідачем прав позивача.
Якщо ж судом встановлено, що
відповідачем не порушено право
позивача, то застосування строку
позовної давності не можливе, а
необхідно відмовляти у задоволенні
позовних вимог саме з підстав
необґрунтованості позовних вимог.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
суди на вказані вимоги закону та
обставини справи уваги не звернули та
не врахували їх при вирішенні спору по
суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Долинського районного суду
Кіровоградської області від 25
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 23
квітня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта