Провадження № 4-с/344/75/14
У Х В А Л А

І м е н е м
У к р а ї н и

17 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої – судді
Полсьька М.В.

при секретарі с/з/
ОСОБА_1,

розглянувши цивільну справу за заявою
ОСОБА_2, заінтересована особа –
державний виконавець ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції ОСОБА_3, про
визнання дій державного виконавця ДВС
Івано-Франківського МУЮ в
Івано-Франківській області
неправомірними та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 04.09.2014 року, –

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з скаргою про
поновлення строку на подання скарги до
суду, визнати неправомірними дії
відділу ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції при
винесенні постанови про відкриття
виконавчого провадження, скасування
постанови від 04.09.2014р. про відкриття
виконавчого провадження.

Скаржник скаргу обґрунтував тим, що
постановою державного виконавця від
04.09.2014р. було відкрито виконавче
провадження на виконання виконавчого
листа виданого Івано-Франківським
міським судом 16.11.2011 року, про стягнення
з ОСОБА_2 на користь ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
коштів в сумі 11328.6 грн., 30грн. витрат на
ІТЗ, однак при відкритті провадження та
подальших дій суб’єкт оскарження не
дотримався вимог законодавства, з
підстав зазначених в скарзі.

Скаржника вимоги скарги підтримала,
просила їх задовольнити та подала
заяву про розгляд скарги без її участі.

Представник суб'єкта оскарження в
судове засідання не з’явився,
належним чином отримав повістку про
виклик до суду, причини неявки суду не
повідомив.

Дослідивши письмові матеріали справи,
судом встановлено, що спір між
сторонами виник з приводу дій
державного виконавця при примусовому
виконанні судового наказу №0907/2н-2735/2011,
виданого Івано-Франківським міським
судом 16.11.2011 року.

Судом встановлено, що постановою
державного виконавця відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції ОСОБА_3 від 04.09.2014р.
було відкрито виконавче провадження на
виконання судового наказу №0907/2н-2735/2011,
виданого Івано-Франківським міським
судом 16.11.2011 року про стягнення з ОСОБА_2
на користь ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
коштів в сумі 11328.6 грн. (ВП 44602735) (а.с.5,7).
Надано добровільний термін виконання
– 7 днів. Стягувачем подано заяву про
примусове виконання рішення 03.09.2014
року.

Дану постанову державного виконавця
скаржником отримано 16.09.2014 року (а.с.6).

Однак скаржник вказує в скарзі на те, що
при відкритті провадження та подальших
дій суб’єкт оскарження не дотримався
вимог законодавства. Дані доводи є
обґрунтованими, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються Законом
України “Про виконавче провадження”
(далі Закон). Вказаний нормативний акт є
спеціальним по відношенню до інших
нормативних актів при вирішенні
питання щодо оцінки дій державного
виконавця.

На підставі ст..19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, в тому числі за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення. У заяві
про відкриття виконавчого провадження
стягувач вправі зазначити відомості,
що ідентифікують боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню рішення
(рахунок боржника, місце роботи чи
отримання ним інших доходів,
місцезнаходження його майна тощо), а
також шляхи отримання ним коштів,
стягнутих з боржника. У заяві про
відкриття виконавчого провадження
щодо виконання рішення про майнове
стягнення стягувач має право просити
державного виконавця накласти арешт на
майно та кошти боржника та оголосити
заборону на його відчуження.

Як слідує зі ст..20 цього ж закону
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

При цьому, за вимогами ст..22
цього ж закону виконавчі документи
можуть бути пред'явлені до виконання в
такі строки: посвідчення комісій по
трудових спорах, постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про
адміністративні правопорушення, -
протягом трьох місяців; інші виконавчі
документи - протягом року, якщо інше
не передбачено законом. Строки,
зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються для: виконання
судових рішень - з наступного дня після
набрання рішенням законної сили чи
закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а в разі якщо
судове рішення підлягає негайному
виконанню, - з наступного дня після
його постановлення.

Як вбачається з судового наказу,
№0907/2н-2735/2011, виданого
Івано-Франківським міським судом 16.11.2011
року він набрав чинності 08.02.2012 року,
строком пред’явлення до 09.02.2013 року
(а.с.7 зв.).

Згідно ст..25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова. Копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові. Постанова про відкриття
виконавчого провадження може бути
оскаржена сторонами у десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Отже, державний виконавець
при відкритті виконавчого провадження
повинен був перевірити строк
пред’явлення виконавчого документу до
виконання, а як слідує зі ст..24 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відмовляє у
прийнятті до провадження виконавчого
документа, строк пред'явлення для
примусового виконання якого
закінчився, про що виносить відповідну
постанову. Стягувач, який пропустив
строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання, має право
звернутися із заявою про поновлення
строку пред'явлення до суду, який
видав виконавчий документ, або до
суду за місцем виконання. Суд
розглядає таку заяву в десятиденний
строк, якщо інше не передбачено
законом.

Як вбачається з матеріалів
справи органи ДВС не вказували на
процесуальні документи суду про
поновлення строку за заявою стягувача,
окрім того, судом оглянуто матеріали
справи 0907/2-н-2735/2011, і встановлено, що
судовий наказ отримано стягувачем ще
16.02.2012 року, ухвали про поновлення
строку пред'явлення до суду, який
видав виконавчий документ,не має в
матеріалах справи.

А тому дії суб’єкта
оскарження є неправомірними в частині
відкриття провадження на виконання
виконавчого листа виданого
Івано-Франківським міським судом 16.11.2011
року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
коштів в сумі 11328.6 грн.

Оскарження рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби має відбуватися
згідно зі статтею 13 Закону України «Про
державну виконавчу службу», частиною
третьою статті 6, частиною першою
статті 12, статтею 82 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про державну виконавчу службу» дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені до
вищестоящої посадової особи або до
суду у порядку, встановленому законом.
Незважаючи на те, що в цій статті не
зазначено можливість оскарження
рішення державного виконавця, іншими
статтями цього Закону та інших
законодавчими актами передбачено
можливість оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця.
Так, згідно з частиною третьою статті 6
Закону України «Про виконавче
провадження» рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом, а
відповідно до частини першої статті 12
цього Закону сторони виконавчого
провадження мають право оскаржувати
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця з питань
виконавчого провадження у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до статей 383, 384 ЦПК та статті
82 Закону України «Про виконавче
провадження» скарги на рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або начальника відділу державної
виконавчої служби, державних
виконавців і посадових осіб
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України та
відділів державної виконавчої служби
(далі – ВДВС) Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці ОСОБА_3,
обласного, Київського та
Севастопольського міських управлінь
юстиції, що стосуються виконання
судових рішень, подаються до суду, який
видав виконавчий документ.

У разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов’язує державного виконавця або
іншу посадову особу ДВС задовольнити
вимогу заявника та усунути порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наведеного, відповідно до
Закону України „Про виконавче
провадження”, ст. ст. 60, 209-210, 383-387 ЦПК
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії
державного виконавця ВДВС
Івано-Франківського міськогоу
правління юстиції ОСОБА_3 стосовно
відкриття виконавчого провадження про
стягнення ОСОБА_2 за судовим наказом
№0907/2н-2735/2011 року.

Скасувати постанову ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції від 04.09.2014 року про
відкриття виконавчого провадження по
стягненню з ОСОБА_2 на користь ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
заборгованості за комунальні послуги
(ВП №44588948).

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається через Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя

Польська М.В.