Золотоніський міськрайонний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3759/14-ц

номер провадження 2/695/1302/14

03 листопада 2014 року
м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд
Черкаської області в складі:

головуючого судді Матвієнко М.В.,

при секретарі Овдієнко Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Золотоноша справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про припинення права на частку у
спільному майні та визнанні права
власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Золотоніського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
припинення права на частку у спільному
майні та визнанні права власності.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує
тим, що відповідно до договору
купівлі-продажу від 20.09.2000р. він, ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір
купівлі-продажу частини будинку,
відповідно до якого вони купили 9/50
частин житлового будинку з відповідною
частиною надвірних споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_1. Таким чином,
вони стали власниками по 9/250 частки
вказаного будинку. Згідно до рішення
Золотоніського міськрайонного суду
від 15.03.2013 року власником 9/250 частки, яка
раніше належала ОСОБА_5, після її смерті
за правом спадкування став її чоловік
ОСОБА_6 02.07.2014 року ОСОБА_6 за договором
дарування подарував ОСОБА_1 належні
йому 9/250 частки вказаного будинку, в
даний час ОСОБА_1 є власником 9/125 частин
вказаного будинку (9/250 + 9/250). В даний час
спільне володіння та користування
майном неможливо, сторони не можуть
дійти до згоди щодо володіння та
користування майном. Крім того, частки
відповідачів є незначними. Будинок не
можливо розділити у натурі із
видділенням кожному співвласнику
окремої частки, придатної для
проживання із відповідним дотриманням
будівельних та санітарних норм. Усі
співвласники-відповідачі мешкають та
зареєстровані за іншими адресами,
мають у власності інше нерухоме майно
для проживання. Вказане спірне
приміщення на протязі більше 14 років
використовувалось як нежиле, є вітхою
будівлею, без води та опалення. Тому, у
відповідності до ст. 365 ЦК України
просив припинити право власності
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, стягнувши на
їх користь суму компенсації вартості
частки, оскільки ніякої шкоди
інтересам співвласників чи членів їх
родин припинення права власності не
завдасть, оскільки будинок ніколи ними
не використовувався для проживання,
вони ніколи у будинку не були
зареєстровані. Також ОСОБА_1 просив
визнати за ним право власності на 27/250
часток будинку з відповідною частиною
надвірних споруд, які належать ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки іншим чином
вони не можуть врегулювати дане
питання, так як договір купівлі-продажу
від 20.09.2009 року не був зареєстрований в
Золотоніському інвентар бюро.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
наполягав на задоволенні позовних
вимог у повному обсязі за винятком
стягнення з нього на користь
відповідачів вартості частки у
спільному майні, оскільки дане питання
між сторонами врегульоване та вартість
часток ним компенсована.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги визнав у повному обсязі
та не заперечував проти їх задоволення,
а саме проти припинення його права
власності на 9/250 частки у спільному
майні, а саме будинку АДРЕСА_1 та
визнання права власності на 9/250 часток
за позивачем, оскільки ним отримана від
ОСОБА_1 грошова компенсація вартості
його частки у будинку, про що він надав
суду письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги визнав у повному обсязі
та не заперечував проти їх задоволення,
а саме проти припинення його права
власності на 9/250 частки у спільному
майні, а саме будинку АДРЕСА_1 та
визнання права власності на 9/250 часток
за позивачем, оскільки ним отримана від
ОСОБА_1 грошова компенсація вартості
його частки у будинку, про що він надав
суду письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, але надала суду заяву про
розгляд справи без її участі, де
позовні вимоги визнала у повному
обсязі та не заперечувала проти їх
задоволення, а саме проти припинення її
права власності на 9/250 частки у
спільному майні, а саме будинку АДРЕСА_1
та визнання права власності на 9/250
часток за позивачем, оскільки нею
отримана від ОСОБА_1 грошова
компенсація вартості її частки у
будинку, про що вона також надала суду
письмову заяву.

Суд, вислухавши позицію сторін,
дослідивши матеріали справи вважає, що
позов підлягає до задоволення,
оскільки відповідно до договору
купівлі-продажу від 20.09.2000р. ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили
9/50 частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд,
що знаходиться в АДРЕСА_1. Відповідно до
п. 4 вказаного договору Покупці
набувають право власності на вказану
частину житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд
з моменту посвідчення договору
приватним нотаріусом. Таким чином, вони
стали власниками по 9/250 частки
вказаного будинку.

Згідно до рішення Золотоніського
міськрайонного суду від 15.03.2013 року
власником 9/250 частки, яка раніше
належала ОСОБА_5, після її смерті за
правом спадкування став її чоловік
ОСОБА_6 02.07.2014 року ОСОБА_6 за договором
дарування подарував ОСОБА_1 належні
йому 9/250 частки вказаного будинку, в
даний час ОСОБА_1 є власником 9/125 частин
вказаного будинку.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

Оскільки частки відповідачів є
незначними, будинок не можливо
розділити у натурі із видділенням
кожному співвласнику окремої частки,
придатної для проживання із
відповідним дотриманням будівельних
та санітарних норм та в даний час
спільне володіння та користування
майном є неможливим, тому, у
відповідності до ст. 365 ЦК України може
бути припинене право власності ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на належні їм по 9/250
частин даного будинку, оскільки ніякої
шкоди інтересам співвласників чи
членів їх родин припинення права
власності не завдасть, зважаючи на те,
що вони ніколи у будинку зареєстровані
не були, мають у власності інше
нерухоме майно для проживання та
позивачем сплачена на їх користь
грошова компенсація вартості їх частки
у будинку, проти чого не заперечували і
самі відповідачі.

Згідно ч.1 ст. 128 ЦК УРСР від 18.07.1963 року
право власності (оперативного
управління) у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором.

Згідно ст. 227 УРСР від 18.07.1963 року,
яка була чинною на момент укладення
договору купівлі-продажу від 20.09.2000р.
договір купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією із сторін є
громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне недійсність договору. Договір
купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до п. 4 договору купівлі
продажу від 20.09.2000р. покупці набувають
право власності на вказану частину
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних споруд з моменту
посвідчення договору приватним
нотаріусом. Однак, цей договір підлягає
реєстрації у Золотоніському
інвентарбюро.

Суд приходить до висновку про
можливість задоволення позову,
враховуючи, що відповідачі фактично
були власниками 27/250 частин житлового
будинку із відповідною частиною
надвірних споруд, що розташований по
АДРЕСА_1 з моменту нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
від 20.09.2000р., але не зареєстрували своє
право відповідно до вимог чинного на
той час законодавства. В такому випадку
у суду маються підстави для
задоволення позову, а саме визнання
права власності за позивачем ОСОБА_1 на
27/250 частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд,
що знаходяться в АДРЕСА_1 та належали
відповідачам на праві власності.

На підставі ст.ст. 355-357, 365, 392 ЦК України,
ст. 227 УК УРСР (1963р). Керуючись ст.ст. 10, 60,
88, 174, 212, 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 9/250
частки у спільному майні, а саме
будинку АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 9/250
частки у спільному майні, а саме
будинку АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 9/250
частки у спільному майні, а саме
будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
27/250 частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд,
що знаходяться в АДРЕСА_1, які належали
ОСОБА_4 (9/250), ОСОБА_2 (9/250), ОСОБА_3 (9/250).

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду Черкаської
області через Золотоніський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя
М. В. Матвієнко

Повний текст рішення
виготовлено 07 листопада 2014р.