Справа №583/2543/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Білера П. П.Номер
провадження 22-ц/788/2036/14 Суддя-доповідач -
Собина Категорія - 39
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Маслова В.
О.

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 25 вересня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи - Охтирська міська державна
нотаріальна контора, Охтирська міська
рада, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

про визначення ідеальних часток у
спільному майні співвласників та
визнання права власності на частину
спадкового майна, -

ВСТАНОВИЛА:

03 липня 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом, який
уточнив в ході судового розгляду
справи і остаточно свої вимоги
мотивував тим, що у 2008 році його та
відповідачки ОСОБА_3 батьки ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 здійснили обмін
будинковолодіння за адресою АДРЕСА_5 на
квартиру АДРЕСА_1 де почали проживати
постійно. Фактично з моменту вселення
батьків до спірного будинковолодіння
за вказаною вище адресою він проживав
разом зі своїми батьками однією сім'єю.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати ОСОБА_8,
після її смерті відкрилася спадщина за
законом, але її спадкоємці - чоловік
ОСОБА_7, донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 не
подавали до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини. Після смерті
матері він залишився проживати у
спірному будинковолодінні разом із
батьком ОСОБА_7, тоді як відповідач
ОСОБА_3 зі своєю родиною проживала
окремо. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року
їх батька ОСОБА_7 він подав заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини. Саме тоді він дізнався про те,
що за життя батько залишив заповіт на
все майно, що йому належало при житті,
на ім'я своєї доньки ОСОБА_3. Тому просив
постановити рішення, яким визначити
ідеальні частки ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року в праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
рівними по 1/2 частці за кожним, визнати
за ним право власності на 1/2 частину
спірної квартири в порядку спадкування
після смерті матері ОСОБА_2

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 25 вересня 2014
року було частково задоволено позовні
вимоги та визнано за ОСОБА_2 право
власності на квартиру за адресою
АДРЕСА_1 в розмірі 1/4 частини в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року. Визнано за ОСОБА_3 право власності
на квартиру за адресою АДРЕСА_1 у
розмірі 3/4 частини в порядку
спадкування за заповітом після смерті
батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року. В задоволенні інших позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з
відповідачки на користь позивача
судові витрати по справі в сумі 121 грн.80
коп.

Позивач ОСОБА_2 не погодився з рішенням
місцевого суду і оскаржив його в
апеляційному порядку і, посилаючись на
незаконність, необґрунтованість
ухваленого рішення, на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що місцевим судом
безпідставно визнане за ним право
власності в порядку спадкування після
смерті матері лише на 1/4 частину, а не на
3/4 частину, а також безпідставно
визнане право власності на 1/2 частини
майна за відповідачкою. В той же час, як
вона з такими вимогами до суду не
зверталась.

Відповідачка ОСОБА_3 також оскаржила
рішення суду в апеляційному порядку і
зазначала про те, що позивач не прийняв
спадщину після смерті матері, оскільки
не був зареєстрований за місцем її
проживання, не проживав разом із
спадкодавцем на момент смерті
останньої та із заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори не
звертався. Просила постановити
рішення, яким змінити рішення суду і
скасувати його в частині задоволення
вимог ОСОБА_2, а право власності на усе
спадкове майно визнати за нею.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апелянтів та їх представників,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав:

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3
є дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ( а.с.6, 30-33).
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували в шлюбі з 20
липня 1974 року, що підтверджується
записом акту про укладення шлюбу № 204
(а.с.267).

За час подружнього життя батьків
сторін на ім'я ОСОБА_7 була придбана
квартира АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі продажу квартирі від
11 липня 2008 року та Витягом про державну
реєстрацію прав (а.с.34,274,275).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.25).

На час її смерті зареєстрованими за
адресою АДРЕСА_1 значились чоловік
померлої - ОСОБА_7 та її донька ОСОБА_3
Син померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_2 на час
смерті матері значився зареєстрованим
за адресою АДРЕСА_5 (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_2, який є
спадкоємцем померлої за законом, із
заявою про прийняття спадщини після
смерті матері відповідно до вимог
передбачених ст.1269 ч.1 ЦК України до
нотаріальної контори не звертався, а
спадкоємці за законом ОСОБА_7 та ОСОБА_3
вважаються такими, що прийняли
спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК
України і із заявами про відмову від
спадщини до нотаріальної контори також
не звертались і спадкова справа після
смерті ОСОБА_8 не заводилась.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.7).

За життя ОСОБА_7 склав заповіт від 11
липня 2008 року, яким усе належне йому
майно заповідав ОСОБА_3 (а.с.35-37).

19.05.2014 року ОСОБА_3 звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті батька
ОСОБА_7 за заповітом, а позивач ОСОБА_2
звернувся до нотаріальної контори
13.06.2014 року із заявою про прийняття
спадщини за законом (а.с.57, 59, 72).

Згідно зі ст.1221 ЦК України місцем
відкриття спадщини є останнє місце
проживання спадкодавця.

Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи
згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо) у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Місце
проживання необхідно відрізняти від
місця перебування фізичної особи,
тобто місця, де вона не проживає, а
тимчасово знаходиться.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269
ЦК України).

У пунктах 3.1, 3.13, 3.15, 3.21, 3.22 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
року № 296/5, який діяв на час відкриття
спадщини після померлої ОСОБА_8,
визначено, що право на спадкування
здійснюється спадкоємцями шляхом
прийняття спадщини або її неприйняття.
Для прийняття спадщини чи відмови від
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини. Якщо
спадкоємець протягом шести місяців не
подав до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини, він вважається
таким, що не прийняв спадщину.
Спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 Цивільного
кодексу, він не заявив про відмову від
неї. У разі відсутності у паспорті
такого спадкоємця відмітки про
реєстрацію його місця проживання
доказом постійного проживання із
спадкодавцем можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, відповідного органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець на день смерті спадкодавця
проживав разом із цим спадкодавцем.

Оскільки судом встановлено, що
спадкодавець ОСОБА_8 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року і при вирішенні спору
необхідно застосовувати норми ЦК
України 2003 року, тому при визначенні
питання про прийняття спадкоємцем
спадщини необхідно з'ясувати не факт
фактичного вступу в управління
спадщиною, а факт постійного
проживання спадкоємця разом із
спадкодавцем. В п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року № 7 вказано: якщо
постійне проживання особи зі
спадкодавцем на час відкритт спадщини
не підтверджено відповідними
документами, у зв'язку з чим нотаріус
відмовив особи в оформленні спадщини,
спадкоємець має право звернутися в суд
із заявою про встановлення факт
постійного проживання зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини, а не про
встановлення факту прийняття спадщини.

В той же час, ОСОБА_7 із заявою про
прийняття спадщини після смерті матері
до нотаріальної контори не звертався,
нотаріусом не виносилась постанова про
відмову у видачі свідоцтва про право на
спадщину, з вимогами про встановлення
факту постійного проживання зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
до суду не звертався, а тому визнання
рішенням суду за ним права власності на
спадкове майно без попереднього
встановлення зазначеного факту є
передчасним.

Помилково також місцевий суд визначив
і розмір частки у спадковому майні
право на яке міг би мати позивач, за
умови встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини. Так, місцевим судом
встановлено, що спадкоємцями померлої
ОСОБА_8 за законом були її чоловік
ОСОБА_7 та діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Квартира АДРЕСА_1 є спільним майном
подружжя, а тому відповідно до ст.ст.60,70
Сімейного Кодексу України їх частки є
рівними по 1/2 за кожним і після смерті
ОСОБА_8 спадщина відкрилась на 1/2
частину зазначеної квартири.
Спадкоємці ОСОБА_7 та ОСОБА_3 прийняли
спадщину відповідно до вимог ч.3 ст. 1268
ЦК України і тому, за умов прийняття
іншим спадкоємцем ОСОБА_2 спадщини
відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України або
шляхом встановлення рішенням суду
факту постійного проживання зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, останній мав право на
спадкування 1/6 частки нерухомого майна,
а не на 1/4 , як встановлено рішенням
місцевого суду.

Також колегія суддів не погоджується з
висновком місцевого суду і щодо
визнання за відповідачкою права
власності на 3/4 частини спадкового
майна, оскільки, із урахуванням норм
статті 1296 ЦК України, свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

Установивши, що ОСОБА_3, у передбачений
законом строк подала до нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
за заповітом після смерті батька
ОСОБА_7, будь-яких перешкод в одержанні
нею в нотаріальній конторі свідоцтва
про право на спадщину не існує і з
вимогами до суду про визнання за нею
права власності на спадкове майно вона
не зверталась, тому місцевий суд, в
порушення вимог передбачених ст.11 ЦПК
України, безпідставно визнав за нею
право власності на частину квартири в
порядку спадкування після смерті
батька.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції щодо визнання за сторонами
права спільної часткової власності на
спадкове майно ґрунтується на
неповному з'ясуванні обставин справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи та неправильному
застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення
місцевого суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п. 1,
3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 25 вересня 2014
року скасувати та постановити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -