АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/1734/13
Справа: № 2-3122/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді -
КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

за участю секретаря -
Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 20 березня 2013 року по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, 3-ті особи ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, про визнання заповіту
недійсним,-

в с т а н о в и л а :

До Жовтневого районного суду м. Харкова
звернувся ОСОБА_10 з позовною заявою до
ОСОБА_4 про визнання заповіту ОСОБА_11,
складеного 18 лютого 2009 року та
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_9,
реєстровий номер 80, недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3
покінчила життя самогубством ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була його рідною
племінницею. Після її смерті він
звернувся до Восьмої Харківської
Державної нотаріальної контори із
заявою про намір прийняти спадщину і
дізнався, що під час свого життя його
племінниця склала заповіт на користь
троюрідної племінниці ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач вважає вищезазначений заповіт
недійсним, оскільки ОСОБА_11 з 1978 року
перебувала на обліку у
психоневрологічному диспансері №3 м.
Харкова, була інвалідом II групи, та на
момент складання заповіту не могла
усвідомлювала своїх дій та керувати
ними.

Рішенням Жовневого районного суду м.
Харкова від 20 березня 2013 року позов
задоволено, визнано недійсним заповіт
ОСОБА_11, складений 18 лютого 2009 року та
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_9,
реєстровий №80.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про відмову в позові, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та таким,
що порушує останню волю заповідача та
права апелянта.

Зазначає, що висновок акту посмертної
судово-психіатричної експертизи №1153
від 21 листопада 2012 року не є
беззаперечним, носить суб'єктивний
характер, та не відповідає дійсному
стану ОСОБА_11 у зв'язку з тим, що оцінка
психічного стану останньої на момент
вчинення правочину заснована лише на
аналізі клінічних характеристик,
оскільки експертній комісії не були
надані всі достатні дані для
об'єктивної оцінки стану ОСОБА_11 , а
саме в момент вчинення правочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, обговоривши доводи
апеляційної скарги та, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Постановляючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що є всі підстави для визнання
заповіту, складеного ОСОБА_11 недійсним.

З таким висновком суду, судова колегія
погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, ОСОБА_11,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за життя 18
лютого 2009 року склала заповіт на
користь ОСОБА_4

Згідно зч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч. З ст. 203 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину
закріплена у ст..204 ЦК України та може
бути спростована насамперед нормою
закону, яка містить відповідну
заборону. У випадках прямо не
встановлених в законодавстві,
презумпція правозгідності правочину
може бути спростована судом.

У розвиток положення про те, що кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
ст..16 ЦК України встановила досить
широкий перелік засобів захисту
цивільних прав та інтересів судом, в
тому числі визнання правочину
недійсним.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Як вбачається з акту Харківської
обласної клінічної психіатричної
лікарні №3 від 21 листопада 2012 року №1153
судово-психіатрічна експертна комісія
дійшла висновку, що ОСОБА_11 в момент
оформлення заповіту 18 лютого 2009 року
знаходилась у стані психічного розладу
за яким була нездатна усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними.

В суді апеляційної інстанції за
клопотанням відповідача була
призначена повторна посмертна
судово-психіатрична експертиза
проведення якої було доручено
експертам Київського міського центру
судово-психіатричної експертизи.

Згідно акту повторної
судово-психіатричної експертизи №722
від 29 серпня 2014 року
судово-психіатрічна експертна комісія
дійшла висновку, що ОСОБА_11 на час
складання заповіту 18 лютого 2009 року
страждала стійким хронічним психічним
розладом у вигляді параноїдної
шизофренії, безперервний перебіг (F20.00)
і за своїм психічним станом, який був
об"єктивно описаний лікарями у
медичній документації, не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини по справі і дав
належну оцінку наданим сторонами
доказам і дійшов правильного висновку
про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Будь яких доказів, які б спростовували
висновки експертів і висновки суду
-відповідач не надала. Опис життєвого
шляху ОСОБА_11 і висновки відповідача
щодо її спроможності усвідомлювати
свої дії в момент укладення заповіту
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вони спростовуються
висновками фахівців у галузі
психіатрії, яким відповідач не є.

Допитані в суді апеляційної інстанції
свідки також не надали пояснень, які б
мали значення для вирішення справи по
суті.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313, 314,315,319,324 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 20 березня 2013 року -залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга може
бути подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя -
Судді -