АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Вербової І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі: Шалапуда Н.П.

за участю:

представника позивача - Гоголь О.Я.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 30 жовтня 2014 року в справі за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
до ОСОБА_2, Приватного акціонерного
товариства «Елопак-Фастів» про
стягнення суми страхового
відшкодування,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ПАТ «СК «АХА
Страхування» звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми
страхового відшкодування в розмірі 2
296,22 грн. та судового збору в розмірі
243,60 грн.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 30.10.2014 року позовні
вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «АХА
Страхування» просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі. Апелянт посилається
на порушення судом норм матеріального
права та на неправильне дослідження,
оцінку доказів зібраних по справі. В
обґрунтування своїх доводів вказує, що
вказана сума відшкодування є
коефіцієнтом фізичного зносу
пошкодженого автомобіля, а тому вона
має право на її відшкодування з винної
особи.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце слухання
справи, в зв'язку з чим на підставі ч. 2
ст.305 ЦПК України судом була винесена
ухвала про розгляд справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
наведені в скарзі доводи та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Справа № 759/11488/14-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/15503/2014Головуючий у
суді першої інстанції: П'ятничук
І.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.Залишаючи позов
без задоволення, суд першої інстанції
виходив з того, що фактичний розмір
заподіяної шкоди укладається в межах
ліміту відповідальності, а тому
відповідач права страхової компанії ні
чим не порушив.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

З матеріалів справи вбачається, що
05.03.2012 року о 11 год. 45 хв. в районі
вул. Межигірській, 25 в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Фольксваген Каравел» д/н
НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та
автомобіля «Хюндай Матерікс» д/н
НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, за
наслідками якої транспортні засоби
отримали механічні пошкодження
відповідно до довідки про ДТП №8973389 (а.
с. 20). Автомобіль «Фольксваген Каравел»
д/н НОМЕР_1 є власністю ПАТ
Елопак-Фастів». На підставі Постанови
Подільського районного суду м. Києва
від 04.04.2012 року ОСОБА_2 визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП України та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 20 неоподаткованих мінімумів
доходів громадян, що складає 340 грн. та
встановлено, що він керував вказаним
автомобілем під час виконання
службових обов'язкові (а. с. 21).
Автомобіль ОСОБА_4 був застрахований в
ПАТ «СК «АХА Страхування» на підставі
договору про добровільне страхування
від 06.04.2011 р. № 1143776/05А. Потерпілий
своєчасно звернувся до страхової
компанії із заявою про сплату
страхового відшкодування. Відповідно
до платіжного доручення №11270 від 21
березня 2012 року ОСОБА_4 було виплачено
6513 грн.78 коп., а на підставі платіжного
доручення №20195 від 11травня 2012 року, ще
2877 грн.30 коп. (а. с. 30-31). Відповідно до
страхового полісу № 2837701,
відповідальність ПАТ Елопак-Фастів»,
яке є власником автомобіля
«Фольксваген Каравел» д/н НОМЕР_1, була
застрахована «СК «Провідна», яка
виплатила позивачу суму страхового
відшкодування в сумі 7 094,86 грн. (а. с. 19,
76-88). Таким чином, різниця сплаченої
суми ПАТ «СК «АХА Страхування»
потерпілій та повернута сума «СК
«Провідна» позивачу складає 2 296,22грн.,
яку позивач і просить суд стягнути з
відповідача, обґрунтовуючи її як суму
фізичного зносу транспортного засобу,
що належить потерпілій.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Законодавець розрізняє поняття "особа,
яка завдала шкоду" та "особа, яка
відповідає за шкоду".

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України
встановлено особливого суб'єкта,
відповідального за завдання шкоди
джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким
суб'єктом є особа, яка на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди тощо) володіє транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе
відповідальності перед потерпілим за
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

В такому випадку обов'язок по
відшкодуванню шкоди покладається на
того власника (володільця) джерела
підвищеної небезпеки, з вини водія
якого завдана шкода, а не безпосередньо
на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає
підстави для висновку про те, що шкода,
завдана внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
водія, який на відповідній правовій
підставі керував автомобілем, що
належить роботодавцю, відшкодовується
власником цього джерела підвищеної
небезпеки, а не безпосередньо винним
водієм.

Враховуючи, що в суді першої інстанції
позивач наполягав на стягненні
вказаного відшкодування саме з ОСОБА_2,
колегія суддів вважає висновки суду
про відмову у задоволенні позову
правильними .

Доводи апелянта про те, що вказана сума
є сумою фізичного зносу транспортного
засобу потерпілого, яку повинен
відшкодовувати саме ОСОБА_2, колегія
суддів вважає безпідставними
враховуючи вищезгадане , а також
враховуючи наступне.

Згідно із ст. 60 ЦПК України, обов'язок
доказування певних обставин лежить на
стороні, яка посилається на них як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Наявність обставин, на які наполягає
позивач, є недоведеними та є підставою
для відмови у позові.

Наполягаючи на задоволенні позову про
стягнення суми відшкодування позивач
посилався на те, що сплатив потерпілій
особі суму страхового відшкодування з
врахуванням суми фізичного зносу
транспортного засобу у розмірі 2
296,22грн., яку і просив стягнути на свою
користь з відповідача.

На підтвердження своїх вимог було
надано розрахунок доплати страхового
відшкодування (а. с. 29) та заказ-наряд
від 24.04.2012 року (а. с. 34).

Разом з тим, відповідно до вказаних
документів, коефіцієнт фізичного зносу
автомобіля потерпілого в останніх не
зазначено.

Таким чином, позивач в обґрунтування
заявлених вимог не надав належних і
допустимих доказів щодо визначення
розміру матеріального збитку, який на
його думку підлягає стягненню.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що висновки суду відповідають
вимогам матеріального та
процесуального права, а наведені в
апеляційній скарзі доводи висновки
суду не спростовують.

За вказаних обставин колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 ст. 308, 313, 314, 315,
325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» відхилити.

Рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
І.М. Вербова

Г.М. Кирилюк