Справа №308/7985/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Дроботя В.В., Власова С.О.,

при секретарі: Чучка Н.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1, та його
представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «
Таврика» Лемеш М.В., на заочне рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 26 вересня 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Таврика» про
визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом, посилаючись на те,
що 2 липня 2012 року позивачем був
укладений договір банківського вкладу
«Ощадний плюс» з видачею купонного
ощадного сертифікату на пред'явника
НОМЕР_1. Договір був укладений строком
на шість місяців. 14 січня 2013 року,
позивач звертався до представника
відповідача у м. Ужгороді про вимогу
повернення вкладу, на що отримав
відповідь від 17 січня 2013 року, що з 20
грудня 2012 року Постановою Нацбанку
України №548 АТ «Банк Таврика»
віднесено до категорії
неплатежеспроможних. Позивач зазначає,
що укладений ним тип Договору не
підпадає під дію ЗУ «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» і
він не може отримати свій вклад через
Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб. При укладанні Договору, позивачу
не було надано інформацію про те, що
даний вид банківського вкладу не
підпадає під дію ЗУ «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб».
Вважає, що його ввели в оману, не
повідомивши, що депозитні сертифікати
на пред'явника не гарантуються Фондом
гарантування вкладів, тому не є
продуктом для масового споживача. В
даному випадку представники
відповідача скористалися умовами
Договору як маркетинговим
інструментом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 26
вересня 2013 року позовні вимоги
задоволено.

Визнано договір банківського вкладу
«Ощадний плюс» з видачею купонного
ощадного (депозитного) сертифікату на
пред'явника НОМЕР_1 від 02 липня 2012 року
недійсним.

Визнано зарахування коштів у сумі 12000
Євро 02 липня 2012 року по фінансовому
документу №23D-59 від 02 липня 2012 року
строковим договором простого
депозитного банківського вкладу,
укладеного ПАТ «Банк Таврика» та
ОСОБА_1.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 18.03.2014
року заяву про перегляд заочного
рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду
уповноважена особа Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ
«Банк « Таврика» Лемеш М.В., подав
апеляційну скаргу на рішення суду
першої інстанції, якою просить
скасувати рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 26 вересня 2013 року та
ухвалити нове рішення, яким просив
відмовити у задоволені позову
повністю.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд
першої інстанції ухвалив рішення
необґрунтовано з порушеннями норм
матеріального та процесуального права,
неповно та неправильно встановивши
обставини, які мають значення для
справи, а висновки суду не відповідають
дійсності та фактичним обставинам
справи.

В судовому засіданні позивач та його
представник просили відхилити
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, юридичну оцінку обставин справи
та повноту їх встановлення у рішенні,
колегія приходить до наступного
висновку.

Як встановлено в судовому засіданні -
02.07.2012 року між ПАТ «Банк «Таврика» та
ОСОБА_1 було укладено договір
банківського вкладу «Ощадний плюс» з
видачею купонного ощадного
сертифікату на пред'явника НОМЕР_1. У
відповідності з зазначеним договором,
позивач передав банку грошову суму у
розмірі 12000 Євро.

14 січня 2013 року, позивач звертався до
представника відповідача у м. Ужгороді
про вимогу повернення вкладу, на що
отримав відповідь від 17 січня 2013 року,
що з 20 грудня 2012 року Постановою
Нацбанку України №548 АТ «Банк Таврика»
віднесено до категорії
неплатежеспроможних.

За ч.1 ст.230 ЦК України, передбачено, якщо
одна зі сторін угоди навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин, що
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), така угода
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона запеперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити здійсненню угоди, або якщо
вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними від 6
листопада 2009 р., правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст.12 ч.2 ЗУ «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», передбачено, що
фінансова установа до укладення з
клієнтом договору про надання
фінансової послуги додатково надає
йому інформацію про: правові наслідки
та порядок здійснення розрахунків з
фізичною особою внаслідок
дострокового припинення надання
фінансової послуги; механізм захисту
фінансовою установою прав споживачів
та порядок урегулювання спірних
питань, що виникають у процесі надання
фінансової послуги та реквізити
органу, який здійснює державне
регулювання ринків фінансових послуг
(адреса, номер телефону тощо), а також
реквізити органів з питань захисту
прав споживачів;

Цієї ж статті ч.4 вбачається, що
«Фінансова установа під час надання
інформації клієнту зобов'язана
дотримуватися вимог законодавства про
захист прав споживачів».

Крім того, з висновками суду першої
інстанції погодитись неможливо
виходячи із наступного.

20 березня 2013 року на підставі постанови
Правління Національного банку України
№97, керуючись вимогами статей 7. 15
Закону України «Про Національний банк
України», ст. 77 Закону України «Про
банки і банківську діяльність», ст. 44
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
етапі 39-1 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців», глави 1 розділу III
Положення про застосування
Національним банком України заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 17 серпня 2012р. (зі
змінами) Правлінням Національного
банку України постановлено рішення про
відкликання банківської ліцензії в AT
«БАНК «ТАВРИКА» та ліквідацію
останнього.

Відповідно до вищевказаної Постанови
Правління Національного банку України
Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
20.03.2013 року прийнято Рішення №16 щодо
припинення здійснення тимчасової
адміністрації в АТ «Банк «Таврика» та
припинення повноваження уповноваженої
особи Фонду на здійснення тимчасової
адміністрації в АТ «Банк «Таврика»
ОСОБА_4 з 21 березня 2013 року.

Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
20.03.2013 року прийнято Рішення №17 про
початок здійснення процедури
ліквідації АТ «Банк «Таврика».

20 березня 2013 року Виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб прийнято Рішення №18 згідно якого
призначено уповноваженою особою Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію АТ «Банк «Таврика»
начальника відділу тимчасової
адміністрації та ліквідації
неплатоспроможних банків ОСОБА_4.

Щодо визнання недійсним договору
банківського вкладу «Ощадний плюс» з
видачею купонного ощадного
сертифікату на пред'явника НОМЕР_1 від
02.07.2012 року таким, що укладений під
впливом обману, необхідно зазначити, що
відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадках навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. Варто врахувати, що обман
стосовно мотиву, тобто щодо
фінансового становища контрагента як
мотиву правочину не може бути
підставою для визнання правочину
недійсним.»

Посилання позивача на те, що договір
укладений ним в наслідок обману не
містить жодних доказів, які б
підтверджували факт введення в оману.

В позовній заяві не наведено жодних
конкретних дій AT «Банк «Таврика», щодо
введення в оману Позивача.

Позивачем не доведено з яким саме
суспільно небезпечним умислом діяли
працівники AT «Банк «Таврика». Оскільки
як видно до умов укладеного Договору
банківського вкладу «Ощадний плюс» з
видачею купонного ощадного
(депозитного) сертифікату на
пред'явника AT «Банк «Таврика» розміщує
ощадні (депозитні) сертифікати на
пред'явника й сплачує їх власникам
проценти за користування коштами.

Більше того, відповідно до п.З ч.4 ст. 26
Закону України «про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
чітко встановлено, що .... Фонд не
відшкодовує кошти за вкладом,
підтвердженим ощадним (депозитним)
сертифікатом на пред'явника, ця
інформація є опублікованою, доступною
та загальновідомою.

Отже, оскаржуваний договір укладений з
дотриманням вимог законодавства
України та не може бути визнаний
недійсним.

Щодо визнання Договору строковим
договором простого депозитного
банківського вкладу необхідно
зазначити, що АТ «Банк «Таврика»
знаходиться в процесі ліквідації.

Відповідно до ст.46 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» з дня призначення
уповноваженої особи Фонду «банківська
діяльність банку завершується
закінченням технологічного циклу
конкретних операцій». АТ «Банк
«Таврика» повернув Національному
банку України ліцензію й не має права
укладати будь- які нові депозитні
договори.

Відповідно до ст.48 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» Уповноважена
особа Фонду може здійснювати
повноваження передбачені ЗУ «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» які є необхідними для завершення
процедури ліквідації банку.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального права, неповно з'ясував
обставини, які мають значення для
справи, його висновки не відповідають
обставинам справи та суперечать
матеріальному закону.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
неправильне застосування норм
матеріального права, та недоведеності
позивачем позову є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію АТ «Банк « Таврика»
Лемеш М.В. - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 26
вересня 2013 року - скасувати, ухвалити по
справі нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її постановлення і може бути
оскаржена на протязі двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги.

Головуючий

Судді