У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Український
інноваційний банк» до ОСОБА_3 про
стягнення безпідставно отриманих
коштів за касаційною скаргою
представників ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 28 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 3 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Український інноваційний
банк» (далі - ПАТ «Укрінбанк»)
звернулося до суду із указаним позовом,
в якому просило стягнути з ОСОБА_3
безпідставно отримані ним грошові
кошти в розмірі 4 912 878 грн 36 коп.

В обґрунтування позову зазначало, що з
30 травня 2002 року ОСОБА_3 працював на
посаді голови правління ПАТ
«Укрінбанк». Інспекційною перевіркою
окремих напрямків діяльності ПАТ
«Укрінбанк» за період з 1 листопада 2005
року по 1 листопада 2009 року, проведеною
Національним банком України,
встановлено, що ОСОБА_3 протягом лютого
- грудня 2006 року та червня 2009 року -
січня 2010 року на підставі складених і
підписаних ним же документів, без їх
погодження із Спостережною Радою ПАТ
«Укрінбанк», отримував грошові кошти в
якості персональної надбавки. Окрім
того, за період його керівництва
ситуація в банку суттєво погіршилася,
ОСОБА_3 неспроможний як голова
правління банку ефективно управляти
ризиками банку. У встановленому
законодавством порядку 24 лютого 2010
року його було звільнено з посади
голови правління ПАТ «Укрінбанк». На
підставі ст. 1212 ЦК України просили
позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 28 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 3
липня 2014 року, позов ПАТ «Укрінбанк»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Укрінбанк» грошові
кошти у розмірі 4 813 813 грн 51
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. У задоволенні решти
позову ПАТ «Укрінбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі представники
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять
скасувати зазначені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ПАТ «Укрінбанк»
відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що отримані ОСОБА_3
кошти у розмірі 4 813 813 грн 51 коп
відповідно до ст. 1212 ЦК України є
безпідставно набутими, у зв'язку з чим
підлягають стягненню. При цьому судами
зазначено, що отримані відповідачем
кошти не підпадають під дію ст. 1215 ЦК
України.

Проте повністю погодитися із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття
(придбання) майна виникають за
наявності трьох умов: 1) має місце
набуття або збереження майна;
2) вказане набуття або збереження
майна здійснено за рахунок іншої особи;
3) має місце відсутність правової
підстави для набуття або збереження
майна за рахунок іншої особи
(відсутність положень закону,
адміністративного акта, правочину або
інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК
України).

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Установлено, що з 30 травня 2002 року по 24
лютого 2010 року ОСОБА_3 працював на
посаді голови правління ПАТ
«Укрінбанк».

Пунктом 7.16.7 статуту ПАТ «Укрінбанк»
визначено, що Спостережна Рада банку
здійснює функції щодо затвердження
видів оплати та матеріального
стимулювання членів правління ПАТ
«Укрінбанк».

Порядок та умови призначення,
нарахування і виплати додаткових видів
заробітної плати працівникам банку, у
тому числі членам правління,
закріплено тимчасовим положенням про
результативну надбавку працівника
системи ПАТ «Укрінбанк». Відповідно до
п. 1.4 положення результативна надбавка
складається із персональної надбавки і
бюджетної (бальної) надбавки.

11 листопада 2009 року Національним
банком України проведено планову
інспекційну перевірку ПАТ «Укрінбанк»
з окремих напрямків діяльності банку
за період з 1 листопада 2005 року по 1
листопада 2009 року відповідно до плану
інспектування. Внаслідок
інспектування встановлено існування у
банку високого рівня кредитного
ризику, неякісне управління якими
призвело до необхідного донарахування
резервів за кредитними операціями
через низьку їх якість. За висновками
Національного банку України від 11
листопада 2009 року № 42-312/2000-21014 Головою
правління банку ОСОБА_3 не організована
та не проведена робота щодо
своєчасного оновлення внутрішніх
документів відповідно до вимог чинних
нормативних актів НБУ, у деякі
внутрішні документи банку з
2002-2007 років не вносились зміни до
відповідних нормативно-правових актів,
не організована робота відповідно до
потреб банка.

Аудиторським висновком щодо перевірки
виплати персональних надбавок у
Головному банку, проведеному ПАТ
«Укрінбанк» з 20 серпня 2010 року по 26
серпня 2010 року встановлено, що ОСОБА_3,
займаючи посаду голови правління ПАТ
«Укрінбанк» незаконно виготовив та
підписав додатки № 2, які долучив до
наказів, у які вніс неправдиві
відомості, у результаті чого отримав
грошові кошти банку у сумі 3 163 464 грн 64
коп та розтратив кошти банку шляхом
протиправного нарахування
персональних надбавок членам
правління та іншим працівникам банку
на суму 2 443 864 грн 55 коп.

Аудиторським висновком щодо перевірки
виплати персональних надбавок в
Головному банку, проведеному ПАТ
«Укрінбанк» 29 серпня 2011 року
встановлено, що «Протягом
лютого-грудня 2006 року колишній Голова
правління ОСОБА_3 у своїй діяльності не
дотримувався вимог п. 7 частини 2
статті 39 Закону України «Про банки і
банківську діяльність», п. 7.16.7 Статуту
банку і п. 1.10 розділу 3 «Положення про
Спостережну Раду»; систематично не
виконував рішень Спостережної Ради,
перевищуючи при цьому свої службові
повноваження; не допускав залучення до
рішень Спостережної Ради погоджених
нею додатків з переліком прізвищ
працівників Банку, в тому числі членів
правління, та з вказанням розміру їх
персональних надбавок; здійснював
заміну погоджених Спостережною Радою
додатків фіктивними додатками, зміст
яких він визначав одноособово; надавав
неправомірні доручення колишньому
головному бухгалтеру залучати в якості
додатків до Наказів сфальсифіковані
ним додатки, які не були погоджені
рішеннями Спостережної Ради».

В обґрунтування позовних вимог ПАТ
«Укрінбанк» зазначав, що призначення
до виплат вказаних видатків банком не
було погоджено з Спостережною Радою
банку, а самі документи не є наказом або
іншим індивідуальним актом органу
управління позивача, що не відповідає
вимогам ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована
система організаційно-розпорядчих
документації. Вимоги до оформлення
документів».

Разом з тим, у порушення ст. 214, 315 ЦПК
України судами не звернуто уваги, що п.
7.27.10. статуту ПАТ «Укрінбанк» від 8
вересня 2005 року та від 29 грудня
2006 року встановлення посадових
окладів, надбавок, застосування
заходів матеріального заохочення
віднесено саме до повноважень голови
правління.

Відповідно до п. 1.3 Тимчасового
положення про результативну надбавку,
затвердженого рішенням правління від 16
лютого 2005 року, протокол № 8
встановлено, що загальна сума витрат на
результативну надбавку визначається
щомісячно Головним банком та
затверджується наказом.

Згідно із п. 3.4 Положення про
результативну надбавку працівника
системи ПАТ «Укрінбанк», погодженого
Спостережною Радою 20 червня 2006 року,
протокол № 27, встановлено, що
персональна надбавка встановлюється у
визначеній сумі у гривнях на певний
термін, але не більше календарного
року, а наказом АТ «Укрінбанк» для
штатних працівників.

Зазначене може свідчити про право
голови правління встановлювати
надбавки своїм наказом у межах
визначеного фонду заробітної плати та
керуючись рішенням Спостережної Ради
про види оплати та стимулювання.

Також судами не звернуто уваги, що
рішення про виплату результативної
надбавки Спостережна Рада приймала
спочатку кожного року терміном на один
календарний рік, а потім щомісяця
узгоджувала рішення Правління про
виплату надбавок.

Таким чином, висновок суду, що
відповідач призначав собі надбавки за
відсутності рішень колегіальних
органів є передчасним. Відсутність
реквізитів на додатках до наказів
голови правління не є підставою
вважати, що таких наказів не існує.
Зазначене не може свідчити, що голові
правління кошти було виплачено
недобровільно або він вчинив
недобросовісно.

Відповідно до п. 7.3.5 статуту ПАТ
«Укрінбанк» щорічно на загальних
зборах акціонерів затверджує річні
результати діяльності, затверджуються
звіти та висновки ревізійної комісії
та зовнішнього аудитора. Без висновку
ревізійної комісії Загальні збори
учасників не мають права затверджувати
фінансовий банк (п. 8.9 статуту).

Судами у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України не звернуто уваги на доводи
відповідача, що оскільки у 2006, 2009, 2010
роках в обов'язковому порядку
загальними зборами акціонерів
затверджувалися річні результати
діяльності банку, фінансові звіти, із
зазначенням витрат на оплату праці, та
найвищий орган управління банку знав
про дійсні розміри витрат на оплату
праці, затвердив їх складову
фінансового звіту, жодних заперечень
не висловив. Зазначене свідчить, що
позивач погоджував своєчасно всі
витрати по оплаті праці.

Також судом не було звернуто уваги, що
Спостережна Рада, вирішуючи питання
про звільнення відповідача у лютому 2010
року відповідно до його заяви про
звільнення у зв'язку з переведенням на
іншу роботу, не дійшла висновку про
наявність інших правових підстав для
звільнення відповідача, як за його
заявою.

Сукупність наведених вище доказів, а
саме локальних актів регулювання
спірного питання, у порушення ст. 212 ЦПК
України належним чином судами
проаналізовано не було, у зв'язку з чим
вони не звернули уваги на положення ст.
97 КЗпП України, згідно якого оплата
може провадитися за результатами
індивідуальних і колективних робіт,
форми і системи оплати праці, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті.

Таким чином, статус спірних коштів
судами належним чином не визначено,
доказів того, що ОСОБА_3 допустив
недобросовісність не надано і не
надано належної оцінки чи не є дії
роботодавця добровільними.

Крім того, судами залишено поза увагою
положення п. 1 ч. 1 ст.
1215 ЦК України, відповідно до якого не
підлягає поверненню безпідставно
набуті заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомога,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною особою або
юридичною особою добровільно, за
відсутності рахункової помилки з ії
боку і небросовісності з боку набувача.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представників ОСОБА_3
- ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 28 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 3 липня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О.
Лесько

В.А.
Черненко