Справа №591/6659/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Янголь Є. В.Номер
провадження 22-ц/788/1978/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 43
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Шевченка В. А. , Лузан Л.
В.

за участю секретаря судового засідання
-Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 09 жовтня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: служба у
справах дітей Сумської міської ради,
ОСОБА_6, про вселення в житлове
приміщення та усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,

в с т
а н о в и л а:

09 вересня 2014 року ОСОБА_4, діючи і в
інтересах свого неповнолітнього сина
ОСОБА_5, звернулася до суду з вказаним
позовом, мотивуючи вимоги тим, що 25
серпня 2007 року вона уклала з ОСОБА_6 -
третьою особою в справі шлюб, від
якого народився син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 21 квітня 2011 року вона з
сином та її мати - відповідач ОСОБА_3
шляхом приватизації набули у спільну
сумісну власність двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1. Вважає, що кожному із
співвласників належить по 1/3 частини
квартири.

Вона, її син та її чоловік ОСОБА_6 як
член сім'ї власника квартири до 20
серпня 2014 року проживали у вказаній
квартирі. Крім них, там проживає її мати
та чоловік матері ОСОБА_8 В квартирі
зареєстровані мати з своїм чоловіком
та вона з сином.

З серпня 2007 року - з часу укладення її
шлюбу з ОСОБА_6 між родинами її та
матері постійно виникали сварки.
Проживши після одруження два місяці в
спірній квартирі, її сім'я залишила
квартиру і потягом шести місяців
проживала окремо, потім повернулись в
спірну квартиру.

Після народження сина ІНФОРМАЦІЯ_2
між їх родинами знов почали виникати
сварки, і вони в серпні 2009 року змушені
були знову залишити квартиру.

Після налагодження стосунків вони
мешкали двома родинами в спірній
квартирі з травня 2010 року по 20 серпня 2014
року.

З серпня 2014 року відносини з
відповідачкою та її чоловіком
загострились, сварки стали
систематичними, з приводу чого вона
зверталась до правоохоронних органів.
Відповідачка стала постійно чинити
перешкоди членам її сім'ї у
користуванні житловим приміщенням, в
зв'язку з чим вони були змушені 20 серпня
2014 року залишити спірну квартиру, яка є
їх єдиним житлом. З цього часу вони
мешкають у родичів і знайомих.

Посилаючись на те, що своїми діями
відповідачка порушує її та сина права
як співвласників квартири та її
чоловіка ОСОБА_6 як члена сім'ї
співвласників квартири на проживання
в ній, просила постановити рішення про
вселення їх до спірної квартири та
зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди
у користуванні зазначеною квартирою.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 30 вересня 2014 року позов
задоволено.

Вселено ОСОБА_4, ОСОБА_6 та їх
неповнолітнього сина ОСОБА_5 до
квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовити за необґрунтованістю.

Зокрема, зазначає, що суд першої
інстанції в порушення норм
процесуального права розглянув справу
без її участі, хоча вона зверталась з
клопотанням про відкладення розгляду
справи з поважних причин - в зв'язку з її
хворобою.

Зазначає, що суд безпідставно вселив
ОСОБА_6 до спірної квартири, оскільки
він не є позивачем в справі, не
звертався з позовом за захистом свого
порушеного права, в квартирі не
зареєстрований, не є членом її сім'ї як
співвласника квартири, згоди на його
вселення до житла вона і її чоловік як
член її сім'ї не давали, а тому права
користування квартирою ОСОБА_6 не
набув.

Посилається також на те, що суду слід
було залучити до участі в справі її
чоловіка ОСОБА_8, вселення позивачів у
спірну квартиру вважає неможливим,
оскільки дочка та її чоловік не несуть
витрати по утриманню житла, постійно
влаштовують сварки, у неї з ними
виникли неприязні відносини, а тому
спільне проживання може призвести до
негативних наслідків.

Зазначає, що перешкод у користуванні
квартирою вона дочці не чинила, дочка
має ключ від квартири, приходить, коли
забажає, сама покинула квартиру, коли
вона почала вимагати, щоб квартиру
залишив ОСОБА_6

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення відповідача та її
представника, які підтримали скаргу з
мотивів, в ній викладених, представника
позивачки, який заперечує проти скарги
та вважає рішення суду вірним,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з
доведеності позову про те, що
відповідачка чинить перешкоди
позивачці та членам її сім'ї у
користуванні квартирою як власністю, а
тому є підстави зобов'язати
відповідачку припинити дії, що
перешкоджають позивачам у праві
доступу до квартири.

Проте такий висновок суду не повністю
узгоджується з обставинами справи та
вимогами матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 25
вересня 2007 року між позивачкою ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 був укладений шлюб, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 (а.с.
9, 10, 12).

25 березня 2011 року ОСОБА_4, її син ОСОБА_5
та її мати ОСОБА_3 отримали свідоцтво
про право власності на житло,
приватизувавши у спільну сумісну
власність двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
свідоцтва про право власності на житло,
витягом з державного реєстру прав
власності від 11 травня 2011 року, копією
паспорту ОСОБА_4 з відміткою про
безоплатну приватизацію житла (а.с.7-8,
59-60).

З довідки КП «Сумижитло» вбачається,
що в спірній квартирі зареєстровані
чотири особи: співвласники квартири
ОСОБА_3, її дочка ОСОБА_4 та онук ОСОБА_5,
чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_8 - громадянин
Росії, який має посвідку на постійне
проживання в Україні і з яким вона
зареєструвала шлюб 14 квітня 1999 року.
Третя особа ОСОБА_6 зареєстрований в
АДРЕСА_2 (а.с. 10, 14, 25, 61-62).

Захист порушеного права здійснюється
на підставі ч. 1 ст. 15, ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК
України, згідно яких кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання; має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, і
припинення дії, яка порушує право.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Ч. ч. 1 - 5 ст. 319 ЦК України передбачають,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав. Власність
зобов'язує.

Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Ч. 1 ст. 368 ЦК України передбачає, що
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України,
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

За приписом ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

З огляду на зазначені положення закону,
власник вправі звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачка відповідно до вказаних вимог
процесуального закону довела, з
матеріалів справи вбачається і не
заперечується відповідачкою, що між
сторонами виникають сварки з приводу
користування спірною квартирою, в
зв'язку з чим позивачка з членами своєї
сім'ї неодноразово залишали квартиру,
на момент звернення з даним позовом до
суду також в ній не проживали.

Відповідач не спростували і тієї
обставини, що в зв'язку з тим, що вона не
впускала в квартиру позивачку з
членами її сім'ї остання в серпні 2014
року двічі зверталась до органів
внутрішніх справ з цього приводу.

В матеріалах справи містяться висновки
дільничного інспектора міліції
Сумського МВ УМВС України в Сумській
області від 26 серпня 2014 року про
результати розгляду звернень ОСОБА_4
від 19 і 20 серпня 2014 року з приводу того,
що 19 серпня 2014 року відповідачка не
впустила членів сім'ї позивачки до
квартири близько 22 год. 20 хв., а 20 серпня
201254 року - близько 17 год. 45 хв. При цьому
опитана з цього приводу ОСОБА_3
пояснила, що по телефону повідомила
дочці, що до квартири їх не впустить і
вона про це їх неодноразово
попереджувала. У висновку працівника
міліції зазначено, що ОСОБА_3 офіційно
попереджено про недопущення сварок і
скандалів відносно ОСОБА_4 та про
відповідальність згідно з законом
(а.с.15-16).

Таким чином, суд прийшов до вірного
висновку про чинення відповідачкою
перешкод у користуванні квартирою
позивачці та її синові, законним
представником якого вона є відповідно
до ч. 1 ст. 242 ЦК України, і доводи
апеляційної скарги в цій частині
висновки суду не спростовують.

Доводи скарги про розгляд справи без
участі відповідачки не спростовують
висновків суду в частині захисту прав
позивачки та її неповнолітнього сина,
оскільки і в засіданні апеляційного
суду не надані докази на
безпідставність позову ОСОБА_4 в цій
частині.

В той же час суд безпідставно
задовольнив позов ОСОБА_4 в частині
захисту порушеного, як вона вважає,
права її чоловіка ОСОБА_6 на підставі ч.
1 ст. 156 ЖК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України,
члени сім'ї власника житлового будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Ч. 1 ст. 405 ЦК України також передбачає,
що члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 СК України,
тобто дружина, діти, батьки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, ч. 1, п. 3
ч. 2 ст. 16 ЦК України, за захистом свого
порушеного права може звернутись саме
особа, яка вважає своє право порушеним.

Ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачає, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України передбачають,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

З ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 119 ЦПК України
вбачається, що позов пред'являється
шляхом подання позовної заяви до суду
першої інстанції; позовна заява
подається в письмовій формі.

Ч. ч. 7, 8 ст. 119 ЦПК України передбачають,
що у разі пред'явлення позову особами,
які діють на захист прав, свобод та
інтересів іншої особи, в заяві повинні
бути зазначені підстави такого
звернення. Якщо позовна заява
подається представником позивача, до
позовної заяви додається довіреність
чи інший документ, що підвереджує його
повноваження.

ОСОБА_6 не є позивачем в даній справі, є
третьою особою, в порядку, визначеному
ЦПК України, в його інтересах саме як
позивача позов ним чи позивачкою не
заявлявся. Довіреність від його імені
на ім'я позивачки в матеріалах справи
відсутня.

Таким чином, у суду першої інстанції не
було правових підстав для задоволення
позову ОСОБА_4 про вселення до спірної
квартири третьої особи в справі - її
чоловіка ОСОБА_6 та зобов'язання
відповідачки не чинити йому перешкоди
в користуванні спірною квартирою,
оскільки права позивачки в цій частині
не можна вважати порушеними, а тому
рішення суду в цій частині задоволення
позову слід скасувати і в задоволенні
позову ОСОБА_4 слід відмовити..

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права; невідповідність
висновків суду обставинам справи,
норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню;
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 312-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 09 жовтня 2014 року в даній
справі в частині вселення ОСОБА_6 в
квартиру АДРЕСА_1 скасувати і в
задоволенні позову ОСОБА_4 в цій
частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -