Справа № 2-699/14 року
Провадження 2/720/529/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
м. Новоселиця

Новоселицький районний суд,
Чернівецької області у складі
головуючого судді Вівчар Г.А.

при секретарі Топала Ю.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

прокурора Бежан М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новоселиця справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,

- про виселення та усунення перешкод у
користуванні житловим будинком, суд,
-

встановив:

Позивач подала до суду позов в якому
зазначила, що їй на праві власності
належить житловий будинок з
господарськими спорудами розташований
по АДРЕСА_1. За даною адресою
зареєстрована та проживає
відповідачка яка перебувала в
зареєстрованому шлюбі з її батьком
ОСОБА_4.

Відповідачка не маючи ніяких прав на
зазначене господарство веде себе
зухвало, постійно чинить перешкоди у
нормальному користуванні житловим
будинком, не допускає її та свого
чоловіка до хати. Із-за чого між ними
часто виникають сварки. З даному
приводу вона неодноразово зверталась
до Новоселицького РВ УМВС України в
Чернівецький області.

Позивач вважає, що відповідачка
порушує її права користуватися,
володіти та розпоряджатися своєю
власністю. Посилаючись на вимоги ст..116,
158,170 ЖК України, просить суд
постановити рішення яким усунути
перешкоди у користуванні нею своєю
власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з
житлового будинку розташованого по
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивачці позов підтримав в повному
обсязі суду додатково пояснив, що він
як чоловік позивачці неодноразово був
свідком того як відповідач зловживала
своїми права, перешкоджала позивачці у
користуванні своїм будинком,
позачиняла всі кімнати, не пускала їх
на подвір'я. З даного приводу вони
неодноразово зверталися до органів
міліції.

Відповідач позов не визнала суду
додатково пояснила, що вона перебувала
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, якій
є батьком позивачці. Разом прожили в
одному господарстві з 1988 року по 2014 рік.
З даного господарства вона нікуди не
виїжджала і не знімалась з обліку, по
даній адресі вона оформила пенсію за
віком, яку отримує з 1988 року. Визнає
обставину що між нею та позивачем
постійно виникали сварки але вона
вважає, що має право на частку в даному
господарстві та просила від позиваці
компенсацію, із-за чого виникали сварки
та скандали. Просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Прокурор в судовому засіданні
представляв інтереси відповідачці,
позовні вимоги не визнав в повному
обсязі, вважає, що заявлені вимоги
позивачці є безпідставними. Просить
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог із-за недоведеністю.

В судовому засіданні наданими
сторонами доказами судом встановлено,
що ОСОБА_2 дівоче прізвища ОСОБА_2
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4 та проживали разом з 1988 року в
господарстві по АДРЕСА_1.

Рішенням Новоселицького районного
суду від 07.04.2014 року справа №325/2014р. шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, розірваний.

ОСОБА_3 є власницею житлового будинку
розташованого по АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину видане
02.04.2008 року, державною нотаріальною
конторою Новоселицького нотаріального
округу.

Відповідно до довідки видане
виконавчим комітетом сільради с.
Ванчиківці, Новоселицького району №801
від 16.07.2013 року господарство по АДРЕСА_1
станом на 1990 - 1991 рік відносилось до
типу колгоспного двору членами якого
були двоє осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_4.

З господарський книги №7 особовий
рахунок НОМЕР_1 вбачається, що в
господарстві по АДРЕСА_1, з 1986 по 1991 рік,
главою колгоспного двору була ОСОБА_7,
членами двору були ОСОБА_4, ОСОБА_2, та
ОСОБА_9.

Прізвища ОСОБА_2, та ОСОБА_9 викреслені
без зазначення причин внесення змін.

Дана обставина зафіксована в
господарський книзі №7 з 1991 року по 1995
рік, в спірному господарстві
зареєстровані та проживали троє осіб
ОСОБА_7, членами двору були ОСОБА_4,
ОСОБА_2.

Допитана в судовому засіданні секретар
сільради с. Ванчиківці, Новоселицького
району, ОСОБА_5 суду показала, що їй не
відома хто та в якому році вніс
виправлення в господарський книзі. Але
їй особисто та зі слів двох свідків які
проживають по сусідству, що
зафіксовано актом опитування сусідів,
було встановлено що ОСОБА_2 дівоче
прізвища якої ОСОБА_2 в господарстві по
АДРЕСА_1 проживає з 1988 року по
теперішній час.

З довідки Управління ПФУ у
Новоселицькому районі №1042 від 29.07.2013
року вбачається, що ОСОБА_2 отримує
пенсію за віком з 29.03.1988 року в с.
Ванчиківці, Новоселицького району.

З висновку Новоселицького РВ УМВС
України в Чернівецької області, по
матеріалах проведеної перевірки від
09.04.2014 року по заяві ОСОБА_3 вбачається,
що ОСОБА_2, перебуває в шлюбі з ОСОБА_4.
ОСОБА_3 проживає в м. Чернівці по
приїзду в с. Ванчиківці, Новоселицького
району в господарстве яке вона
успадкувала після смерті бабусі між
нею та ОСОБА_2 постійно виникають
сварки та скандали з приводу того, що
остання без її дозволу бере садові
інструменти.

12.06.2014 року Новоселицький РВ УМВС
України в Чернівецької області, по
матеріалах проведеної перевірки від
11.06.2014 року по заяві ОСОБА_3 зробила
висновок того що між нею та ОСОБА_2
відбувся конфлікт з приводу
користування господарством яке
успадкувала ОСОБА_3 та в якому проживає
ОСОБА_2 як колишня дружина свого батька.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4
перебували в шлюбі, ОСОБА_4 був сином
померлої ОСОБА_7 якій належав житловий
будинок по АДРЕСА_1, вони спільно
проживали та вели спільне
господарство. Право на проживання у
ОСОБА_2 в господарстві по АДРЕСА_1
виникло з 1988 року, що підтверджується,
показами секретаря сільради, записом з
господарської книги, та довідкою з
пенсійного фонду, вона набула право на
проживання в даному господарстві під
час існування колгоспного двору як
член сім'ї глави колгоспного двору, та
продовжувала проживати та проживає в
даному господарстві по теперішній час..

Суд вважає, що відповідно до вимог
ст..120-123 ЦК УРСР в редакції 1963 року діюча
на час виникнення правовідносин,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають частки в майні
колишнього колгоспного двору тобто в
житловому будинку по АДРЕСА_1.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що стороною не заявлявся
такій позов суд вважає за необхідним
акцентувати увагу сторін по даній
справі на встановлені обставини по
справі.

Суд вважає, що з 02.04.2008 року, тобто з дня
коли позивач зареєстрував своє право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
між сторонами виникли правовідносини з
договору найма житлового будинку.

Згідно з ч.2,3 ст.64 ЖК України, До членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Якщо особи, зазначені в частині
другій цієї статті, перестали бути
членами сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно з ч.1 ст.116 ЖК України, Якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його
не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться
без надання іншого жилого
приміщення.

Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України, До членів
сім'ї власника будинку (квартири)
належать особи, зазначені в частині
другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з ст.60. 131 ЦПК України, Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Всупереч вимогам ст. ст.60. 131 ЦПК
України, позивачка не надала суду
належні та допустимі докази на
підтвердження заявлених нею позовних
вимог.

Суд провівши системний аналіз
зазначених правових норм у сукупності
з наданими позивачем доказами та
поясненнями відповідача дійшов
висновку, що позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів того що
відповідач систематично порушує
правила співжиття, не надано доказів
того що до неї були застосовані заходи
громадського впливу які би були
безрезультатними.

Тому суд дійшов висновку, що в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись ст..10,59,60,61,88, 208-218 ЦПК України,
і на підставі ст.64,116, 156, 157,162 ЖК України,
суд, -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про виселення та
усунення перешкод у користуванні
житловим будинком.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області через
Новоселицкий районний суд в 10-денний
строк з дня проголошення.

Суддя: Вівчар Г.А.