Справа № 2/331/1595/14
№331/5812/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.
Запоріжжя в складі:

головуючого - судді
Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі -
Постарнак М.М.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Запоріжжі справу за
позовом ОСОБА_2 до Запорізької міської
ради про визнання права власності на
гараж за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовною заявою до Запорізької
міської ради про визнання права
власності на гараж НОМЕР_2,
розташований за адресою : АДРЕСА_1, за
набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 20.10.1994 року він придбав за
договором купівлі-продажу капітальний
гараж НОМЕР_2 (площею 30 кв.м),
розташований за вказаною адресою.
Даний договір було укладено з ОСОБА_3 у
присутності свідків, але не був
нотаріально посвідчений.

Згодом продавець ОСОБА_3 виїхав за
межі України, і позивач був позбавлений
можливості посвідчити вищевказаний
договір нотаріально та зареєструвати
своє право власності на гараж у
встановленому законом порядку.

В свою чергу громадянин ОСОБА_3
придбав у такий же спосіб спірний гараж
у ОСОБА_4 за договором від 21.02.1993 року, а
останній - у громадянина ОСОБА_5 за
договором від 12.01.1976 року.

Позивачем також зазначено, що
факт законності побудування спірного
гаражу першим володільцем ОСОБА_5
підтверджується Посвідченням про
право постановки гаража на території м.
Запоріжжя, виданим Управлінням
Головного архітектора в 1954 році, а
також гараж був підключений до
електромережі, необхідної для його
експлуатації.

Позивач ОСОБА_2 вказав, що має намір
зареєструвати своє право власності на
спірний гараж, але не в змозі цього
здійснити через відсутність належних
правовстановлюючих документів як на
сам гараж, так і на відведену земельну
ділянку під ним, у зв'язку з чим
вимушений звернутися до суду та
просить визнати за ним право власності
на вказаний гараж на підставі ст. 344 ЦК
України.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав вимоги
ОСОБА_2 та додатково зазначив, що
позивач володіє спірним гаражем
добросовісно, відкрито та безперервно
на протязі більше 10 років, а з
урахуванням положень пункту 8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України та роз'яснень, вказаних у
постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та
інших речових прав» від 07.02.2014 року №
5 просить даний позов задовольнити.

Представник відповідача до суду не
з'явився, хоча про день, час і місце
судового засідання відповідач
повідомлявся у встановленому законом
порядку. 10.11.2014 року відповідач
надіслав до суду клопотання про
неможливість участі в судовому
засіданні його представника та розгляд
справи за наявними в ній документами.

У зв'язку за даними обставинами суд
розглянув справу на підставі наявних у
ній доказів, за відсутності
представника відповідача.

Суд, вивчивши матеріали справи,
проаналізувавши сукупність наданих
доказів, заслухавши пояснення
представника позивача, приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до дублікату Посвідчення на
право постановки гаражу на території м.
Запоріжжя від 12.06.1974 року, виданого
Управлінням головного архітектора м.
Запоріжжя в 1954 році, громадянину ОСОБА_5
було надано дозвіл на побудову гаражу у
дворі будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно з наданими позивачем договорами
купівлі-продажу спірного гаражу від
12.01.1976 року (а.с.12.), від 21.02.1993 року (а.с.9),
від 20.10.1994 року (а.с.8) відповідно ОСОБА_5
продав гараж ОСОБА_6, який продав його
ОСОБА_3, а останній продав його
позивачеві ОСОБА_2 Вказані договори не
були посвідчені нотаріально та не
проходили державної реєстрації.

Відповідно до завдання Запорізького
підприємства міських електромереж
«Дніпроенерго» від 10.10.1983 року № 2239/13
спірний гараж був підключений до
електромережі, необхідної для його
експлуатації (а.с.10), про що також
свідчить акт інспектора
Держенергонагляду від 03.11.1983 року.

Згідно Звіту про ріелтерську оцінку
майна капітального гаража НОМЕР_2
(площею 30 кв.м), розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, станом на 23.07.2014 року,
ринкова вартість спірного гаража
складає 17000 грн. ( а.с.13-15)

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання, або оспорювання.

Судовий захист цивільних прав та
інтересів, шляхом визнання
відповідного права, гарантується ст. 16
ЦК України, з якої вбачається, що кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

У відповідності до ст.344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Відповідно до ст.397 ЦК України
володільцем чужого майна є особа, яка
фактично тримає його у себе.

Як вбачається із роз'яснень, даних в
пунктах. 9, 13 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК, а також частини
четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке: володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;
володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні, вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна; володіння визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності. Не переривається
набувальна давність, якщо особа, яка
заявляє про давність володіння, є
сингулярним чи універсальним
правонаступником, оскільки в цьому
разі вона може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є
(ч.2 ст.344 ЦК України).

З узагальнення судової практики
розгляду цивільних справ про захист
права власності та інших речових прав,
проведеного Вищим спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, добросовісність як
одна із загальних засад цивільного
судочинства означає фактичну чесність
суб'єктів у їх поведінці, прагнення
сумлінно захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішенні спорів про
набувальну давність суд має
враховувати добросовісність саме на
момент передання позивачу майна (речі),
тобто на початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець, протягом
усього часу володіння майном має бути
впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
його з підстав, достатніх для того, щоб
мати право власності на нього. Другим
важливим критерієм добросовісності є
усвідомлення набувачем незаконності
свого володіння.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України встановлено, що
правила ст.344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.
Оскільки ЦК України набрав чинності з 1
січня 2004 року, норми ст.344 ЦК України
поширюються на правовідносини, що
виникли з 1 січня 2001 року.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Виходячи із вищенаведеного та
враховуючи, що позивач ОСОБА_2
добросовісно заволодів спірним
гаражем НОМЕР_2, розташованим за
адресою: м. Запоріжжя, вул.
Дзержинскього, 67, відкрито та
безперервно протягом більше десяти
років продовжує володіти
(користуватися) цим нерухомим майном,
тому позовні вимоги позивача є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Суд також враховує, що рішення суду, яке
набрало законної сили, про задоволення
позову про визнання права власності за
набувальною давністю є підставою для
реєстрації права власності в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно відповідно до п. 5 ч. 1
ст.і 19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК,
ст.ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого та мешкаю чого за
адресою : АДРЕСА_2, ІПН : НОМЕР_1 право
власності на гараж НОМЕР_2 (площею 30
кв.м), розташований за адресою : АДРЕСА_1,
за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а відповідачем,
представник якого не був присутній в
судовому засіданні - протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:

Н.Г.Скользнєва

11.11.2014