АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/8254/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Виниченко Л.М. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Болотов Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника Публічного акціонерного
товариства Комерційного Банку
«ПРИВАТБАНК» - Шуліка Аліни
Володимирівни на заочне рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 10 квітня 2014 року по цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
Банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись до суду із
вищевказаним позовом ставив питання
про стягнення із ОСОБА_4 заборгованості
за кредитним договором. Оскільки
відповідач не належним чином виконує
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором, допустивши заборгованість,
яка станом на 30.10.2013 року становить 19
524,23 гривень. Та відмовляється у
добровільному порядку повернути
запозичені кошти.

Заочним рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 10 квітня 2014
року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» було задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором від 26.09.2006 року у
розмірі 8 665,94 гривень.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У решті позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішення
суду представник позивача подала
апеляційну скаргу та ставила питання
про зміну заочного рішення в частині
зменшення розміру заборгованості за
кредитом і неустойкою та задоволення
позовних вимог в повному обсязі.
Вказуючи на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Зазначаючи, що вирішуючи питання про
розмір заборгованості за кредитом, суд
не врахував що пунктом 3.2. умов договору
сторони погодили порядок встановлення
кредитного ліміту на платіжну картку.
Відповідач у порядку, встановленому
договором, не надавав позивачу заяв про
незгоду із змінами до договору та про
розірвання договору, а продовжував
користуватися наданою карткою
(здійснював безготівкові розрахунки в
якості оплати за товари), а також
здійснював часткове погашення
заборгованості, тобто фактично
підтвердив свою згоду із таким
збільшенням. Так, як заявлена у позові
сума штрафу залежить від загальної
суми простроченого зобов'язання,
помилкове визначення судом суми
заборгованості за тілом кредиту
призвело до безпідставного зменшення
відсоткової складової штрафу.

Апелянт будучи належним чином
повідомленим про розгляд справи (а.с.
86) не з'явився у судове засідання.

Відповідач про розгляд справи
повідомлявся в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК
України (через оголошення у пресі), у
судове засідання не з'явився,
поважність причин своєї неявки суду не
повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу у їх відсутність
сторін в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Звертаючись до суду із позовом ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» зазначав, що внаслідок
неналежного виконання взятого на себе
зобов'язання за кредитним договором
ОСОБА_4 допустила заборгованість
станом на 30.10.2013 року на загальну суму
19524,23 гривень, яка включає:
заборгованість за кредитом у розмірі
17741,22 гривень, заборгованість по
процентам за користування кредитом в
сумі 377,09 гривень та штраф у розмірі 500
гривень і штраф у процентній складовій
в сумі 905,92 гривень яку і просили
стягнути на їх користь.

Суд першої інстанції ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позовних вимог з урахуванням положень
ст. 525, 526 ЦК України вказував на те. що
відповідач по справі не виконала своїх
зобов'язань щодо повернення коштів,
які були надані позивачем у
відповідності до договору від 26
вересня 2006 року. За умовами якого банк
зобов'язувався надати ОСОБА_4 кредит у
розмірі 1 000 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 2,5 %
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом. А
відповідач зобов'язувалася повернути
наданий кредит у термін до 12.01.2008 року
та сплатити відсотки за користування
кредитом у розмірі 24% річних на суму
залишку. Беручи до уваги, що кредитний
ліміт позивачем було збільшено до 7400
гривень, суд вважав вимоги позивача
щодо стягнення суми кредиту у розмірі
17741, 22 гривень такими що не були
підтверджені, а відтак у відповідності
до вимог ст. 1054 ЦК України вважав що до
стягнення підлягає сума визначена
договором з урахуванням збільшеного
кредитного ліміту, заборгованості по
відсоткам, штрафу як процентної
складової від заборгованості по
кредиту та фіксованої частини штрафу(
7400 + 377,09 + 388,85 + 500 = 8665, 94гривень).

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги,
правильності висновків суду не
спростовують та не діють підстав
вважати, що судом першої інстанції були
порушені норми матеріального права,
які призвели до постановлення
неправосудного рішення.

Розрахунок заборгованості наданий
апелянтом до апеляційної скарги не
може слугувати на підтвердженням
заявлених позовних вимог, так як у
відповідності до вимог ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції під
час розгляду справи у апеляційному
порядку досліджує докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або
в досліджені яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

При цьому слід також відзначити, що як
розрахунок наданий позивачем при
зверненні до суду з позовом так і при
подачі апеляційної скарги підтверджує
факт встановлення при укладенні
договору кредитного ліміту у розмірі 1
000 гривень та збільшення його в березні
2009 року до 7400 гривень ( а.с. 96). Докази про
збільшення суми кредитного ліміту до
17741, 22 гривень ( відповідно до поданого
позову) позивачем надані не були, хоча
у відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» -
ШулікаАліни Володимирівни відхилити.

Заочне рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 10 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення. Може бути
оскаржена в касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: