АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2018/1440/2012
Головуючий І інстанції - Нев»ядомський
Провадження: 22-ц/790/5516/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Коровіна С.Г.,
Овсяннікової А.І.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційними скаргами ОСОБА_3
та Марцинюка Василя Юхимовича, ОСОБА_5
на рішення Київського районного суду м.
Харкова від 15 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до директора
автогаражного кооперативу «Супутник»
Марцинюка Василя Юхимовича, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
частину гаража у порядку спадкування
за законом, усунення перешкод у
користування майном та стягнення
моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання
права власності на частину гаражу у
порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 20 березня 1990 року
рішенням виконкому Київської Ради
народних депутатів м. Харкова його
батька - ОСОБА_8 було затверджено членом
автогаражного кооперативу «Супутник»
(далі - АГК «Супутник») та останнім була
виплачена вартість боксу НОМЕР_1 у
повному обсязі. Згідно реєстраційного
посвідчення, виданого Харківським
міським бюро технічної інвентаризації,
гараж НОМЕР_1 було зареєстровано за
ОСОБА_8 на праві приватної власності на
підставі довідки ГСК кооперативу
«Супутник» № 134 від 7 серпня 1993 року за
реєстровим № 318.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер. Після його
смерті він фактично прийняв спадщину
та використовував гараж НОМЕР_1 за
цільовим призначенням. Разом з тим,
його брат - ОСОБА_3 та матір - ОСОБА_9 не
мали потреби у користуванні гаражем та
не використовували останній взагалі, у
зв'язку з чим 13 жовтня 1995 року вони
звернулись до Восьмої Харківської
державної нотаріальної контори із
заявами про неприйняття спадщини. З
метою документального оформлення
права власності він звернувся до
державної нотаріальної контори, де
йому оформили право власності лише на
1/2 частину гаража, щодо іншої частини
йому порадили звернутись до суду.

Відповідачі протиправно обмежують
його право користування належним на
праві власності майном. У зв'язку з цим
ОСОБА_6 просив суд відновити своє
порушене право на користування
гаражним боксом, зобов'язати директора
АГК «Супутник» Марцинюка В.Ю. та ОСОБА_5
не чинити йому перешкоди у
користуванні гаражним боксом АДРЕСА_2;
визнати за ним право власності у цілому
на гаражний бокс АДРЕСА_2 у порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_8 та визнати недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 10.06.2011 року, видане
Харківською державною нотаріальною
конторою №8 за реєстровим №3-898,
спадкова справа №632/95; визнати
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом від 10.06.2011 року,
видане Харківською державною
нотаріальною конторою №8 за реєстровим
№3-900, спадкова справа №499/2005, стягнути з
відповідачів солідарно моральну шкоду
розміром у 2000 грн.

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою та
просив суд визнати за ним право
власності на 1/2 частину спірного майна,
посилаючись на те, що на час відкриття
спадщини постійно проживав зі
спадкодавцем, про що свідчать дані його
державної реєстрації. Протягом
встановленого законом строку він не
звертався до нотаріальної контори із
заявою про відмову від прийняття
спадщини та продовжував постійно
користуватися належною йому частиною
гаража НОМЕР_1, в якому зберігав належні
йому байдарки, а тому не мав обов'язку
подавати заяву до нотаріальної контори
про прийняття спадщини. Згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого ОСОБА_6, він має право
на 1/2 частки спадкового майна -
гаражного боксу НОМЕР_1, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2. Крім того, вказав,
що на даний час право на користування
майном у рівних частинах має позивач
(на підставі свідоцтва про право на
спадщину) та він (у силу положень ч. 3 ст.
1268 ЦК України).

ОСОБА_3 просив визнати за ним право
власності всього на 1/2 частину
гаражного боксу АДРЕСА_2 в порядку
спадкування за законом після смерті
батьків; зобов'язати ОСОБА_6 не
перешкоджати у користуванні 1/2
частиною гаражу НОМЕР_1, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2; визнати недійсною
заяву про неприйняття ним спадщини,
зареєстровану в книзі обліку вхідної
кореспонденції Восьмої ХДНК 13.10.1995 р. за
№ 11.7/867, як не відповідну нормам ЦК
України.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 15 квітня 2014 року позов
ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину
гаражного боксу АДРЕСА_2 у порядку
спадкування за законом. Відновлено
порушене право ОСОБА_6 на користування
гаражним боксом, зобов'язано директора
АГК «Супутник» Марцинюка В.Ю. та ОСОБА_5
не чинити перешкоди ОСОБА_6 у
користуванні гаражним боксом АДРЕСА_2.
В решті позовних вимог ОСОБА_6 -
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права
власності на 1/2 частину гаражного боксу
АДРЕСА_2 у порядку спадкування за
законом - відмовлено.

Додатковим рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 08 травня
2014 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 про визнання недійсними
свідоцтв про право ОСОБА_6 на спадщину
за законом від 10.06.2011 року, виданих ХДНК
№ 8 за реєстр. № 3-898, № 3-900 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 відмовити, а зустрічний
позов ОСОБА_3 задовольнити, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. В
обґрунтування скарг зазначено, що в
порушення вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України
ОСОБА_6 в уточненій позовній заяві
одночасно змінив предмет позову та
підстави позовних вимог, проте
доповнення позовних вимог новою
вимогою по суті своїй є новим позовом.
Вважає, що судом першої інстанції
безпідставно та в порушення вимог
чинного законодавства було прийнято до
розгляду від ОСОБА_6 уточнену позовну
заяву. Заяви матері - ОСОБА_9 та брата -
ОСОБА_3 від 03.10.1995 р. та 13.10.1995 р. про
неприйняття спадщини не можуть бути
взяті судом до уваги в якості доказів
по справі, оскільки ці заяви були
подані поза межами 6-ти місячного
строку, до того ж не стосуються
спірного гаражного боксу.

Не погоджуючись з рішенням суду,
Марцинюк В.Ю., ОСОБА_5подали апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати
рішення та ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3
задовольнити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
скарг зазначено, що судом першої
інстанції не наведено жодного доказу,
про те, що Марцинюк В.Ю., ОСОБА_5 чинять
перешкоди ОСОБА_3 у користуванні
спірним гаражним боксом НОМЕР_1.
Вважають, що визнання судом
недоведеним нанесення моральної шкоди
визначає недоведеність самого факту
вчинення протиправних дій з їх сторони.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

По справі встановлено, що рішенням
виконкому Київської Ради народних
депутатів м. Харкова від 20 березня 1990
року за № 84-7 ОСОБА_8 було затверджено
членом АГК «Супутник» та останнім була
виплачена вартість боксу НОМЕР_1 /а. с.
13/.

Згідно реєстраційного посвідчення,
виданого Харківським міським БТІ,
гараж НОМЕР_1 було зареєстровано за
ОСОБА_8 на праві приватної власності на
підставі довідки ГСК «Супутник» № 134
від 07 серпня 1993 року за реєстровим № 318
/а. с. 12/.

На час вступу до АГК «Супутник» та
отримання реєстраційного посвідчення
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживали у
зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 /а. с. 11/.

Спадкоємцями за законом після
померлого ОСОБА_8 були його дружина
ОСОБА_9 та сини: ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які
мешкали у АДРЕСА_1.

16 жовтня 1995 року до нотаріальної
контори із заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину звернувся син
померлого ОСОБА_6, який на момент
звернення мешкав у АДРЕСА_1. Його заяву
було прийнято, зареєстровано у Книзі
обліку та реєстрації спадкових справ 16
жовтня 1995 року за порядковим № 1017 та
заведено спадкову справу №632/1995 /а. с. 124
зворот, 128/.

10 червня 2011 року ОСОБА_6 було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті його батька
ОСОБА_8 на 1/3 частину гаражного боксу
АДРЕСА_2.

Як зазначено у цьому свідоцтві,
спадкоємцями померлого ОСОБА_8 є його
дружина ОСОБА_9 в 1/3 частці спадкового
майна та син ОСОБА_3 в 1/3 частці.
Свідоцтво про право на спадщину на 2/3
частки спадкового майна останнім не
видано /а. с. 15/.

10 червня 2011 року ОСОБА_6 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті матері ОСОБА_9,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, на 1/2 частину
належної їй 1/3 частки спірного гаражу.
Як зазначено у цьому свідоцтві,
свідоцтво про право на спадщину на іншу
1/2 частину спірного гаражу не видано /а.
с. 14/.

10 червня 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
видачу додаткового свідоцтва про право
на спадщину. Його заяву було прийнято,
зареєстровано у Книзі обліку та
реєстрації спадкових справ 10 червня 2011
року за порядковим № 994, спадкова
справа № 632/1995 /а. с. 124 зворот/.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
ОСОБА_6 є власником 1/2 частини спірного
гаражу на підставі свідоцтва від 10.06.2011
р. про право на спадщину за законом
після смерті його батька ОСОБА_8 (1/3
частки спірного гаражу) та на підставі
свідоцтва від 10.06.2011 р. про право на
спадщину за законом після смерті
матері ОСОБА_9 (1/6 частки спірного
гаражу) та прийшов до висновку про
визнання права власності на іншу 1/2
частину гаражного боксу у порядку
спадкування за законом після смерті
батька, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_9
подали заяви про неприйняття спадщини
після смерті ОСОБА_8

Також, суд першої інстанції виходив з
того, що Марцинюк В.Ю. та ОСОБА_5 своїми
діями чинять перешкоди ОСОБА_6 у
користуванні гаражним боксом НОМЕР_1, а
доказів на обґрунтування позовних
вимог в частині стягнення з
відповідачів моральної шкоди
позивачем ОСОБА_6 до суду не надано.

Суд відмовив у задоволенні позову
ОСОБА_6 в частині визнання права
власності на гараж у цілому та у
визнанні недійсними свідоцтв про право
на спадщину за законом.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитися не
можна.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року № 7 відносини
спадкування регулюються правилами ЦК
України, якщо спадщина відкрилася не
раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила ЦК Української РСР,
у тому числі щодо прийняття спадщини,
кола спадкоємців за законом. У разі
коли спадщина, яка відкрилася до
набрання чинності ЦК України і строк на
її прийняття не закінчився до 1 січня 2004
року, спадкові відносини регулюються
цим Кодексом.

Відповідно до ст. 22 Кодексу України про
шлюб та сім»ю, майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами
на майно і в тому разі, якщо один з них
був зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 уклали шлюб 10 січня 1971
р. /а.с. 137/.

В період шлюбу з ОСОБА_9 07 серпня 1993 р. за
ОСОБА_8 на праві приватної власності
було зареєстровано гараж НОМЕР_1 /а. с. 12/
та в силу ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім»ю, цей гараж є спільною сумісною
власністю подружжя.

Суд першої інстанції не взяв до уваги,
що після смерті ОСОБА_8 відкрилася
спадщина на 1/2 частину гаражу НОМЕР_1,
який знаходиться у АДРЕСА_2, а не на
гараж у цілому.

Тобто, 1/2 частина гаражного боксу
НОМЕР_1 на праві спільної сумісної
власності подружжя належала ОСОБА_8 та
інша 1/2 частина цього гаражу належала
ОСОБА_9

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 /а. с. 11/ та
після його смерті відкрилася спадщина
на 1/2 частину гаражу НОМЕР_1.

Спадкоємцями ОСОБА_8 за законом були
його дружина ОСОБА_9 та сини: ОСОБА_6 та
ОСОБА_3, які мешкали та були
зареєстровані у кв. АДРЕСА_1. ОСОБА_9 та
ОСОБА_3 прийняли спадщину фактично. До
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини 16.10.1995 р. звернувся
ОСОБА_6 Тобто кожний з них успадкував по
1/6 частині гаражу НОМЕР_1, після смерті
ОСОБА_8, а тому: ОСОБА_9 належало - 1/2+1/6;
ОСОБА_6 - 1/6, ОСОБА_3 - 1/6.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 151/ та
після її смерті відкрилася спадщина на
2/3 частини гаражу НОМЕР_1.

Спадкоємцями ОСОБА_9 за законом були її
сини: ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які станом на
ІНФОРМАЦІЯ_4 мешкали та мешкають у
АДРЕСА_1. Таким чином, вони фактично
прийняли спадщину. Тобто кожний з них
успадкував по 1/3 частині гаражу НОМЕР_1,
після смерті ОСОБА_9, а тому: ОСОБА_6
належить - 1/6+1/3, ОСОБА_3 - 1/6 + 1/3.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що свідоцтво про право на
спадщину за законом від 10.06.2011 р., видане
державним нотаріусом Восьмої
Харківської державної нотаріальної
контори, р/н 3-900, про визнання права
власності за ОСОБА_6 права власності на
1/2 частку спадкового майна після
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 та свідоцтво про право на
спадщину за законом від 10.06.2011 р., видане
державним нотаріусом Восьмої
Харківської державної нотаріальної
контори, р/н 898, про визнання права
власності за ОСОБА_6 права власності на
1/3 частку спадкового майна після
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 слід визнати недійсними.

За вказаних обставин, відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України, колегія суддів
вважає за можливе задовольнити
частково апеляційні скарги, змінити
рішення суду першої інстанції. Позов
ОСОБА_6 задовольнити частково, позов
ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 10.06.2011 р.,
видане державним нотаріусом Восьмої
Харківської державної нотаріальної
контори, р/н 3-900, про визнання права
власності за ОСОБА_6 права власності на
1/2 частку спадкового майна після
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 10.06.2011 р.,
видане державним нотаріусом Восьмої
Харківської державної нотаріальної
контори, р/н 898, про визнання права
власності за ОСОБА_6 права власності на
1/3 частку спадкового майна після
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3

Визнати право власності в порядку
спадкування за законом після батька
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1/6
частину гаражного боксу НОМЕР_1 в
АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 та на 1/6 частину цього
ж гаражу за ОСОБА_3

Визнати право власності в порядку
спадкування за законом після матері
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на 1/3
частину гаражного боксу НОМЕР_1 в
АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 та на 1/3 частину цього
ж гаражу за ОСОБА_3

На час розгляду справи у суді першої
інстанції спірним гаражем
користувався ОСОБА_6 За таких обставин
відсутні підстави вважати, що діями
відповідачів Марцинюка В.Ю. та ОСОБА_5
порушені права ОСОБА_6 на користування
гаражем. Тому в цій частині рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Рішення в частині відмови ОСОБА_6 у
позові про стягнення моральної шкоди
та визнання права власності у порядку
спадкування за законом за ОСОБА_6 на
гараж у цілому підлягає залишенню без
змін. Доказів на підтвердження
заподіяння моральної шкоди ОСОБА_6 не
надано, тому суд правильно відмовив у
задоволенні позову в цій частині.

У зв'язку із скасуванням основного
рішення та необхідністю ухвалення
нового рішення підлягає скасуванню і
додаткове рішення Київського
районного суду м. Харкова від 08 травня
2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Марцинюка
Василя Юхимовича, ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 15 квітня 2014 року залишити в
силі в частині відмови у задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_6.

В іншій частині це ж рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у
повному обсязі.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 10.06.2011 р.,
видане державним нотаріусом Восьмої
Харківської державної нотаріальної
контори, р/н 3-900, про визнання права
власності за ОСОБА_6 права власності на
1/2 частку спадкового майна після
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 10.06.2011 р.,
видане державним нотаріусом Восьмої
Харківської державної нотаріальної
контори, р/н 898, про визнання права
власності за ОСОБА_6 права власності на
1/3 частку спадкового майна після
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3

Визнати право власності в порядку
спадкування за законом після батька
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1/6
частину гаражного боксу НОМЕР_1 в
АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 та на 1/6 частину цього
ж гаражу за ОСОБА_3.

Визнати право власності в порядку
спадкування за законом після матері
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на 1/3
частину гаражного боксу НОМЕР_1 в
АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 та на 1/3 частину цього
ж гаражу за ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Рішення
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -