АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2728/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 33 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. УХВАЛА
27 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЮвшина В. І.суддівГончар Н.
І. , Пономаренка В. В. при секретарі
Рибасюк О.С. Представників
відповідачів Шадхіна М.В., Руденко Л.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_8, ОСОБА_9 на
рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 18 вересня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_8 до
управління МВС України в Черкаській
області, прокуратури Черкаської
області, Державної казначейської
служби України про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями та рішеннями органів досудового
слідства, прокуратури, суду,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до
управління МВС України в Черкаській
області, прокуратури Черкаської
області, Державної казначейської
служби України про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями та рішеннями органів досудового
слідства, прокуратури, суду, мотивуючи
свої вимоги тим, що 24.01.2014 р. він був
затриманий співробітниками СВ
Соснівського РВ УМВС України в
Черкаській області та поміщений до ІТТ
Придніпровського РВ УМВС України в
Черкаській області. Йому було
оголошено про підозру у вчинені
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 341, ч. 1 ст.
294 КК України.

25.01.2014 р. ухвалою судді Соснівського
районного суду Черкаської області
відносно нього, було застосовано
запобіжний захід у виді тримання під
вартою і поміщено до слідчого
ізолятора, де він перебував до 04.02.2014 р.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 04 лютого 2014 року за скаргою
його адвоката апеляційний суд змінив
йому запобіжний захід з утримання під
вартою на домашній арешт строком на 60
днів, зобов'язавши не покидати місце
проживання з 21 години вечора до 06
голини ранку наступного дня та
заборонивши йому приймати участь у
громадських зібраннях. 19.05.2014 року
кримінальне провадження відносно
нього було закрито по реабілітуючих
обставинах.

Незаконними діями органу досудового
розслідування, прокуратури та суду
було порушено та обмежено його
Конституційні права, що завдало йому
моральної шкоди. В зв'язку з викладеним
позивач просив суд стягнути з
Державного бюджету України шляхом
списання з єдиного казначейського
рахунку на його користь моральну шкоду
в сумі 114709,6 гривень.

Рішенням Черкаського районного
суду Черкаської області від 18 вересня
2014 року позов ОСОБА_8 задоволено
частково. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача у
рахунок відшкодування моральної шкоди
10 000 грн. шляхом списання з Державною
казначейською службою України коштів з
відповідного рахунку в межах бюджетних
асигнувань.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням представник ОСОБА_8 подав
апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення
суду першої інстанції ухвалене з
порушенням норм матеріального права та
просить скасувати рішення Черкаського
районного суду м. Черкаси від 18 вересня
2014 року і ухвалити нове рішення, яким
заявлені ним позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність і допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції
відповідає зазначеним вимогам,
оскільки ґрунтується на повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в
сукупності.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_8 до управління МВС
України в Черкаській області,
прокуратури Черкаської області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконними діями та
рішеннями органів досудового слідства,
прокуратури, суду, суд першої інстанції
врахував моральні страждання, які
позивач зазнав у зв'язку з незаконним
притягненням у якості підозрюваного,
тривалості існування запобіжних
заходів і в межах розумності та
справедливості визначив моральне
відшкодування.

Встановлено, що 24.01.2014 р. ОСОБА_8
був затриманий співробітниками СВ
Соснівського РВ УМВС України в
Черкаській області та поміщений до ІТТ
Придніпровського РВ УМВС України в
Черкаській області та йому оголошено
про підозру у вчинені злочинів.

Ухвалою судді від 25.01.2014 р.
Соснівського районного суду
Черкаської області відносно нього,
було застосовано запобіжний захід у
виді тримання під вартою і поміщено до
слідчого ізолятора. 04 лютого 2014 року за
скаргою його адвоката апеляційний суд
Черкаської області змінив йому
запобіжний захід з утримання під
вартою на домашній арешт строком на 60
днів, зобов'язавши не покидати місце
проживання з 21 години вечора до 06
голини ранку наступного дня та
заборонивши йому приймати участь у
громадських зібраннях.

19.05.2014 р. кримінальне провадження
відносно ОСОБА_8 постановою прокурора
прокуратури м. Черкаси закрито за
відсутності складу кримінальних
правопорушень. Таким чином позивач
ОСОБА_8 незаконно перебував під
слідством 116 днів, із яких 12 під днів
вартою.

У відповідності до положень ст. 56
Конституції України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, їх посадових і службових осіб
при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою незалежно
від вини цієї особи. При цьому при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
громадянинові незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органу
державної влади, його посадовими або
службовими особами, зазначений орган
має бути відповідачем у такій справі,
якщо це прямо передбачено відповідним
законом. Якщо ж відповідним законом чи
іншим нормативним актом це не
передбачено або в ньому зазначено, що
шкода відшкодовується державою (за
рахунок держави), то поряд із
відповідним державним органом
відповідачем виступає відповідний
орган Державної казначейської служби
України. Дана позиція узгоджується з
позицією, викладеною в постанові
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» із змінами,
внесеними згідно з постановами Пленуму
Верховного Суду № 5 від 25 травня 2001 року
та № 1 від 27 лютого 2009 року.

ЗУ «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду» встановлює випадки, умови та
порядок відшкодування шкоди
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення,
як обвинуваченого, незаконного взяття
і тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян; незаконного
застосування адміністративного арешту
чи виправних робіт, незаконної
конфіскації майна, незаконного
накладення штрафу; незаконного
проведення оперативно-розшукових
заходів, передбачених законами України
«Про оперативно-розшукову діяльність»,
«;Про організаційно-правові основи
боротьби з організованою злочинністю»
та іншими актами законодавства,
поновлення порушених у зв'язку з цим
трудових, службових, пенсійних,
житлових, інших особистих і майнових
прав, а також визначає органи, на які
покладається вчинення дій по
забезпеченню відшкодування шкоди,
завданої громадянинові, та пов'язані з
цим обов'язки зазначених органів.

Розмір моральної шкоди
визначається судом з урахуванням
обставин справи в межах, встановлених
цивільним законодавством, а її
відшкодування відповідно до частини 1
ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду».

Передбачене ч. 5 ст. 4 ЗУ «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Розмір моральної шкоди
визначається судом з урахуванням
обставин справи в межах, встановлених
цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди
за час перебування під слідством чи
судом згідно з ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

ОСОБА_8 фактично перебував в якості
підозрюваного з 24.01.2014 р по 19.05.2014 р., що
дорівнює трьом місяцям та 26 дню.

П. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» дає роз'яснення
судам, що у випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються в кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати чи неоподаткованим
мінімумом доходів громадян, суди при
вирішенні цього питання мають виходити
з такого розміру мінімальної
заробітної плати, що діє на час
розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд вірно визначив суму в
розмірі 10 000 грн. в якості відшкодування
моральної шкоди завданої позивачу.
Такий розмір моральної шкоди
співмірний з отриманими душевними
переживаннями, втратою нормальних
життєвих зв'язків та змінами в
особистому житті, що потребували від
позивача додаткових зусиль для
організації свого життя та відповідає
вимогам розумності та справедливості.

Посилання апелянта в своїй апеляційній
скарзі про те, що саме сума 114 709 грн. 60
коп. буде відповідати співмірності
завданих йому страждань є
безпідставним, оскільки ґрунтуються
лише на припущеннях, а зазначені
апелянтом обставини глибини отриманих
ним моральних страждань не
підтверджено належними та допустимими
доказами.

Тому вірно встановивши факти і
відповідно їм правовідносини,
постановивши рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права на підставі наявних та наданих
сторонами належних та допустимих
доказів, суд першої інстанції ухвалив
правильне та справедливе рішення.

Інші доводи апеляційної скарги
ретельно перевірені судом апеляційної
інстанції, є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не містять підстав для
скасування чи зміни правильного
рішення, а всі зазначені апелянтом
обставини враховані судом першої
інстанції при визначенні розміру
моральної шкоди..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
18 вересня 2014 року - відхилити, а рішення
Черкаського районного суду Черкаської
області від 18 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає чинності негайно
після її проголошення, але може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів, починаючи з
дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :