Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Писаної Т.О.,
Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду
Київської області від 23 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що відповідно до
Генеральної угоди про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до Умов та правил надання
продукту кредитних карт від 14 серпня 2012
року ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 15
633,78 грн зі сплатою 18,00 відсотків за
користування кредитом на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердила свою згоду на
те, що підписана Генеральна угода разом
із Умовами, правилами та тарифами
складають між нею та банком кредитний
договір.

Однак, відповідач належним чином свої
зобов'язання за вказаним договором не
виконала, а тому станом на 11 лютого 2014
року у неї утворилась заборгованість,
яку позивач просив стягнути у судовому
порядку, у загальному розмірі 27 054,52 грн,
з яких: заборгованість за кредитом - 15
633,78 грн, заборгованість за процентам - 4
275,82 грн, штраф (фіксована частина) -
500 грн, штраф (процентна складова) - 1
264,50 грн, а також штраф згідно з п.
2.2 Генеральної угоди у розмірі 5 380,42 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 29 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 23 липня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове рішення про задоволення
позову. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у
розмірі 27 054,52 грн.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати і залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Судами встановлено та із матеріалів
справи вбачається, що позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_6 заборгованості, яка
виникла у зв'язку неналежним
виконанням нею своїх зобов'язань за
Генеральною угодою про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до Умов та правил надання
продукту кредитних карт від 14 серпня 2012
року.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» вказувало на те, що
відповідач на підставі вказаної угоди
отримала кредит у розмірі 15 633,78
грн зі сплатою 18,00 відсотків річних за
користування кредитом, однак вказані
кошти вчасно не повернула, у результаті
чого у неї утворилася заборгованість у
розмірі 27 054,52 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем не надано доказів укладення
з відповідачем вищевказаної
Генеральної угоди.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і ухвалюючи нове рішення про
задоволення позову, апеляційний суд
виходив із того, що своїми діями
відповідач підтвердила згоду на
отримання банківських послуг шляхом
підписання заяви від 21 березня 2012 року
разом з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжного карткою, що складає між нею
та банком Договір, а тому є підстави для
стягнення з неї заборгованості за
Генеральною угодою від 14 серпня 2012
року.

З таким висновком апеляційного суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк», апеляційний суд вважав,
що між сторонами склалися кредитні
правовідносини на підставі
Генеральної угоди від 14 серпня 2012 року
та Анкети-заяви, підписавши яку
відповідач своїми діями дала на це
згоду.

Однак такого висновку апеляційний суд
дійшов без встановлення фактичних
обставин справи.

Так, відповідно до преамбули наданої
позивачем Генеральної угоди про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до Умов та правил надання
продукту кредитних карт від 14 серпня 2012
року (далі Генеральна угода) її було
укладено з метою створення сприятливих
умов для виконання боржником (ОСОБА_6.)
зобов'язань за кредитним договором від
14 лютого 2007 року, однак відповідний
кредитний договір в матеріалах справи
відсутній і апеляційним судом у
порушення вимог статей 213, 214 ЦПК
України не досліджений. Сама
Генеральна угода, на підставі якої
відповідачеві нарахована
заборгованість у розмірі 15 633,78 грн, не
містить підпису ОСОБА_6 А
підписана нею 21 березня 2012 року
Анкета-заява не містить, даних про
ознайомлення відповідача з умовами
Генеральної угоди, яка датована
пізніше, ніж Анкета-заява. Крім того, ця
Анкета-заява взагалі не містить
інформації щодо виду послуг, який був
обраний ОСОБА_6, строків та обсягів
зобов'язань, які вона зобов'язалась
виконати згідно цієї заяви.

Також, встановивши виконання банком
зобов'язань щодо надання кредитних
коштів, апеляційний суд не вказав,
якими доказами це підтверджено:
перерахування банком коштів на рахунок
торгівельно-сервісної мережі, видача
готівкою в касі банку, перерахування
коштів на рахунок відповідача, тощо.

Враховуючи наведене, обставини щодо
виконання банком зобов'язань по
кредитуванню коштами відповідача не
можна визнати встановленими, оскільки
відповідач не визнає отримання коштів
та взагалі існування відповідних
правовідносин, а банк не надав доказів,
які підтверджують зазначені ним
обставини.

Оскільки апеляційним судом не у повній
мірі встановлені обставини щодо
наявності між сторонами кредитних
правовідносин, то колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення апеляційного суду відповідно
до вимог ч. 3 ст. 338 ЦПК України необхідно
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до цього ж суду.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Апеляційного суду Київської
області від 23 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. ТкачукСудді:
В.С. Висоцька Т.О. Писана О.В. Умнова І.М.
Фаловська