Справа
№ 363/1533/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді Підкурганного
В.В.

при секретарі Подшибякіній
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вишгороді
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Димерська селищна
рада Вишгородського району Київської
області про розподіл спадкового майна
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа - Димерська селищна рада
Вишгородського району Київської
області про розподіл спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2014 року позивачка звернулася
до суду із названим позовом у якому
просила суд визнати за нею право
власності на 3/8 частини будинку АДРЕСА_2
Вишгородського району Київської
області та виділити їй у власність
конкретні приміщення та частину
земельної ділянки пропорційно її долі;
стягнути із відповідачки на її користь
вартість 3/8 частин автомобіля та судові
витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
батько ОСОБА_3 Після його смерті
залишилося спадкове майно, а саме:
частина квартири, частина житлового
будинку, автомобіль, грошові вклади,
залишок коштів на різних рахунках та
інше майно.

У 2001 році ОСОБА_3 склав заповіт, згідно
якого все своє майно заповідав їй,
тобто своїй дочці.

В установлений законодавством
шестимісячний строк вона подала до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини після смерті батька
у зв'язку з чим отримала свідоцтво про
право власності за заповітом на
частину спадкового майна в розмірі ?
часток майна, а саме: на ? від ?
автомобіля та на ? від ? квартири.

Крім неї спадкоємцем за законом після
смерті ОСОБА_3 є його дружина,
відповідачка по справі, яка має право
на обов'язкову долю у спадщині.

Однак, у зв'язку з тим, що між нею та
ОСОБА_2 склалися неприязні відносини
добровільно розділити спадкове майно,
а саме житловий будинок АДРЕСА_2
Вишгородського району Київської
області та земельну ділянку на якій він
розташований неможливо.

Вважає, що вона має право на 3/8 частини
від всього будинку, оскільки
зазначений будинок був придбаний її
покійним батьком за спільні сімейні
кошти під час шлюбу з відповідачкою.

В свою чергу відповідачка ОСОБА_2
скориставшись правом, наданим статтею
123 ЦПК України, звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому
просила визнати за нею право приватної
власності на будинок АДРЕСА_2
Вишгородського району Київської
області та розділити в натурі спадкове
майно, що належало померлому ОСОБА_3, а
саме: за нею визнати право власності в
порядку спадкування на ? частину
автомобіля ЗАЗ ТF698K (НОМЕР_2), а за
відповідачкою право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 15
квітня 1997 року між нею та ОСОБА_3 було
зареєстровано шлюб.

На період укладення шлюбу вона була
власником будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_3

Після укладення шлюбу, в червні 1998 року
вона продала зазначений будинок, а за
отримані кошти придбала житловий
будинок в АДРЕСА_2 Вишгородського
району Київської області, для того щоб
мати змогу проживати в ньому зі своїм
чоловіком ОСОБА_3

Зазначає, що ОСОБА_3 ніяких коштів на
придбання спірного будинку не надавав,
не був включений в якості співпокупця
до договору купівлі-продажу будинку та
не надавав своєї згоди на його
придбання і не був зареєстрований в
зазначеному будинку, хоча там і
проживав.

Після смерті чоловіка вона отримала
свідоцтво на обов'язкову частку в
розмірі 1/8 спадкового майна та на ?
частку автомобіля як спільного майна
подружжя, який був придбаний під час
шлюбу.

Вважає, що іншого спадкового майна
немає, оскільки будинок АДРЕСА_2 був
придбаний за її власні кошти, а
земельна ділянка на серпень 2013 року
взагалі не була приватизована.

У судовому засіданні позивачка за
первісним позовом просила про
задоволення позову із підстав,
викладених у позовній заяві. В свою
чергу відповідачка за зустрічним
позовом та її представник просили суд
прийняти рішення про відмову у
задоволенні первісного позову та про
задоволення зустрічної позовної заяви.

Третя особа по справі - Димерська
селищна рада належним чином
повідомлялася про час, день та місце
розгляду справи, до суду не з'явилася,
однак надіславши на адресу суду заяву
про розгляд справи без її участі.

Заслухавши думку учасників процесу,
дослідивши письмові матеріали справи,
судом зазначається наступне.

У судовому засіданні встановлено, що 15
квітня 1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали
шлюб (а.с. 70).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер (а.с. 6).

Квартира АДРЕСА_1, на час відкриття
спадщини, була спільною частковою
власністю померлого та позивачки за
первісним позовом у рівних частинах
(а.с. 4).

Заповітом від 1 лютого 2001 року ОСОБА_3
заповів все своє майно ОСОБА_1 (а.с. 8).

Згідно примірнику договору
купівлі-продажу від 22 червня 1998 року
ОСОБА_2 продала ОСОБА_4 житловий будинок
АДРЕСА_3 Київської області за 3000 грн.
(а.с. 68).

З примірнику договору від 15 грудня 1998
року вбачається, що ОСОБА_5 придбала у
ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_2 Київської
області за 8800 грн. (а.с. 69).

Відповідно до копії спадкової справи,
ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на
спадщину від 19 березня 2014 року на ?
автомобіля ЗАЗ ТF698K (д.н.з. НОМЕР_1) та на ?
від ? квартири АДРЕСА_1 (а.с. 113-114); на ім'я
доньки померлого, позивачки ОСОБА_1 19
березня 2014 року теж видано свідоцтво
про право на спадщину за законом на ?
від ? того ж автомобіля ЗАЗ ТF698K (д.н.з.
НОМЕР_1) та на ? від ? квартири АДРЕСА_1
(а.с. 113- зворотна сторона, 115).

Листом від 18 липня 2014 року № 1557
Управління Держземагентства у
Вишгородському районі Київської
області повідомлено, що дані про
земельну ділянку по АДРЕСА_2
Вишгородського району Київської
області - відсутні (а.с. 44).

З огляду на встановлені обставини
судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України,
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом (статті 1216-1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України, визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається із матеріалів справи,
померлий ОСОБА_3, у відповідності 1233 ЦК
України заповів все своє майно ОСОБА_7,
позивачці за первісним позовом, яка й
успадкувала частину майна після смерті
батька.

В свою чергу, його дружина, ОСОБА_5,
також, успадкувала частину майна
(обов'язкову частку) після смерті
чоловіка на підставі статті 1241 ЦК
України.

В той же час, відповідно до статті 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

З урахуванням того, що спірний будинок
АДРЕСА_2 набутий подружжям під час
шлюбу, судом зазначається про те, що на
нього поширюється правовий режим
спільної сумісної власності.

Посилання відповідачки за первісним
позовом та її представника на те, що
зазначене майно було придбано нею за її
особисті кошти, отримані від продажу
будинку у с. Литвинівка Вишгородського
району Київської області, не може бути
взято судом до уваги так як і положення
пункту 3 частини 1 статті 57 СК України, у
зв'язку із наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 22 червня
1998 року дійсно продала житловий
будинок АДРЕСА_3 Київської області за
3000 грн., а 15 грудня 1998 року вона ж
придбала будинок АДРЕСА_2 Київської
області за 8800 грн. Тобто, під час
перебування у шлюбі з померлим.

Позивачка та її представник у суді
пояснили, що отримані кошти від продажу
нерухомого майна були у повному обсязі
витрачені на придбання житла у смт.
Димер, при тому, померлий чоловік
жодних витрат, пов'язаних із придбанням
будинку не поніс.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 також посвідчила про те, що вона
продала будинок АДРЕСА_2 ОСОБА_2 за 3000
доларів США, а кошти їй віддавав
покупець будинку ОСОБА_2 у с.Литвинівка.

В той же час, така позиція відповідачки
та її представника, покази свідка
ОСОБА_8 не спростовують юридичні факти,
закріплені у названих договорах
купівлі-продажу, з яких суд робить
висновок про те, що вартість придбаного
майна ОСОБА_2 у смт. Димер майже втричі
перевищує вартість відчуженого нею
будинку по АДРЕСА_3

Зазначені договори є чинними на час
розгляду справи у суді.

В супереч приписам статті 60 ЦПК
України, належних доказів того, що
придбаний 15 грудня 1998 року будинок по
АДРЕСА_2 виключно за її кошти - ОСОБА_2
суду не надала.

У зв'язку із зазначеним не вбачається
законних підстав для задоволення
позовної вимоги ОСОБА_5 за зустрічним
позовом про визнання за нею права
особистої приватної власності на
спірний будинок.

Так само не вбачається законних
підстав для прийняття судом рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_2
про зміну часток, що належать сторонам
по справі, в успадкованому майні, що
належало померлому ОСОБА_3

Адже, зазначені правовідносини
врегульовані у встановленому законом
досудовому порядку, а саме шляхом
видачі нотаріусом свідоцтв про право
на спадщину 19 березня 2014 року як ОСОБА_5
так і ОСОБА_1, які є чинними на час
розгляду справи у суді.

В той же час, судом зазначається про
наявність підстав для часткового
задоволення первісного позову ОСОБА_1 у
зв'язку із наступним.

З урахуванням позиції суду щодо
поширення режиму спільної сумісної
власності у рівних частинах ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_2 Київської
області, заповіту померлого на користь
позивачки за первісним позовом, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_1 також
має право на спадкування частини від
частини зазначеного майна, так як і
ОСОБА_2

З урахуванням змісту статті 1241 ЦК
України, якою у даному випадку,
захищено право відповідачки за
зустрічним позовом на обов'язкову
частку у спадщині після смерті її
чоловіка ОСОБА_9, позовна вимога ОСОБА_1
про визнання за нею права власності на
3/8 частини спірного будинку підлягає
задоволенню.

В той же час, позовні вимоги про
виділення їй у власність конкретних
приміщень того ж спірного будинку та
частину земельної ділянки не є
обґрунтованими та такими що
ґрунтуються на вимогах закону.

Зокрема, матеріали справи не містять
відомостей про зареєстроване у
встановленому законом порядку право
власності на земельну ділянку за
місцем знаходження спірного будинку, а
тому суд констатує про ненадання
належних доказів сторонами по справі
щодо наявності права власності на
землю по АДРЕСА_2

Також, не конкретизованими є вимоги
позивачки про виділення їй у власність
конкретних приміщень у тому ж будинку.
Так як, відповідно до статті 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому, в цій частині позовних вимог, на
переконання суду, законним буде
рішення суду про відмову у їх
задоволенні.

Крім того, не підлягає задоволенню
позовна вимога за первісним позовом
ОСОБА_1 про стягнення із відповідачки
на її користь вартість 3/8 частин
автомобіля, що входив до складу
спадкового майна.

Так, у відповідності до статті 364 ЦПК
України, співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав таку компенсацію,
припиняється з дня її отримання.

Судом зазначається про положення
статті 10 ЦПК України, згідно якої суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом було виконано вказаний обов'язок
при розгляді справи, однак, належних
доказів щодо визначення вартості
автомобіля ЗАЗ ТF698 (д.н.з. НОМЕР_1) суду
не надано, як і не вказано позивачкою
ОСОБА_1 про розмір компенсації, яку вона
хотіла стягнути із ОСОБА_2, тому в цій
частині позову судом не вбачається
підстав для його задоволення.

Що стосується стягнення на користь
ОСОБА_1, то з урахуванням змісту статті
88 ЦПК України, частковому задоволенню
підлягають позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення на її користь судових витрат
із ОСОБА_2

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Димерська селищна рада Вишгородського
району Київської області про розподіл
спадкового майна - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8
частини будинку АДРЕСА_2
Вишгородського району Київської
області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 121 (сто двадцять одна)
грн. 80 коп.

Решта позовних вимог задоволенню не
підлягає.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
Димерська селищна рада Вишгородського
району Київської області про розподіл
спадкового майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя