Справа № 438/975/13
Головуючий у 1 інстанції: Дубель Р.М.
Провадження № 22-ц/783/4799/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Монастирецького Д.І.,
Приколоти Т.І.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 15 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено.

Вирішено стягувати із ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4
частки з усіх видів його заробітку
(доходу) щомісячно, але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
15.07.2013 року і до досягнення сином
повноліття.

Вирішено стягувати із ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 на оздоровлення
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в сумі 500 грн. 00
коп. щоквартально, починаючи з 15.07.2013
року і до досягнення сином повноліття.

Вирішено питання судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_3

Апелянт мотивує апеляційну скаргу тим,
що рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 15 травня 2014 року є
незаконним, прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в провадженні Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області знаходиться цивільна справа за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя та зустрічний позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя. Предметом розгляду даної
цивільної справи є майно, яке належить
на праві спільної сумісної власності
сторонам по справі, в тому числі і
земельна ділянка
несільськогосподарського призначення,
яка розташована в АДРЕСА_1, а також
нежитлова будівля по АДРЕСА_2. А тому, на
думку апелянта твердження позивача
ОСОБА_2 та висновки суду, що
вищезазначене нерухоме майно належить
на праві власності тільки апелянту є
хибними, оскільки позивач є також
співвласником такого.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим,
що він займається підприємницькою
діяльністю, отримує нерегулярний
дохід, відповідно знаходиться в дуже
важкому моральному та матеріальному
становищі. Крім того, апелянт змушений
витрачати кошти на харчування, одяг та
оплату комунальних послуг, винаймати
житло, що вимагає додаткових витрат.
Від утримання сина не відмовляється,
однак вважає, що аліменти у зв»язку з
вище вказаним повинні бути визначені в
твердій грошовій сумі.

Просить рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 15 травня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
стягувати з ОСОБА_3 аліменти на
утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
твердій грошовій сумі в розмірі 500
гривень щомісячно, починаючи з 15 липня
2013 року та до досягнення сином
повноліття.

В судове засідання апелянт ОСОБА_3
тричі поспіль не з»явився, подав суду
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв»язку із перебуванням на
лікарняному.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи. Тому колегія суддів вважає за
можливе провести розгляд справи у
відсутності апелянта ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2 проти мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів прийшла до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11
Постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№11 роз»яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог
закону дотримався лише частково.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Права та обов»язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних
цивільних прав розуміють як закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
закріплений в ст. 16 ЦК України.

На підставі ст. ст.10, 60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Обставини визнані
сторонами, не підлягають доказуванню.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які що мають
значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі.

Законодавство України встановлює
пріоритет інтересів дітей при
вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК
України), а також зобов»язує
дотримуватись засад рівності їх прав
щодо батьків (ст.142 СК України) та
справедливості у врегулюванні
сімейних відносин (ч. 9 ст. 7 СК України).

Пунктом 17 постанови Пленуму
Верховного Суду від 15.05.2006 р. №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачено, що
відсутність домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину є
підставою для звернення до суду з
відповідним позовом того із них, з ким
вона проживає.

Встановлено, що сторони перебували
у зареєстрованому шлюбі, який
розірвано 08 липня 2010 року (а.с.3).

Згідно із свідоцтвом про
народження (а.с.4), від подружнього життя
у сторін народився син, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в книзі записів
актів громадянського стану про
народження зроблено відповідний запис
за № 178.

Син проживає з позивачем ОСОБА_2 та
знаходиться на її утриманні (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_3 працездатний, є
фізичною особою-підприємцем та виконує
обов»язки директора і головного
бухгалтера ПП «Славян-Будсервіс»
(а.с.68-71), тобто має регулярний дохід.

Позивач ОСОБА_2 працює медсестрою у
Бориславській Центральній міській
лікарні, має регулярний дохід, однак їй
важко одній утримувати сина, який з
кожним роком стає старшим та,
відповідно, потребує більших витрат.
Інших джерел для доходу в позивача
немає.

За приписами ст.180 СК України,
батьки зобов'язані утримувати своїх
дітей до досягнення ними повноліття.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.181 СК
України, за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу
батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1 ст. 183 СК України,
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК
України якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Стягнення аліментів у твердій
грошовій сумі є можливим за наявності
певних обставин, що унеможливлюють
сплату аліментів у частці від
заробітку (доходу), та в певних випадках
дозволяє забезпечити певну
стабільність щодо утримання дитини.
Таке стягнення є можливим також і в
тому випадку, коли стягнення аліментів
у частці від заробітку суттєво
порушить інтереси дитини.

Всі ці вимоги були враховані судом
першої інстанції при вирішенні
позовної вимоги про стягнення
аліментів на утримання дитини і
правильно визначено розмір аліментів у
частці від усіх видів заробітку
(доходу) батька.

Посилання апелянта на те, що дохід
від підприємницької діяльності є
нерегулярним (надходить із різною
періодичністю, перервами), мінливий
(його розмір коливається) і тому
аліменти на дитину слід стягувати в
твердій грошовій сумі, колегією суддів
до уваги не приймаються, оскільки окрім
підприємницької діяльності відповідач
має постійне місце праці в ПП
«Славян-Будсервіс» (директор та
бухгалтер). Позивачка заперечила проти
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі. Докази про наявність інших
обставин, що мають істотне значення і
за яких розмір аліментів на дитину міг
би бути визначеним у твердій грошовій
сумі в матеріалах справи відсутні. Не
подані такі і суду апеляційної
інстанції.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції, що з
відповідача ОСОБА_3 підлягають
стягненню аліменти на користь ОСОБА_2
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки
з усіх видів його заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 15.07.2013
року і до досягнення сином повноліття.

Такі висновки суду є вірними та
відповідають положенням норм
матеріального права. Доводи
апеляційної скарги в цій частині
висновків суду не спростовують.

Задовольняючи позовну вимогу про
стягнення аліментів на оздоровлення,
суд виходив з того, що син сторін
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує кожного
року оздоровлення, оскільки має
схильність до простудних захворювань.
Матеріальної допомоги на утримання
сина відповідач не надає, хоча він як
батько зобов»язаний утримувати сина до
досягнення ним повноліття.

Ст. 185 СК України регламентує, що
той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей дитини, її хворобою,
каліцтвом тощо). Розмір участі одного з
батьків у додаткових витратах на
дитину в разі спору визначається за
рішенням суду, з урахуванням обставин,
що мають істотне значення.

Дане положення стосується
особливих обставин, до яких закон
відносить насамперед випадки, коли
дитина, яка знаходиться на утриманні
батьків потребує додаткових витрат на
неї у зв'язку із розвитком певних її
здібностей, страждає на тяжку хворобу,
є калікою. Особливі обставини можуть
бути зумовлені як негативними
факторами, до яких можна віднести тяжку
хворобу дитини, так і позитивними, до
яких можна віднести схильність дитини
до спорту, творчості, мистецтва тощо.
Такі особливі обставини будуть
індивідуальними в кожному конкретному
випадку.

Доказами, що підтверджують наявність
особливих обставин, що спричинили
додаткові витрати на дитину, можуть
бути документи, які свідчать,
наприклад, про витрати на придбання
спеціальних інструментів, призначених
для розвитку здібностей людини,
витрати на навчання дитини у платному
навчальному спортивному закладі, на
додаткові заняття, висновки МСЕК,
довідки медичних закладів та інші
документи, що підтверджують
відповідний стан здоров'я дитини
хвороба, каліцтво, і свідчать про
необхідність додаткових витрат на
лікування, на придбання ліків,
спеціальний медичний догляд,
санаторно-курортне лікування тощо.

З матеріалів справи вбачається, що син
сторін з народження перебуває на
диспансерном обліку в дитячій
поліклініці ЦМЛ м. Борислава. Дитині
потрібне повноцінне харчування,
оздоровлення в санаторно-курортних
умовах м. Трускавця, Моршина та АР Крим.
Дана обставина судом першої інстанції
вірно визначена як особлива, що
спричиняє додаткові витрати.

Однак, задовольняючи позовну вимогу
про стягнення щоквартально на
оздоровлення дитини по 500 грн. 00 коп.,
судом першої інстанції не враховано
вимоги ч. 2 ст.185 СК України про те, що
додаткові витрати на дитину можуть
фінансуватися наперед або покриватися
після їх фактичного понесення разово,
періодично або постійно.

Обов'язок щодо доказування таких
особливих обставин, що спричинили
додаткові витрати законом покладено на
позивача.

Позивачкою не надано суду доказів, що
підтверджують понесені чи заплановані
додаткові витрати на оздоровлення
дитини. Таких доказів позивачем ОСОБА_2
не надано й суду апеляційної інстанції.

Стаття 309 ЦПК України передбачає,
що підставами для скасування рішення
суду першої інстанції з ухваленням
нового рішення або зміни рішення є:
неповне з'ясування судом обставини, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення у справі допустив порушення
норм матеріального права, і тому таке
підлягає скасуванню в частині
стягнення з відповідача ОСОБА_3 в
користь ОСОБА_2 коштів на оздоровлення
сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 500 грн.
00 коп. щоквартально з ухваленням в цій
частині нового рішення, яким в
задоволенні цієї позовної вимоги слід
відмовити.

В решті рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 15 травня 2014 року залишити
без змін.

Керуючись ст. ст.. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309
ч.1 п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 15 травня 2014
року в частині стягнення з відповідача
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 коштів на
оздоровлення сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
в сумі 500 грн. 00 коп. щоквартально
скасувати, ухвалити в цій частині нове
рішення, яким в задоволенні цієї
позовної вимоги відмовити.

В решті рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 15 травня 2014 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання рішенням
апеляційного суду законної сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Приколота Т.І.