УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О.,
Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,
Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
Харківської міської ради, треті особи:
Восьма харківська державна
нотаріальна контора, Перша харківська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту постійного
сумісного проживання та визнання права
власності на спадкове майно за
заповітом, за касаційними скаргами
Харківської міської ради та ОСОБА_7 на
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 26 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 30 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_8 на праві
приватної власності належала квартира
АДРЕСА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 6 березня 1997 року та
договору купівлі-продажу від 3 липня 2003
року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина,
в тому числі і на дану квартиру. Єдиним
спадкоємцем на майно померлого ОСОБА_8
був його батько ОСОБА_9, який фактично
проживав з померлим та прийняв
спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК
України. Але він зареєстрований за
іншою адресою та належним чином не
оформив свої спадкові права на
спадщину після смерті свого сина.

ОСОБА_9 25 червня 2012 року залишив на ім'я
ОСОБА_6 заповіт на спірну квартиру.
Позивач ОСОБА_6 прийняла спадщину, що
відкрилася після смерті ОСОБА_9, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом звернення до
Першої харківської державної
нотаріальної контори з відповідною
заявою. Але нотаріусом їй було
роз'яснено, що право власності на
квартиру в порядку спадкування за
заповітом може бути вирішено лише у
судовому порядку через відсутність
правоустановчих документів на
спадкову квартиру у спадкодавця. Тому
на вимогу нотаріуса, в заяві, яку
вважала заявою про прийняття спадщини
зазначила про те, що питання про право
власності буде вирішуватися в судовому
порядку.

У шестимісячний термін, 23 липня 2012 року,
позивач звернулася з позовом до суду
про визнання права власності на
спадщину через неможливість отримання
свідоцтва у нотаріуса.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 26 травня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 30 липня 2014
року, позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано
факт постійного проживання ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 на час
відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано
за ОСОБА_6 право власності на квартиру
АДРЕСА_2 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_9, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах Харківська міська
рада та ОСОБА_7 просили скасувати
судові рішення, ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи, викладені у
касаційних скаргах, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Так, судами попередніх інстанції
встановлено, що ОСОБА_8 на праві
власності належали квартира АДРЕСА_2 та
квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Єдиним
спадкоємцем після смерті є його батько
ОСОБА_9

ОСОБА_8 був зареєстрований в квартирі
АДРЕСА_1, ОСОБА_9 - в квартирі АДРЕСА_2.

Суд першої інстанції, з яким також
погодилася колегія суддів
апеляційного суду, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
матеріали справи містять докази
сумісного проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8
на час відкриття спадщини, а ОСОБА_6 у
межах шестимісячного строку
звернулася до нотаріуса із заявою про
намір звернутися до суду з питання
визнання за нею права власності на
спірну квартиру згідно з заповітом та
вже у липні 2012 року до суду останньою
була подана позовна заява про захист її
спадкових прав.

Однак з такими висновками судів
попередніх інстанцій повністю
погодитися не можна на таких підставах.

Згідно з правилами статті 1220 ЦК України
часом відкриття спадщини слід вважати
день смерті особи, зазначений у
свідоцтві про смерть, виданим
відповідним державним органом
реєстрації актів цивільного стану.

Місцем відкриття спадщини є останнє
місце проживання спадкодавця, яке
визначається за правилами статті 29,
частини другої статті 1221 ЦК України.
Якщо спадкодавець мав кілька місць
проживання, місцем відкриття спадщини
вважається останнє місце реєстрації
спадкодавця.

Якщо постійне проживання особи зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
не підтверджено відповідними
документами, у зв'язку із чим нотаріус
відмовив особі в оформленні спадщини,
спадкоємець має право звернутися в суд
із заявою про встановлення факту
постійного проживання зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини, а не про
встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно з п. п. 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року № 296/2 спадкоємець,
який постійно проживав із спадкодавцем
на час відкриття спадщини, вважається
таким, що прийняв спадщину, якщо
протягом строку, встановленого статтею
1270 Цивільного кодексу, він не заявив
про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого
спадкоємця відмітки про реєстрацію
його місця проживання доказом
постійного проживання із спадкодавцем
можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, відповідного органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець на день смерті спадкодавця
проживав разом із цим спадкодавцем.

Суди попередніх інстанцій належним
чином не визначилися з характером
спірних правовідносин, не з'ясували
фактичних обставин справи, не взяли до
уваги наявні в матеріалах справи
докази, а саме: виписку поліклініки з
амбулаторної картки хворого ОСОБА_9 від
28 листопада 2012 року № 11, з якої
вбачається, що останній став на облік у
онколога Комунального закладу охорони
здоров'я «Харківська міська
поліклініка № 6» з 15 червня 2006 року,
тобто після смерті ОСОБА_8; заповіт на
ім'я ОСОБА_6, який був посвідчений
нотаріусом у квартирі АДРЕСА_1 25 травня
2012 року, тобто після смерті ОСОБА_8;
листи Комунального підприємства
«Жилкомсервіс» від 9 жовтня 2012 року №
22637/2/07-05 та від 24 жовтня 2012 року №
24527/2/07-05 з яких вбачається, що батько та
син були зареєстровані у різних місцях,
та дійшли передчасного висновку про
задоволення позову.

Крім того, рішенням апеляційного суду
Харківської області від 18 вересня 2013
року у справі № 22-ц/790/5220/13 за позовом
ОСОБА_6 до Харківської міської ради,
треті особи: Одинадцята харківська
державна нотаріальна контора, Восьма
харківська державна нотаріальна
контора, ОСОБА_10, ОСОБА_7, про визнання
права власності у порядку спадкування
встановлено, що звернення ОСОБА_6 із
заявою до Першої харківська державна
нотаріальна контора про не оформлення
спадкових прав на спірну квартиру до
вирішення справи у суді не є доказом
бажання прийняти спадщину.

Листом від 12 листопада 2012 року № 5995/01-16
Першої харківської державної
нотаріальної контори на адресу ОСОБА_6
повідомлено, що відповідно до
спадкових справ № 439/2012 на померлого
ОСОБА_8 та № 474/2012 - на ОСОБА_9, свідоцтво
про право на спадщину за заповітом
повинно бути видано згідно з ст. 1276 ЦК
України та строк для подачі нею заяви
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_8 сплив, на що суди першої та
апеляційної інстанцій уваги не
звернули.

Таким чином, судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права, що відповідно до
ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування рішення і передачі справи
на новий розгляд.

Оскільки зазначені порушення було
допущено судом першої інстанції та не
усунені судом апеляційної інстанції,
справу необхідно передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Харківської міської
ради задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 26 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 30 липня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.Головуючий

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова В.І. Журавель І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко