АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/1521/14-ц
Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/1809/К/14
Доповідач Митрофанова
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області

в складі : головуючого судді:
Митрофанової Л.В.

суддів:
Остапенко В.О., Чорнобука В.І.

при секретарі:
Петренко К.І.

за участі: відповідача - ОСОБА_2;

Комунального підприємства теплових
мереж "Криворіжтепломережа" - Веркалець
Світлани Дмитрівни;

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 21
липня 2014 року по справі за позовом
Комунального підприємства теплових
мереж "Криворіжтепломережа" до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року КПТМ
"Криворіжтепломережа" звернулось із
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по оплаті за постачання
теплової енергії і після уточнення
позовних вимог просило стягнути з
ОСОБА_2 заборгованість по оплаті за
опалення за період з 01.09.2008 року по
31.05.2014 року у розмірі 2241 грн.33 коп. та
судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідач зареєстровані
та проживає в квартирі АДРЕСА_1 та є
споживачем послуг, які надаються КПТМ
«Криворіжтепломережа», проте оплата за
отримані послуги нею не здійснювалась
в установленому законом порядку, що
призвело до утворення заборгованості.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 21 липня 2014 року
позовні вимоги КПТМ
"Криворіжтепломережа" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КПТМ
"Криворіжтепломережа" заборгованість
по оплаті за опалення та гаряче
водопостачання в сумі 2241 грн. 33 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КПТМ
"Криворіжтепломережа" судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2 ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції із
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції не застосовано до спірних
правовідносин вимоги ст.257 ЦК України,
не враховано, що відповідач постійно
сплачує послуги, що надаються
позивачем, та заборгованості в неї
немає, не враховано що між сторонами не
укладено договір про надання послуг.

Крім того, судом не враховано, що 01.06.2013
року було скасовано судовий наказ від
07.09.2012 року про стягнення з відповідача
на користь позивача заборгованості в
сумі 1211 грн. 75 коп.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач, просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так судом першої інстанції
встановлено, що відповідач ОСОБА_2
зареєстрована в АДРЕСА_1 з 04.03.1985 р.,
згідно довідки (а.с.3).

У період часу з 01.09.2008 року по 01.06.2014 року
позивач щомісячно нараховував плату за
опалення з урахуванням установлених
тарифів та площі опалення квартири
відповідачів, проте відповідач за
надані послуги з опалення квартири у
зазначений період в повному обсязі не
сплачувала.

Виходячи з наведених обставин та
наданих сторонами доказів, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує зокрема, такі питання: які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Колегія суддів вважає, що на виконання
зазначених вимог, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що між
сторонами виникли правовідносини
фактичного користування послугами, які
надаються позивачем відповідачу й
підлягають регулюванню нормами
Житлового кодексу України, що також
узгоджується із ст. 19 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги».

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що між позивачем та
відповідачем виникли правовідносини
по наданню, з одного боку, та
споживанню, з іншого боку, комунальних
послуг по центральному опаленню та
підігріву гарячої води, які
врегульовано Законом України „ Про
житлово-комунальні послуги", Законом
України „ Про теплопостачання",
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, які затверджені
Постановою КМУ України №630 від 21.07.2005
року.

Обов'язок споживача оплатити надані
послуги встановлено ст. 19 Закону
України "Про теплопостачання".

Пунктом 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами),
передбачено, що розрахунковим періодом
для оплати послуг є календарний місяць.
Плата за послуги вноситься не пізніше 20
числа місяця, що настає за
розрахунковим, якщо договором не
встановлено іншого строку.

Таким чином відповідач має
зобов'язання перед позивачем по оплаті
комунальних платежів з опалення і
гарячого водопостачання.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не застосовано
до спірних правовідносин вимоги ст.257
ЦК України не можуть бути підставою для
скасування рішення.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

А стаття 257 ЦК України зазначає, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності
переривається вчинення особою дії, що
свідчать про визнання нею свого боргу і
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимог,
право на яку має позивач. ( ч.ч.1, 2 ст.264
ЦК).

Як убачається із матеріалів справи та
розрахунку відповідача строк позовної
давності в період його перебігу
переривався відповідно до вимог ст.264
ч.1 ЦК України, оскільки відповідач
виконувала зобов'язання, проводила
щомісячно часткову виплату
заборгованості починаючи з 01.01.2008 року,
що свідчить про визнання свого
обов'язку по сплаті, переривання
перебігу строку, який після кожної
сплати починав свій перебіг спочатку,
тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про необхідність
стягнення заборгованості з
відповідача за період з 01.09.2008 року по
31.05.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не враховано, що вона постійно
сплачує послуги, що надаються
позивачем, та заборгованості в неї
немає колегія суддів не може прийняти
до уваги оскільки, як вбачається із
матеріалів справи, відповідач дійсно
сплачувала щомісячно платежі за
опалення та гаряче водопостачання,
проте не в повному обсязі, у зв'язку із
чим утворилась заборгованість.

Доводи відповідача щодо відсутності
укладеного між нею та позивачем
письмового договору про надання послуг
не можуть бути підставою для відмови в
задоволенні позову, оскільки в даному
випадку, в оспорюваний період
відповідачам надавались послуги,
нараховувалась оплата за надані
послуги, але ним не сплачувались суми
за надані послуги.

Порядок користування приміщеннями, а
також утримання житлових будинків
визначається Правилами користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1992
року № 572 в редакції від 14.01.2009 року і
ст. ст. 20, 21 Закону України від 24.06.2004р.
«Про житлово-комунальні послуги»
відповідно до яких власник або
споживач, зобов'язаний укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
оплачувати надані житлово-комунальні
послуги у строки, встановлені
договором або законом та інше.

Відповідно до ст.633 ЦК України, присутні
усі умов, що свідчать про наявність
публічного договору, а саме: позивач є
юридичною особою, надає послуги
необмеженій кількості людей, умови
постачання послуг є однаковими для
всіх споживачів.

Крім зазначеного, відповідно ст.205 ЦК
України, правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом. Правочин,
для якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків. У
випадках, встановлених договором або
законом, воля сторони до вчинення
правочину може виражатися її
мовчанням.

В даному випадку відповідач отримувала
та користувалися послугами КПТМ
«Криворіжтепломережа» та самостійно
здійснювала часткові оплати за
отриману теплову енергію, чим
підтверджено виникнення цивільних
прав та обов'язків.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом не враховано, що 01.06.2013 року
було скасовано судовий наказ від 07.09.2012
року про стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості в сумі
1211 грн. 75 коп. колегія суддів також не
може прийняти до уваги, оскільки
вказаний судовий наказ був предметом
дослідження судом першої інстанції та
на підставі вказаного наказу суд
першої інстанції дійшов висновку про
переривання строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають обставинам
справи, в той час як доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими, тому
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: