У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за договором кредиту,
за касаційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни на заочне
рішення Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 18
вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 20 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_6 про стягнення
кредитної заборгованості за кредитним
договором.

В обґрунтування вимог банк посилався
на те, що між Закритим акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладено
договір кредиту № DNH4KP81810152 від 24
березня 2006 року, згідно з умовами якого
ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 3 802 грн
50 коп. із сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 24 березня 2008 року.

ОСОБА_6 підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») це і є договір. За
умовами договору погашення
заборгованості здійснюється щомісяця
з погашенням кредиту, відсотків,
комісії та інших витрат згідно з
умовами.

Станом на 27 травня 2013 року у ОСОБА_6
утворилась заборгованість за
кредитним договором у розмірі 53 711 грн 96
коп., яку позивач просив стягнути на
свою користь.

Заочним рішенням Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 18 вересня 2013 року у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 20 листопада
2013 року заочне рішення Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 18 вересня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Шуліка А.В. порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду із ухваленням нового
рішення про задоволення позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 24 березня 2006
року між Закритим акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 за його
заявою від 24 березня 2006 року укладено
договір кредиту.

ОСОБА_6 підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам,
тарифами це і є договір.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції керувався
положеннями ст. ст. 257, 258, 261, 267 ЦК
України, ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та виходив з
того, що банком надано відповідачу
кредитні кошти, однак кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, та вважав, що позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується не
залежно від наявності заяви сторони у
спорі.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову з інших підстав, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що надані
апеляційному суду Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Просто Кредит) не були
предметом дослідження у суді першої
інстанції, а досліджені судом першої
інстанції Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) не є частиною кредитного
договору, та оскільки позивач не
обґрунтував та не посилався на
поважність причин неподання до суду
першої інстанції нових доказів, вважав,
що вони не можуть бути предметом
дослідження у суді апеляційної
інстанції.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитися не
можна.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості у зв'язку із тим, що
позовні вимоги заявлені поза межами
строку позовної давності, у порушення
вимог ст. ст. 213, 214 ЦК України, залишив
поза увагою положення ст. 267 ЦК України
та не врахував, що позовна давність
може бути застосована лише за заявою
сторони у спорі, а положення ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту.
Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
висловленою у постанові від 20
листопада 2013 року № 6-126цс13.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення суду апеляційної
інстанції передбачено в ст. 316 ЦПК
України, в якому, зокрема, зазначається:
мотиви скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення;
встановлені судом першої інстанції та
не оспорені обставин, а також
обставини, встановлені апеляційним
судом, і визначені відповідно до них
правовідносин; чи були і ким порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси, за захистом яких особа
звернулася до суду; положення закону,
на підставі якого вирішено справу, а
також процесуального закону, яким суд
керувався.

Суд апеляційної інстанції, вважаючи, що
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка») (Просто
Кредит), які не були предметом
дослідження у суді першої інстанції,
не можуть бути предметом дослідження у
суді апеляційної інстанції, на
порушення зазначених положень,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції, не навів мотиви скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення, положення
закону, на підставі якого вирішено
справу, а також процесуального закону,
яким суд керувався, а обмежився лише
коротким висновком про те, що в
задоволенні позову необхідно
відмовити з інших підстав.

Допущені судами порушення норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, тому
судові рішення не можуть вважатись
законними і обґрунтованими, у зв'язку з
чим вони підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни
задовольнити частково.

Заочне рішення Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 18 вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 20 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов В.І.
Мартинюк Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук