Справа № 653/2332/14-ц
Провадження № 2/653/781/14
РІШЕННЯ

іменем України

17 листопада 2014 року

Генічеський районний суд Херсонської
області в складі

головуючого судді
Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря
Харченко Е.Г.

позивача
ОСОБА_1

представників позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

представника відповідача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про сплату процентів
за користування безпідставно
збережених коштів та відшкодування
збитків,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_4, в якому просила стягнути з
відповідача проценти за користування
її грошима у розмірі 2387,02 грн. та
завдані збитки у розмірі 5204,46грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між
нею та ОСОБА_4 було укладено попередній
договір купівлі-продажу земельної
ділянки. Згідно умов вказаного
договору сторони зобов'язалися до 01
жовтня 2012 року укласти основний
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1.
Однак, впродовж зазначеного строку
основний договір укладено не було з
вини відповідача. Вказує, що нею на
користь відповідача було сплачено
забезпечувальний платіж за попереднім
договором, який становив 24 000 грн., та в
подальшому ще 20 000 грн. Враховуючи, що
підстава, на якій відповідачка
отримала кошти відпала, остання,
починаючи з 01 жовтня 2012 року,
зобов'язана була їх повернути. Проте,
відповідач повернула грошові кошти
лише 28 липня 2014 року. За таких обставин,
позивачка вважає, що ОСОБА_4
безпідставно зберігала у себе належні
позивачці кошти, а тому остання повинна
сплатити їй відсотки за користування
коштами у розмірі 2387,02грн., та збитки
завдані від втрат від інфляції у
розмірі 5204,46 грн. Оскільки відповідачка
в добровільному порядку вказану суму
заборгованості відшкодовувати не
бажає, тому змушена була звернутись до
суду.

Позивачка та її представники позовні
вимоги підтримали з підстав викладених
у позовній заяві, просили її
задовольнити.

Відповідачка та її представник у
судовому засіданні проти позову
заперечили, зазначивши, що
відповідачкою в повному обсязі
повернуто отримані кошти за попереднім
договором, а тому відсутні підстави для
стягнення з неї відсотків за
користування коштами та інфляційних
витрат. Просили у задоволенні позову
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 23
червня 2011 року між позивачкою та
відповідачкою було укладено
попередній договір купівлі-продажу
земельної ділянки, яка розташована в
АДРЕСА_1.

Вартість земельної ділянки на момент
укладення попереднього договору
становила 128000 грн., що еквівалентно 16000
доларам США. Згідно умов вказаного
договору сторони зобов'язалися до 01
жовтня 2012 року укласти основний
договір купівлі-продажу земельної
ділянки (а.с. 3).

На підтвердження дійсних намірів про
наступне укладення договору
купівлі-продажу позивачка сплатила
відповідачці до підписання
попереднього договору грошові кошти у
сумі 24000 грн., та в подальшому додатково
сплатила 20 000 грн.(а.с. 3,4,5)

У визначений попереднім договором
строк - 01 жовтня 2012 року, основний
договір купівлі-продажу укладено не
було через те, що не була виготовлена
технічна документація на земельну
ділянку і це підтверджується в
судовому засіданні сторонами.

Також, як сторони пояснили то цей строк
за усною домовленістю був подовжений
до оформлення на себе відповідачкою
права власності на земельну ділянку.

Рішенням Генічеського районного суду
Херсонської області від 19 лютого 2013
року по справі № 2107/5037/2012 року за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, позовні
вимоги задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_4 виконати умови
попереднього договору від 23 червня 2011
року та укласти договір
купівлі-продажу земельної ділянки; в
решті позовних вимог відмовлено (а.с. 29).

Після винесення цього рішення 16 квітня
2014 року відповідачка закінчує
оформлення право власності на спірну
земельну ділянку та звертається з
листами до позивачки з пропозицією
з'явитися до нотаріуса та укласти
основний договір купівлі-продажу
земельної ділянки (а.с 31-33).

На, що позивачка не погодилась, а
вимагала повернути їй аванс, а в зв'язку
з відсутністю коштів відповідачка
намагалася продати цю земельну
ділянку, щоб розрахуватися з
позивачкою (а.с.15).

Рішенням Генічеського районного суду
Херсонської області від 08 жовтня 2013
року по справі №653/1592/13-ц, залишеного
без змін ухвалою апеляційного суду
Херсонської області, за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_4, позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 суму сплаченого авансу у
розмірі 44 000 грн. за попереднім
договором купівлі-продажу від 23 червня
2011року, та судовий збір у сумі 440 грн.; в
решті позовних вимог відмовлено (а.с.
35-37).

Повне виконання рішення суду відбулось
28 липня 2014 року, що сторонами не
заперечується.

Проте, позивачка вважає, що оскільки
договір купівлі-продажу земельної
ділянки не укладено з вини
відповідачки, грошові кошти останньою
повернуто лише в липні 2014 року, тому
відповідачка з 01 жовтня 2012 року почала
безпідставно зберігати належні
позивачці грошові кошти, внаслідок
чого повинна сплатити проценти за
користування грошима та
відшкодовувати інфляційні витрати.

Надаючи оцінку правовідносинам, що
склалися між сторонами, суд зазначає
наступне.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або не збільшення
майна у іншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження

майна на стороні набувача шляхом
зменшення або відсутності збільшення
на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть
правової підстави для вказаної зміни
майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1
частини другої статті 11, частин першої
та другої статті 509 ЦК України цивiльнi
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогiєю породжують цивiльнi права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися вiд
певної дiї, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином вiдповiдно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
aктiв цивільного законодавства, а за
вiдсутноcтi таких умов та вимог цього
Кодексу, інших aктiв цивільного
законодавства - вiдповiдно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті
177 ЦК України об'єктами цивільних прав
є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Системний аналіз вищевказаних
положень статей дає можливість дійти
висновку про те, що чинний договір чи
інший правочин є достатньою та
належною правовою підставою набуття
майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті
1212 ЦК України звужує застосування
інституту безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зi сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач набув майно за існування
достатніх правових підстав, у спосіб,
що не суперечить цивільному
законодавству, з метою передачі у
майбутньому земельної ділянки.

Крім того, грошові кошти не
передавались у власність чи
користування, їх було отримано не як
позику чи оплату за надані послуги
згідно з договором, а лише як предмет
договору.

Отже, правовідносини сторін
регулюються нормами зобов'язального
права, які застосовуються до окремих
видів угод, а не статтею 1212 ЦК України,
на яку посилалась позивач як на
підставу позовних вимог. Таким чином, у
разі виникнення спору стосовно

набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер правовідносин виключає
можливість застосування до них судом
положень частини першої статті 1212 ЦК
України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно
потерпілому.

До аналогічних висновків дійшов
Верховний Суд України у постанові від 02
жовтня 2013 року, яка прийнята за
результатом перегляду судових рішень з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, у справі № 6-88цс13, та в силу
імперативних положень ст.360-7 ЦПК
України є обов'язковою у
правозастосуванні.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що в позовних вимогах в
частині стягнення з відповідачки
процентів за користування грошима
позивачки слід відмовити, оскільки
кошти у сумі 44000 грн. передавалися
відповідачці як аванс в рахунок
майбутніх платежів за вартість
земельної ділянки.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення збитків від втрат від
інфляції, то вказані позовні вимоги
також не підлягають задоволенню,
оскільки вони є похідними від
первинної позовної вимоги.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
позову, судові витрати слід покласти на
позивачку.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про сплату процентів за користування
безпідставно збережених коштів та
відшкодування збитків - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Херсонської області
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду до Генічеського районного
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г.
Берлімова