Справа № 362/877/14-ц Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В.Провадження №
22-ц/780/6010/14 Доповідач у 2 інстанції
ТаргонійКатегорія 47
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря Черепинець
А.І. ,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» на
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без шлюбу, як чоловіка та жінки,
визнання недійсним договору іпотеки.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

В лютому 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом про
встановлення факту проживання з ОСОБА_2
однією сім'єю без шлюбу як чоловіка та
жінки з 01.01.2004р. по 26.10.2008р. та про
визнання недійсним договору іпотеки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
спірний правочин був укладений без її
згоди, хоча на час його укладання вона
проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю без
шлюбу, а предметом іпотеки є земельні
ділянки, які перебували у їх спільній
сумісній власності.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 вересня 2014 року позов задоволено
частково. Встановлено факт проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю як
чоловіка та жінки без шлюбу з 1 січня 2004
року по 26 жовтня 2008 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» подав апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив скасувати
рішення в частині задоволення позовних
вимог та ухвалити в цій частині нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, в іншій частині рішення
залишити без змін.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної
скарги зазначено, що висновки суду
першої інстанції щодо доведеності
факту проживання сторін однією сім'єю
без шлюбу є безпідставними,
незаконними та такими, що не
відповідають зібраним у справі
доказами. Вирішуючи питання про
встановлення факту проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, судом не з'ясовано сукупність
таких фактів як: спільне проживання
сторін, наявність спільного побуту,
взаємних прав та обов'язків. Рішення
суду першої інстанції ухвалено лише на
підставі показів свідків ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які не можуть належними та
допустимими доказами спільного
проживання сторін у справі.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Разом із тим рішення суду першої
інстанції даним вимогам закону не
відповідає.

Встановлюючи факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, суд першої інстанції прийшов до
висновку про доведеність таких
позовних вимог на підставі зібраних у
справі доказах.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду,
оскільки вони зроблені за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, та неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права.

Як встановлено судом, з 26 жовтня 2008 року
по 01 листопада 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі.

30 квітня 2008 року відповідач уклав з ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» кредитні договори № 27108С30 та
№ 27108С31.

В забезпечення виконання
вищезазначених кредитних договорів
між відповідачами був укладений
іпотечний договір № 27108240, посвідчений
13.05.2008 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за реєстровим № 1812,
відповідно до якого ОСОБА_2 в іпотеку
Банку було передано нерухоме майно, а
саме: 53 земельні ділянки, кадастрові
№№ :01:007:0057 - :01:007:0062,
:01:007:0064, :01:007:0067
-:01:007:0112, загальною площею 8,5061 га,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, з
цільовим призначенням - для
будівництва, обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд, в числі інших (всього 59
земельних ділянок загальною площею 10,260
га), що були набуті на підставі рішення
8-ї сесії V скликання Путрівської
сільської ради № 187 від 29.12.2006 року та
належали йому на підставі Державного
акту від 21.02.2007 року.

Позивач вважає вказаний правочин
недійсним, оскільки договір був
укладений без її згоди, на час
укладання договору вона проживала з
ОСОБА_2 однією сім'єю без шлюбу, а
предметом іпотеки є земельні ділянки,
які перебували у їх спільній сумісній
власності.

Відповідно до частини 2 статті 3 СК
України, сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Згідно із частиною 1 статті 60 СК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до статті 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Враховуючи наведене, вирішуючи питання
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд
має з'ясувати такі факти: спільне
проживання осіб, наявність спільного
побуту, взаємних прав та обов'язків.

Можливість визнання проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю
залежить від їх встановлення та
доведеності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Оцінюючі зібрані у справі докази,
колегія суддів приходить до висновку
про недоведеність факту проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004
року по 26 жовтня 2008 року.

Суд першої інстанції безпідставно
вказав, що зібрані в матеріалах справи
докази дають підстави для встановлення
факту проживання сторонами однією
сім'єю без шлюбу у вказаний період.

Так, при ухваленні рішення, судом
першої інстанції не встановлено факт
спільного проживання сторін та за якою
адресою, ведення ними спільного
господарства, бюджету, існування
спільного побуту та взаємних прав і
обов'язків, чи було набуто ними за час
проживання побутову техніку, інші
предмети домашнього вжитку, чи
проводився ремонт помешкання, тощо.

Рішення суду ґрунтується лише на
показах свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що не
може слугувати єдиним доказом
спільного проживання сторін однією
сім'єю.

Крім того, ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог в частині
встановлення факту проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 однією сім'єю як чоловіка та
жінки без шлюбу з 01.01.2004 року по 26.10.2008
року, суд не дав оцінки доводам
віповідача - ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
стосовно того, що в період з 08.05.1992 року
по 07.07.2004 року ОСОБА_2, перебував в
іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6,
що підтверджується долученим до справи
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1, виданим 07.07.2004р. ВРАЦС
Васильківського МУЮ Київської області.

Допущені судом першої інстанції
порушення норм процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому рішення суду не
може вважатись законним і
обґрунтованим та в силу ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні вимог в частині
встановлення факту проживання однією
сім'єю.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» -
задовольнити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 вересня 2014 року в частині
встановлення факту проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 однією сім'єю скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог про
встановлення факту проживання однією
сім'єю - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: