У Х В А Л А

10 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В.,
Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання
Демчук Ю.Ю.,

з участю
представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Рівненського міського суду від 17
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
„ПриватБанк" про визнання договору
поруки припиненим,

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
„ПриватБанк" про визнання договору
поруки припиненим.

Ухвалою Рівненського міського суду від
17 вересня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1
залишено без розгляду на підставі п. 3 ч.
1 ст. 207 ЦПК України.

В поданій апеляційній скарзі позивач
посилався на те, що станом на 23 вересня
2014 року він не отримував ухвали про
відновлення провадження у справі від 3
вересня 2014 року та про призначення
справи до розгляду на 11 вересня 2014 року.

Покликаючись на ці обставини, позивач
ухвалу місцевого суду вважав
незаконною та необґрунтованою і просив
апеляційний суд її скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без
розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1
ст. 207 ЦПК України, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач, незважаючи
на те, що був належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, повторно не з'явився в судове
засідання та не подав заяви про її
розгляд за його відсутності.

Проте погодитися з таким висновком
суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що
справа неодноразово призначалася до
розгляду та розглядалася судом по суті
(а. с. 14, 55, 56, 60, 68, 70, 75, 76, 106, 107, 113).

З оскаржуваної ухвали видно, що суд
першої інстанції залишив позовну заяву
ОСОБА_1 без розгляду після неявки
позивача у судові засідання 11 вересня
та 17 вересня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання позивача, повідомленого
належним чином, якщо від нього не
надійшла заява про розгляд справи за
його відсутності, суд залишає позовну
заяву без розгляду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд
постановляє ухвалу про залишення заяви
без розгляду, якщо належним чином
повідомлений позивач повторно не
з'явився в судове засідання, якщо від
нього не надійшла заява про розгляд
справи за його відсутності.

Проте у справі немає даних про те, що
позивач був належним чином
повідомлений про судове засідання,
призначене на 9 год. 11 вересня 2014 р.

Крім того, залишаючи позовну заяву
ОСОБА_1 без розгляду, суд не врахував, що
позивач звернувся до суду із даним
позовом ще в червні 2012 року, приймав
участь у розгляді справи по суті та вже
давав свої пояснення щодо заявлених
позовних вимог. Крім цього, суд не
з'ясував у позивача можливості
розгляду справи за його відсутності.

Таким чином, усупереч вимог ст. 10 ЦПК
України суд не сприяв всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи, у
зв'язку з чим спір сторін не знаходить
свого вирішення в суді понад 2 роки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
яка є частиною національного
законодавства, кожна людина при
визначенні її громадянських прав і
обов'язків має право на справедливий
судовий розгляд.

Тому враховуючи обов'язок суду
забезпечити особі реальний, а не
формальний доступ до правосуддя, що
гарантований ст. 6 Конвенції "Про захист
прав людини і основоположних свобод",
ратифікованої Законом України N 475/97-ВР
від 17.07.97р., в контексті забезпечення
права особи на ефективний засіб
юридичного захисту, передбачений ст. 13
вказаної Конвенції, яка підлягає
застосуванню судами відповідно до
приписів ст. 17 Закону України від 23
лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини" та
передбаченого ст. 8 Конституції України
принципу верховенства права, - судова
колегія, за відсутності ознак
зловживання позивачем своїм
процесуальним правом, вважає за
необхідне ухвалу місцевого суду
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду по суті.

Помимо наведеного, вивчені матеріали
справи дають підстави зробити висновок
про те, що позивач ОСОБА_1 не втратив
інтересу до порушеного спору, його
законні права підлягають захисту у
судовому порядку у випадку доведеності
його позовних вимог, а тому доступ до
правосуддя йому повинен бути
забезпечений.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала
постановлена з порушенням норм
процесуального права, вона підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 311-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду від
17 вересня 2014 року скасувати, а справу
направити до цього ж суду для
продовження розгляду по суті.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення. Вона може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: