Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення та дії головного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Магди С.Г. та начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Кантемір В.І., за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського
районного суду м. Києва від 11 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 15 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із
скаргою на рішення та дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Магди С.Г. та начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Кантемір В.І. у виконавчому
провадженні ВП № 36194251 по
виконанню судового рішення у цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Даніель» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу.

В обґрунтування скарги боржники
посилалися на те, що ухвалою
Печерського районного суду м. Києва від
7 лютого 2014 року було скасоване заочне
рішення від 7 серпня 2012 року, яким з
урахуванням додаткового рішення від 29
листопада 2012 року задоволено позов ПАТ
«КБ «Даніель» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу. 10 лютого 2014 року
відділом державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві закінчено виконавче
провадження у зв'язку із скасуванням
заочного рішення та винесено постанови
про звільнення майна боржників з-під
арешту та про закінчення виконавчого
провадження про стягнення з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 заборгованості на користь ПАТ
КБ «Даніель». Боржники вважають, що
державним виконавцем грубо порушенні
вимоги чинного законодавства, оскільки
рішення на підставі якого відкрито
виконавче провадження скасовано, отже
підлягають скасуванню всі виконавчі
документи. Крім того, акт про передачу
майна стягувачу в рахунок погашення
боргу від 13 грудня 2013 року,
затверджений 13 грудня 2013 року, містить
посилання на наказ № 68/5, який взагалі
не містить положень щодо передачі
майна боржника стягувачу, якщо майно не
продано з прилюдних торгів. Крім того,
акт про передачу майна стягувачу в
рахунок погашення боргу від 13 грудня 2013
року, постанова про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу
від 13 грудня 2013 року, постанова про
звільнення майна з-під арешту від 16
грудня 2013 року містять посилання на
невірну дату видачі виконавчого листа.
Зазначені постанови та акт передачі
майна стягувачу взагалі не надсилалися
боржникам, що є суттєвими порушеннями
їхніх прав.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 11 квітня 2014 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 15 липня 2014 року в
задоволенні скарги відмовлено

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати зазначені судові рішення та
ухвалити нове, яким задовольнити
скаргу, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що державний виконавець діяв
відповідно до вимог Закону України "Про
виконавче провадження", тому підстави
для визнання його дій незаконними
відсутні.

Проте погодитись з такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що заочним рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
7 серпня 2012 року задоволено позов ПАТ КБ
«Даніель» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу. 29 листопада 2012
року Печерським районним судом м. Києва
ухвалено додаткове рішення по вказаній
справі. На виконання зазначених
судових рішень 23 січня 2013 року
представник ПАТ КБ «Даніель» одержав
чотири виконавчі листи. 29 січня 2013 року
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Крайчинським С.С. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 36194251 по виконанню
виконавчого листа №2-2078/12 від 23 січня 2013
року щодо солідарного стягнення з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«Даніель» заборгованості за кредитним
договором від 17 липня 2007 року №
Т-1054-04-КЗН в розмірі 795 218,33 доларів США
та 718 062 грн 53 коп. У цей же день
державним виконавцем винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження,
згідно якої на все майно, що належить
ОСОБА_3 в межах суми звернення
стягнення 63 561 180 грн
11 коп., накладено арешт.

Відповідно до ст. 383 ЦПК, ч.1 ст. 12, ч. 4 ст.
82 Закону України «Про виконавче
провадження» (далі - Закон) право на
оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК, мають сторони
виконавчого провадження, якщо
вважають, що порушено їх права чи
свободи. При цьому вони набувають
процесуального статусу заявника.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Згідно із ч. 1 ст. 31 Закону копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
роз'яснює особам, які беруть участь у
виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону.

Аналіз зазначених правових норм дає
свідчить, що на державного виконавця
покладається обов'язок зі своєчасного
попередження сторін виконавчого
провадження про вчинення тих чи інших
виконавчих дій в процесі примусового
виконання судового рішення, а також
роз'яснення особам, що беруть участь у
виконавчому провадженні, їхніх прав та
обов'язків, зокрема, роз'яснення
боржнику його права, передбаченого ч. 3
ст. 25 Закону, щодо можливості
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови із зазначенням тієї
обставини, що у разі ненадання
боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій. Відтак, не надіслання
боржнику постанови про відкриття
виконавчого провадження є грубим
порушенням вимог Закону, оскільки
позбавляє останнього права на
самостійне виконання судового рішення.

Зазначене стосується також інших
документів, що приймаються державним
виконавцем за результатами вчинення
виконавчих дій по примусовому
виконання судового рішення, зокрема і
відчуження належного боржнику майна.

Враховуючи, що державним виконавцем не
було належним чином повідомлено
боржника про відкриття виконавчого
провадження, а також в подальшому не
повідомлялося про вчинення виконавчих
дій щодо примусового виконання
заочного рішення Печерського
районного суду м. Києва від 7 серпня 2012
року з урахуванням додаткового рішення
цього суду від 29 листопада 2012 року, такі
дії державного виконавця не можна
вважати правомірними та такими, що не
порушують права боржників.

Крім того, вирішуючи скаргу, суди не
звернули увагу на те, що в одному
провадженні ними були розглянуті як
вимоги скарги боржників про визнання
незаконними дій та рішень державного
виконавця, розгляд яких
регламентується розділом VII ЦПК
України, так і вимоги щодо визнання
протиправними дій державного
виконавця з підготовки та проведення
прилюдних торгів. Оскільки дії
державного виконавця, пов'язані з
реалізацією арештованого майна, є
підставою для виникнення цивільних
прав та обов'язків інших осіб (не сторін
виконавчого провадження), то до таких
правовідносин мають застосовуватися
загальні положення про захист
цивільних прав шляхом пред'явлення
цими особами позову, у зв'язку з чим у
цій частині скаргу на дії державного
виконавця суд ухвалою залишає без
розгляду і відповідно до вимог ч. 4 ст. 10
ЦПК України роз'яснює заявникові
можливість вирішення спору в позовному
провадженні.

Враховуючи, що оскаржувані ухвали
постановлено з порушенням норм
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, зазначені судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 11 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 15 липня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. ГончарГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О.
Остапчук В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін