Справа № 723/1270/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2014 року
Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в
складі:

головуючого суддi
Якiвчика I.В.

при секретарi
Чокан Д.В.

за участю:

позивача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4
та його представника ОСОБА_5

розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi справу за позовом ОСОБА_3 до
Красноїльської селищної ради, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа ОСОБА_4 про визнання
недійсним заповіту

встановив:

ОСОБА_3 першопочатково звернулася в
суд iз позовною заявою до
Красноїльської селищної ради, третя
особа ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер її батько ОСОБА_9, після чого
відкрилася спадщина на 14,24 частин
житлового будинку АДРЕСА_1,
Сторожинецького району, Чернівецької
області. 05.02.2010 року ОСОБА_9 склав на ім'я
ОСОБА_4 заповіт, який було
зареєстровано в реєстрі за № 35. Позивач
вважає вказаний заповіт недійсним,
оскільки її батько останні два роки
хворів, був майже лежачим, переніс
декілька інсультів та пересувався
важко за допомогою сторонніх осіб або
палиці. Заповіт посвідчувався у
присутності особи на користь якої
складався заповіт та крім того
вказаний заповіт її батьком не
підписувався так як вона звірила
підписи на заповіті та копіях
відомостей на отримання пенсії, які
відрізняються, а тому вона припускає що
підпис її батька на заповіті було
підроблено посадовою особою селищної
ради, що в цілому свідчить про
складення спірного заповіту з
порушенням вимог щодо його форми.

В ході судового розгляду справи,
позивач змінивши відповідача і
зазначивши відповідачем ОСОБА_4, а
третьою особою Красноїльську селищну
раду (а.с.146 Т.1), просила вважати заповіт
недійсним та визнати за нею право на
спадкування за законом на загальних
підставах, посилаючись як на ті ж
обставини так і на не підтвердження
заповідачем ОСОБА_9 свого підпису на
заповіті та зазначивши крім того, що на
момент підписання заповіту ОСОБА_9 не
усвідомлював значення, змісту та
правових наслідків своєї дії.

В подальшому позивач, не змінюючи
предмета позову, замінила (а.с.40 Т.2)
відповідача ОСОБА_4 на трьох нових
відповідачів - Красноїльську селищну
раду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з огляду на те, що
ОСОБА_7 посвідчувала заповіт, а ОСОБА_8
його підписувала. При цьому будь-які
судові роз'яснення наслідків вчиненні
такої дії, позивач ігнорувала,
виключивши ОСОБА_4 із числа
відповідачів вважаючи, що ОСОБА_4 не
може бути відповідачем так як він до
підробки підпису її батька на заповіті
не має ніякого відношення.

Зважаючи на вказану ситуацію, ухвалою
суду, спадкоємець за заповітом ОСОБА_4,
був залучений до справи в якості
третьої особи без самостійних вимог на
стороні відповідачів.

В судовому засiданнi позивач
ОСОБА_3, позовнi вимоги до нових
відповідачів пiдтримала посилаючись
на викладенi вище обставини. Просила
визнати експертний висновок
неправильним і не брати його до уваги
та задовольнити її вимоги повністю.

Новозалучені до справи
відповідачі, заперечили проти позовних
вимог та просили справу розглядати без
їх участі. Відповідач ОСОБА_8 до того ж
пояснила що в період посвідчення
заповіту ОСОБА_9 вона перебувала у
відпустці по догляду за дитиною.

Третя особа ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_5, в судовому
засіданні, позовні вимоги не визнали
посилаючись на їх безпідставність.
Просили визнати висновок судової
почеркознавчої експертизи належним і
допустимим доказом і відмовити в
задоволенні позову.

Із показань допитаних в судовому
засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_7, суду стало відомо, що ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 на початку лютого місяця 2010
року перебували в смт.Красноїльськ по
місцю проживання спадкодавця ОСОБА_9 і
оскільки він хворів то вони на
автомобілі (бусі) білого кольору
відвезли його в Сторожинецьку лікарню
В сільську раду ОСОБА_9 не ходив.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що
вона працюючи секретарем виконкому
селищної ради посвідчувала спірний
заповіт. До селищної ради ОСОБА_9
приїхав із своїм сином ОСОБА_4 та
повідомив що хоче скласти заповіт. Вона
наодинці із ОСОБА_9 роз'яснила йому все
що стосувалося складення заповіту і
переконалася, що він розумів все і
хотів скласти заповіт на свого сина.
Вона роз'яснила йому всі вимоги щодо
цієї дії і наслідки. В її присутності
він підписав два екземпляри заповіту і
реєстр, а вона посвідчила цей заповіт.

Заслухавши пояснення сторін, показання
свідків та дослідивши письмові докази
по справі, суд на підставі встановлених
фактичних обставин справи та
визначених відповідно до них
правовідносин знаходить, що вимоги
позову задоволенню не підлягають,
виходячи з наступного.

Так судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в
смт. Красноїльськ, Сторожинецького
району, Чернівецької області помер
ОСОБА_9, про що в книзi реестрацii смертей
15.08.2011 року зроблено відповідний
актовий запис за N 43. Реєстрація смерті
здійснена виконкомом Красноїльської
селищної ради про, що відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Сторожинецького районного
управління юстиції, Чернівецької
області 28.10.2011 р., видано свiдоцтво про
смерть серiї НОМЕР_1 (а.с.6).

Судом встановлено коло спадкоємців
померлого ОСОБА_9, якими є його діти
ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Померлий ОСОБА_9, при житті все
своє майно заповiв ОСОБА_4 про що склав
05.02.2010 року заповiт, який посвiдчено
секретарем виконкому Красноїльської
селищної ради та зареєстрований, цього
ж числа в реестрi за N 35 (а.с.8).

Після смерті спадкодавця, спадкоємець
за заповітом ОСОБА_4 спадщину прийняв,
подавши 07 листопада 2011 року до
Сторожинецької державної нотаріальної
контори відповідну заяву (а.с.50 Т.1). Таку
ж заяву, від 08.11.2011 року (а.с.49 Т.1), подав і
спадкоємець за законом ОСОБА_3

Статтею 1223 ЦК України визначено,
що право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті, а у разі
відсутності заповіту або визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, право на спадкування
мають спадкоємці за законом в порядку
черговості.

Згідно положень ст.ст.1233, 1247, 1251 ЦК
України заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті і він має бути
складеним в письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складення, підписаний особисто
заповідачем і посвідчений нотаріусом
або якщо в населеному пункті немає
нотаріуса, заповіт, крім секретного,
може бути посвідчений уповноваженою на
це посадовою, службовою особою
відповідного органу місцевого
самоврядування.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами і
доказуванню підлягають обставини які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких виникає спір, при
цьому доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Виходячи з цього та оцінюючи, зазначені
в позові, підстави для визнання
заповіту недійсним суд, не виходячи за
межі позову, знаходить їх надуманими і
такими, що побудовані на припущеннях
позивача, тобто є недоказаними.

Так позивач зазначає, що її батько не
міг підписувати заповіт так як останні
два роки хворів, був майже лежачим,
переніс декілька інсультів,
пересувався важко, із сторонньою
допомогою або за допомогою палиці. В
суді вказаний перелік причин,
позивачем було доповнено і тим, що її
батько не міг піднятися самостійно по
сходах в селищній раді.

Суд знаходить, що всі зазначені причини
неможливості підписання заповіту є
припущенням тому, що вони взагалі
ніякими доказами в суді не
підтверджені.

Крім того вказані припущення до того ж
є протирічивими, оскільки зазначення
позивачем того, що батько був лежачим і
того, що він міг пересуватися із
сторонньою допомогою або за допомогою
палиці свідчать не на користь позовних
вимог.

Показання свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в
частині того, що спадкоємець ОСОБА_9 в
сільську раду не ходив, на думку суду є
неспроможними з огляду на те, що
вказані свідчення не відносяться до
конкретної дати, а саме дати написання
і посвідчення заповіту, тобто до 5
лютого 2010 року, а взагалі до початку
лютого місяця. Крім того, суд враховує,
що вказані свідки є заінтересованими
особами по відношенню до позивача так
як ОСОБА_11 є сином позивача, а ОСОБА_10
співжителем.

Та обставина, що спадкодавця до
селищної ради, 05.02.2010 року, привіз на
автомобілі його син ОСОБА_4 не
заперечується ні третьою особою ОСОБА_4
ні показаннями свідка ОСОБА_7, яка
показала, що до селищної ради ОСОБА_9
приїхав із сином, однак обґрунтування
позову тим, що внаслідок спільного
приїзду до селищної ради спадкодавця і
спадкоємця, заповіт посвідчувався в
присутності спадкоємця, є надуманим
позивачем. Жодних належних доказів
цього, суду не надано, а із показань
свідка ОСОБА_7 вбачається очевидним, що
під час складання і посвідчення
заповіту в кабінені крім неї і
спадкодавця нікого не було.

Таким чином, суд вважає, що оспорюваний
заповiт пiдписаний особисто
спадкодавцем ОСОБА_9, а заперечення
позивача, щодо цього, є неспроможними.

Крім того, додатковим але не
самостійним підтвердженням висновку
суду, щодо особистого підписання
заповіту спадкодавцем, є також і
висновок почеркознавчої експертизи №
931 - К від 16.09.2014 року (а.с.2-8 Т.2), згідно
якого підпис на заповіті ймовірно
виконаний ОСОБА_9.

Вказаний висновок суд не знаходить ні
неясним ні неповним ні
необґрунтованим, а тому вважає, що
відсутні підстави для призначення як
додаткової так і повторної експертизи,
хоча клопотання про таку експертизу в
судовому засіданні і не заявлялось.

Посилання позивача на порушення
експертом п.2.2 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України 08.01.1998 № 53/5, у редакції
наказу Міністерства юстиції України
26.12.2012 № 1950/5, внаслідок невиконання
експертом обов'язку пов'язаного із
необхідністю повідомлення в письмовій
формі органу, який призначив
експертизу, про неможливість її
проведення та поверненням наданих
матеріалів справи та інших документів,
якщо надані йому матеріали недостатні
для вирішення поставленого питання;
суд також вважає неприйнятним.

В судовому засіданні, при призначенні
судової почеркознавчої експертизи, суд
дотримуючись принципу змагальності
сторін, роз'яснював позивачу про
можливі наслідки призначення
експертизи без відповідної кількості
вільних зразків підпису заповідача,
однак позивач категорично настоювала
на призначенні експертизи по
зазначених нею зразках, виходячи з чого
та зважаючи на позицію позивача, суд
вважав за можливе призначити
експертизу по наявних матеріалах про,
що зазначив безпосередньо в ухвалі
суду про призначення експертизи від
08.04.2014 року (а.с.210 Т.1)

Зазначення позивачем в доповненнях до
позову (а.с.147), з посиланням на п.4 ст.49
Закону України «Про нотаріат» того, що
на момент підписання заповіту 05 лютого
2010 року в 11 годин 20 хвилин заповідач
ОСОБА_9 не усвідомлював значення,
змісту та правових наслідків своєї дії,
на думку суду, спростовується рішенням
Сторожинецького районного суду від
07.03.2013 року (а.с.151 Т.1), що набрало
законної сили, згідно ухвали
апеляційного суду Чернівецької
області від 24.04.2013 року, яким позивачу
ОСОБА_3 було відмовлено у вимогах про
визнання недійсним спірного заповіту з
тих підстав, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
згідно акту посмертної
судово-психіатричної експертизи № 63,
на час складання заповіту 05.02.2010 року
ознак психічного захворювання та ознак
будь-якого тимчасового хворобливого
розладу психічної діяльності не
виявляв і за своїм психічним станом на
05.02.2010 року на 11,20 год. міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.
Вказані обставини, згідно вимог ч.3 ст.61
ЦПК України, заново не доказуються.

Всі інші заперечення та висновки
позивача в т.ч. і щодо зникнення
документів та самостійного порівняння
нею підписів спадкодавця, а також і
щодо порушення секретарем сільської
ради вимог ст. 45 Закону України «Про
нотаріат» суд вважає взагалі
безпідставними, надуманими і до уваги
при вирішенні цієї справи не приймає.

Крім зазначених підстав не задоволення
позовних вимог, суд вважає такими
підставами також і наступне.

Предметом цього спору є спадщина, тобто
перехід прав та обов'язків від
спадкодавця ОСОБА_9 до спадкоємців
ОСОБА_4 за заповітом чи ОСОБА_3 за
законом, виходячи з чого відповідачами
за позовом повинні бути власне
спадкоємці покійного ОСОБА_9, які
прийняли спадщину. Тобто відповідачем
за позовом ОСОБА_3 має бути ОСОБА_4.

Статтею 214 ЦПК України визначено, що суд
ухвалюючи рішення повинен вирішити чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин і яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ч.1 ст.33 ЦПК України,
повноваження щодо визначення особи
відповідачів і залучення
співвідповідачів в справі, належать
виключно позивачу по справі. Вказані
повноваження в справі за позовом
ОСОБА_3 були нею повністю використані
але не на користь позову, хоча суд і
роз'яснював позивачу наслідки вчинення
таких дій.

На думку суду, позивач виключивши
належного відповідача ОСОБА_4 із числа
відповідачів, залучив до участі в
справі неналежних відповідачів
Красноїльську селищну раду ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, які за цим предметом позову і
його обгрунтуваннями не повинні
відповідати, що також є підставою для
відмови в задоволенні позову, оскільки
із встановлених судом обставин справи
будь-яких правовідносин між позивачем
ОСОБА_3 та зазначеними нею
відповідачами не виникло.

На підставі ст.ст. 215, 1223, 1233, 1247, 1251 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10, 33, 57, 60, 61, 88,
213, 214, 215 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Красноїльської селищної ради, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа ОСОБА_4 про визнання
недійсним заповіту та визнання права
на спадкування, відмовити за їх
безпідставністю.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Апеляційна
скарга на рішення суду подається до
Апеляційного суду Чернівецької
області через Сторожинецький районний
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: