ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2632/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва в складі

головуючого судді
Кириченко Н.О.

при секретарі
Олійник М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовними вимогами
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, треті особи Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 , ОСББ " Дев"ятий вал" про
визнання недійсним договорів
дарування квартири та земельної
ділянки, витребування майна, усунення
перешкод у користуванні власністю,
зняття з реєстрації та поновлення
реєстрації, здійснення поділу з
визначенням часток у спільній сумісній
власності, зобов"язання здійснити
державну реєстрацію майна, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до
відповідачів, де є треті особи, з
позовом про визнання угод недійсними
та поділ майна подружжя, посилаючись на
те, що під час зареєстрованого шлюбу з
ОСОБА_3 останніми було набуте рухоме та
нерухоме майно, частину якого після
розірвання шлюбу ОСОБА_3 відчужила на
користь відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,
тому позивач просить визнати такі
угоди не дійсними. Визнати право
власності на частину майна та поділити
останнє.

Під час розгляду справи у суді
позивач позовні вимоги уточнив та
просив визнати недійсним договір
Дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та нотаріально
посвідчений 14 листопада 2012 року;
витребувати на користь правомірних
співвласників( ОСОБА_2 та ОСОБА_3)
квартиру АДРЕСА_1 у неправомірного
набувача-ОСОБА_4 та скасувати державну
реєстрацію прав власності останнього
на спірну квартиру; зобов'язати ОСОБА_4
звільнити квартиру АДРЕСА_1 та
скасувати (зняти) реєстрацію його місця
проживання за даною адресою, поновити
реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у
вказаній квартирі; здійснити поділ та
визначити частки в спільній сумісній
власності на квартиру АДРЕСА_1: за
ОСОБА_2в розмірі 63/100 частини спірної
квартири та за ОСОБА_3 в розмірі 37/100
частини спірної квартири; зобов'язати
Орган державної реєстрації
нерухомості зареєструвати права
власності на спірну квартиру АДРЕСА_1
за ОСОБА_2 ( частка складає 63/100 спірної
квартири) і ОСОБА_3 ( частка складає 37/100
спірної квартири); визнати недійсним
Договір дарування земельної ділянки,
кадастровий номер: :04:006:0287, від
21.09.2010 року, дарувальник - ОСОБА_3,
обдарована- ОСОБА_5; здійснити поділ та
визначити частки в спільній сумісній
власності на вказану земельну ділянку:
за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності по ?
частині( тобто по 7,5 соток) кожному від
земельної ділянки, кадастровий номер:
:04:006:0287, площею 0,1500га, що
знаходиться за адресою : Київська
область, Бориспільський р-н, с.
Дударків, державний акт Серія ЯИ № 226510
від 16.06.2010 року; зобов'язати Органи
державної реєстрації нерухомості та
земельних ресурсів зареєструвати за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по ?
частині ( тобто по 7,5 соток) кожному від
земельної ділянки, кадастровий номер:
:04:006:0287, площею 0,1500га, що
знаходиться за адресою : Київська
область, Бориспільський р-н, с.
Дударків, державний акт Серія ЯИ № 226510
від 16.06.2010 року; витребувати автомобіль
марки MitsubishiGrandis, номер кузова: НОМЕР_2,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
і реєстраційні документи на зазначений
транспортний засіб у неправомірного
набувача - ОСОБА_6 та скасувати (зняти)
реєстрацію за останньою зазначеного
транспортного засобу; здійснити поділ
та визначити частки в спільній
сумісній власності на вказаний
автомобіль: за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права
власності по ? частині автомобіля
кожному;

зобов'язати
реєстраційно-екзаменаційний підрозділ
Державтоінспекції МВС України в місті
Києві зареєструвати власником
автомобіля марки MitsubishiGrandis, номер
кузова: НОМЕР_2, ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав, посилаючись
на обставини, викладені в позовній
заяві та уточненнях, просив
задовольнити уточнені позовні вимоги.

Представник позивача також
підтримав позовну заяву позивача та
просив задовольнити уточнені позовні
вимоги свого довірителя.

Відповідач ОСОБА_3 та її
представник в судовому засіданні
позовні вимоги не визнали подали до
суду заперечення проти позову, просили
відмовити у їх задоволенні,
посилаючись на те, що автомобіль був
придбаний нею особисто для власних
потреб, і через рік у 2009 році у шлюбі був
проданий, а гроші були витрачені на
потреби сім"ї, а саме на навчання дочки,
оскільки позивач коштів не надавав.

Щодо земельної ділянки, що
розташована за адресою: Київська
область, Бориспільський район, с.
Дударків, то вона була отримана у
власність шляхом безоплатної
приватизації і подарувала її дочці ще в
період шлюбу.

З вимогами позивача щодо поділ та
визначення часток у спільній сумісній
власності на квартиру АДРЕСА_1 також не
погоджується, оскільки ОСОБА_2 не
вносив особистих коштів для купівлі
спірної квартири. Кошти на придбання
квартири були надані їй в 2001 році в борг
її братом ОСОБА_10 Договір
купівлі-продажу укладався лише на неї.
У розписці попереднього власника
квартири зазначено про отримання
коштів від відповідачки в повному
обсязі.

Також вважає відсутніми підстави
щодо визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1 на користь
дочки ОСОБА_5, так як між були
домовленості вже після розлучення щодо
дарування квартири дочці. На даний час
квартира належить зовсім іншій особі, а
тому поділ чужеого майна неможливий.

Відповідач ОСОБА_4 в судове
засідання не прибув, надав до суду
заперечення проти позову, в яких
просив у задоволенні позовних вимог
щодо квартири відмовити.

Представник третьої особи ОСББ
"Дев"ятий вал" у судовому засіданні
вирішення позовних вимог залишив на
розсуд суду відповідно до чинного
законодавства.

Інші учасники процесу в судове
засідання не прибули, про час та місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином, про причини неявки суду
не повідомили, з будь-якими заявами до
суду не зверталися, тому суд з
урахуванням думки учасників процесу
ухвали розглядати справу у їхню
відсутність.

Вислухавши пояснення позивача та
його представника, заперечення
відповідача та її представника,
третьої особи, дослідивши матеріали
справи, суд вважає встановленими
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі з
12.05.1988 року по 27.12.2010 рік.

Під час шлюбу 11.06.2001 року
сторонами була придбана квартира
АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу укладеним між ОСОБА_11
та ОСОБА_3, яка була зареєстрована за
відповідачем ОСОБА_3

Крім того, в період шлюбу
сторонами був придбаний автомобіль
«Міцубісі Грандіс» д.н.з. НОМЕР_1, що
визнано та не заперечувалось
учасниками процесу та підтверджується
копією свідоцтва про реєстрацію
автомобіля .

Також, в період шлюбу ОСОБА_3
шляхом приватизації була набута
земельна ділянка площею 0,1500 га., що
знаходиться за адресою: Київська
область, Бориспільський район, с.
Дударків, про що свідчить державний акт
та не заперечувалось учасниками
процесу.

Згідно ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута
за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування розпоряджання майном, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 65 СК України,
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя гає бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Згідно ст. 68 СК України,
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності а майно,
набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, після розірвання шлюбу
здійснюється співвласниками виключно
за взаємною згодою, відповідно до ЦК
України.

Згідно ст. 369 ЦК України,
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників.

У разі вчинення одним із
співвласників правочину щодо
розпорядження спільним майном
вважається, що він вчинений за згодою
всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення
правочину щодо розпорядження спільним
майном, який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово нотаріально посвідчена.

Співвласники мають право
уповноважити одного з них на вчинення
правочинів щодо впорядження спільним
майном.

Правочин щодо розпорядження
спільним майном, вчинений одним із
співвласників, може бутити визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

14.11.2012 року ОСОБА_3 без згоди
позивача, як співвласника майна
набутого за час шлюбу, зокрема
оформленої у письмовому вигляді і
нотаріально завіреної відчужила
спірну квартиру, шляхом укладення
договору дарування з ОСОБА_5, що є
порушенням вище вказаних вимог чинного
законодавства і прав позивача, як
співвласника майна, а тому позовні
вимоги щодо визнання недійсним
договору дарування квартири АДРЕСА_1
підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Позивач просить визнати за ним в
порядку поділу спірної квартири
набутої за час шлюбу право власності на
63/100 частину , а за ОСОБА_3 на 37/100 частину,
посилаючись на те, що для придбання
квартири у той же день, в одній і тій же
нотаріальній конторі з різницею у три
реєстрові записи, ним була продана
власна однокімнатна квартира, а гроші
були використанні для купівлі спірної
квартири, навіть не зважаючи на те, що
купівля передувала продажу, оскільки
це нотаріус таким чином вирішив
здійснити записи у журнал.

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи
проти розподілу спірної квартири
зазначила, що остання була придбана за
кошти отримані у борг від її брата, а
тому є її особистою приватною
власністю та поділу не підлягає,
подавши до суду відповідну заяву
підписану ОСОБА_10 03.04.2014 року. Однак, суд
не може вважати це належним доказом,
оскільки при розгляді справи як в суді
першої інстанції, так і в апеляційній
інстанції, жодного разу відповідачем
чи її представником не вказувалося про
зазначену обставину. Тому суд вввжає,
що на підтвердження зазначених доводів
згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України доказів суду
стороною відповідачів не надано,
доводи відповідача та її представника
про те, що спірна квартира не є спільним
сумісним майно сторін є неспроможними.

Разом з цим, суд також вважає
недоведеним посилання позивача ОСОБА_2
про те, що для придбання спірної
квартири ним були використані кошти
від продажу власної однокімнатної
квартири, оскільки продаж і купівля
квартир в один день не свідчить про те,
що кошти від продажу однієї квартири
були витрачені на купівлю іншої. Тому,
враховуючи те, що спірна квартира
АДРЕСА_1 була придбана подружжям у
період шлюбу, тому суд вважає вимог ст.
70 СК України, що частки майна дружини та
чоловіка є рівними, а тому слід в
порядку поділу майна подружжя визнати
за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по
1/2 частині квартири кожному.

Як вбачається з матеріалів
справи, 18.12.2012 року ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу продала
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4

Статтею 388 ЦК України передбачено,
що якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не мала
права відчужувати спірну квартиру яка
являться спільною сумісною власністю
подружжя, те, що ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу продала
спірну квартиру ОСОБА_4, який являється
добросовісним набувачем, тому суд,
враховуючи позицію Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладену в Постанові Пленуму
"Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав", відповідно до положень
частини першої статті 388 ЦК власник має
право витребувати своє майно із чужого
незаконного володіння незалежно від
заперечення відповідача про те, що він
є добросовісним набувачем, якщо доведе
факт вибуття майна з його володіння чи
володіння особи, якій він передав
майно, не з їхньої волі, тому суд вважає
цілком доведеними той факт, що спірна
квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння
ОСОБА_2 не з його волі, оскільки ще при
укладенні договору дарування
нотаріально посвідчена згода ОСОБА_2 як
співвласника майна, набутого за час
шлюбу, отримана не була, а отже позовні
вимоги щодо витребування у ОСОБА_4
квартири та повернення її ОСОБА_2 також
підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню
позовні вимоги щодо скасування
державної реєстрації права власності
ОСОБА_4 на спірну квартиру; зобов'язання
ОСОБА_4 звільнити квартиру АДРЕСА_1 та
скасувати (зняти) реєстрацію його місця
проживання за даною адресою, поновити
реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у
вказаній квартирі, а також позовні
вимоги щодо зобов"язання органів
державної реєстрації зареєструвати
право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
квартиру, на земельну ділянку та
автомобіль, оскільки справи щодо
зобов"язання державний органів вчинити
певну дію розглядаються в порядку
адміністративного судочинства.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги щодо визнання права
власності на 1/2 частину спірної
земельної ділянки, та у зв"язку з цим
визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки від 21.09.2010 року о
огляду на наступне.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: земельна ділянка, набута
нею, ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України.

Позивачем не надано доказів того,
що спірна земельна ділянка була
приватизована ОСОБА_3 понад норми
безоплатної приватизації та не
перебувала у її користуванні раніше, у
зв'язку з чим суд дійшов висновку про
те, що спірна земельна ділянка є
особистою приватною власністю ОСОБА_3
та поділу не підлягає.

Крім того, позивач просить
витребувати автомобіль марки "Mitsubishi
Grandis", номер кузова: НОМЕР_2, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, і
реєстраційні документи на зазначений
транспортний засіб у неправомірного
набувача - ОСОБА_6 та скасувати (зняти)
реєстрацію за останньою зазначеного
транспортного засобу та здійснити
поділ та визначити частки в спільній
сумісній власності на вказаний
автомобіль: за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права
власності по ? частині автомобіля
кожному.

Суд вважає вимоги позивача в цій
частині такими, що задоволенню не
підлягають, виходячи з того, що
вказаний автомобіль був проданий
відповідачем ОСОБА_3 у шлюбі, позивачем
не надано жодних доказів того, що
грошові кошти від його продажу були
використані його колишньою дружиною на
власні потреби, також позивачем не
надано до суду самої біржової угоди,
яку він просить визнати недійсною, а
тому неможливо встановити чи міститься
згода позивача на відчуження вказаного
автомобіля.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
якщо позовні вимоги задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 79, 80, 88,
208, 209, 212 - 218 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 63, 65,
68, 70, 75 СК України, ст. 369, 388 ЦК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати договір дарування
квартири АДРЕСА_1 укладений 14.11.2012 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений
Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу Т.М.
Бондар зареєстрованого в реєстрі за №
2792 - недійсним.

В порядку поділу спільного майна
подружжя визнати за ОСОБА_2 право
власності на 12 частину квартири
АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право
власності на 12 частини квартири
АДРЕСА_1.

Витребувати у ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових
витрат - 1689.44 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових
витрат - 243.60 грн.

В задоволенні решти заявлених
позовних вимог- відмовити.

Рішення може бути оскаржено
протягом 10 днів з моменту його
проголошення до Апеляційного суду м.
Києва через Дарницький районний суд м.
Києва.

Суддя: