УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,
Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання
договорів купівлі-продажу недійсними
та відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 4 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
7 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2004 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з зазначеним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_11
Заповітом від 5 серпня 1997 року ОСОБА_11
на випадок смерті заповіла все своє
майно ОСОБА_6 Він своєчасно звернувся
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, однак дізнався, що
належна матері квартира продана ОСОБА_7
за договором від 4 грудня 2003 року. У
подальшому квартира була продана у
квітні 2004 року ОСОБА_8, а остання
продала її 12 травня 2004 року ОСОБА_9

Посилався на те, що його мати з 1989 року
після смерті її чоловіка та доньки дуже
хворіла старечим склерозом,
церебральним атеросклерозом,
гіпертонічною хворобою, психічними
розладами, була інвалідом 1 групи. За
станом свого здоров'я вона на час
продажу квартири 4 грудня 2003 року не
розуміла значення своїх дій та не
керувала ними.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 4 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 4 грудня 2003 року між ОСОБА_11
та ОСОБА_7, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу за № 6890. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 6 квітня 2004
року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу за № 1708.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 12 травня 2004 року між ОСОБА_8
та ОСОБА_9, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу за № 5161. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 7 травня 2014 року, рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 4 грудня 2013 року скасовано, позов
ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 4 грудня 2003
року між ОСОБА_11 та ОСОБА_7,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, зареєстрований у
реєстрі за
№ 6890. Визнано за ОСОБА_6 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_11 У решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_9
- ОСОБА_10 - просила скасувати ухвалені у
справі судові рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 5 серпня 1997 року ОСОБА_11
склала заповіт, яким заповіла все своє
майно ОСОБА_6 Заповіт є чинним.

4 грудня 2003 року укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між
ОСОБА_11 та ОСОБА_7, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу за № 6890.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 померла.

2 березня 2004 року ОСОБА_6 звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. Таким чином,
позивач своєчасно звернувся до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини. Відомостей про видачу йому
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом матеріали справи не містять.

6 квітня 2004 року був укладений договір
купівлі-продажу квартири № 5 за
адресою: АДРЕСА_1, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу за № 1708.

12 травня 2004 року був укладений договір
купівлі-продажу квартири № 5 за
адресою: АДРЕСА_1, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу за № 5161.

Відповідно до акта посмертної
судово-психіатричної експертизи від 22
липня 2004 року № 534, акта додаткової
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 21 липня 2007 року № 703
ОСОБА_11, 1919 року народження, на день
підписання договору купівлі-продажу
від 4 грудня 2003 року не була спроможна
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до акта посмертної
судово-психіатричної експертизи від 31
березня 2014 року № 151, надані відповідь
на порушені апеляційним судом питання
в ухвалі апеляційного суду Одеської
області від 19 лютого 2014 року неможливо
у зв'язку з втратою оригіналів медичної
документації, які неможливо відновити.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що у задоволенні позову про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу від 6 квітня 2004 року та
від 12 травня 2004 року слід відмовити,
оскільки ОСОБА_6 не є стороною вказаних
договорів. ОСОБА_6 не позбавлений
можливості звернутися до суду з
віндикаційним позовом.

Також, враховуючи існування спору щодо
спірної квартири, його тривалість,
хворобу позивача, своєчасне звернення
позивача до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини, відсутність у
позивача правовстановлюючих
документів на спірну квартиру, колегія
суддів апеляційного суду вважає, що за
позивачем слід визнати право власності
на квартиру в порядку спадкування за
заповітом.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи
рішення, правильно встановив характер
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду Одеської області від
7 травня 2014 року, оскільки судове
рішення законне та обґрунтоване, а
доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_9 -
ОСОБА_10 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 7 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Є.П.
Євграфова В.І. Журавель І.М.
Завгородня Ю. Г. Іваненко