Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4609/14
Головуючий у 1-й інстанції: Малінов О.С.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 21 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Костянтинівського міського відділу
ГУМВС України в Донецькій області,
Управління Державної казначейської
служби України в м. Костянтинівці
Донецької області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними діями органу
досудового слідства,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що 30
серпня 2010 року Костянтинівським
міськрайонним прокурором за
матеріалами дослідчої перевірки
відносно ОСОБА_3 було порушено
кримінальну справу та направлено до
слідчого відділення Костянтинівського
МВ ГУМВС України в Донецькій області
для проведення досудового слідства.

26 січня 2011 року позивачу було
пред'явлено постанову про притягнення
в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 203 КК
України. Обвинувальний висновок по
кримінальній справі було затверджено
прокурором 04 лютого 2011 року, справу
направлено до Костянтинівського
міськрайонного суду для судового
розгляду.

Постановою Костянтинівського
міськрайонного суду від 02 серпня 2011
року зазначену кримінальну справу було
повернуто на додаткове розслідування.

25 січня 2012 року кримінальну справу було
закрито на підставі п. 2 ст. 6, ст. 130 КПК
України за відсутністю в діях позивача
складу злочину.

Позивач вважає, що з вини органу
досудового слідства протягом
тривалого часу з 30 серпня 2010 року по 25
січня 2012 року він незаконно перебував
під слідством та судом, в зв'язку з чим
йому заподіяно матеріальну та моральну
шкоду.

Матеріальна шкода складається із
вартості вилученої у нього під час
досудового слідства азотної кислоти у
кількості 1500 л, вартістю 3 600 грн. Крім
того, вважає, що компенсації підлягають
суми, сплачені ним за надання правової
допомоги в розмірі 4 000 грн. Таким чином,
спричинена йому матеріальна шкода
становить 7 600 грн.

Завдану моральну шкоду ОСОБА_3 оцінює у
40 000 грн. виходячи з того, що перебував
під слідством та судом, підпискою про
невиїзд протягом 17 місяців і,
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом, а понесені ним
витрати суттєво перебільшують цей
розмір.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути з
відповідачів на свою користь
матеріальну шкоду в сумі 7 600 грн. та
моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 21 серпня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Сторони, їх представники до
апеляційного суду не з'явилися, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, про що у
справі є докази (рекомендовані
повідомлення про вручення поштового
відправлення). Зважаючи на вимоги ч. 2
ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Справа розглянута у відсутність осіб,
які беруть участь у справі, відповідно
до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання
у спосіб, передбачений законом або
договором, за умови належності особі,
яка звертається до суду, прав, свобод
або інтересів, про захист яких йдеться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України,
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК
України).

Згідно положень ст. 1 Закону України
„Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" (в редакції станом
на 25 січня 2012 року), відповідно до
положень цього Закону підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України "Про
оперативно-розшукову діяльність", "Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю" та іншими
актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

За положеннями ст. 2 вказаного Закону
право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального
вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншомурішенні суду (крім
ухвали чипостанови суду про повернення
справи на додаткове розслідування чи
новий судовий розгляд) факту
незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
чи порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінальної справи за
відсутністю події злочину, відсутністю
у діянні складу злочину або
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину;

3) відмови в порушенні кримінальної
справи або закриття кримінальної
справи з підстав, зазначених у пункті 2
частини першої цієї статті;

4) закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Згідно ст. 3 цього Закону у наведених в
статті 1 цього Закону випадках
громадянинові відшкодовуються
(повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які
він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові
вклади і відсотки по них, цінні папери
та відсотки по них, частка у статутному
фонді господарського товариства,
учасником якого був громадянин, та
прибуток, який він не отримав
відповідно до цієї частки, інші
цінності), конфісковане або звернене в
доход держави судом, вилучене органами
дізнання чи досудового слідства,
органами, які здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, а
також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку
суду, судові витрати та інші витрати,
сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв'язку
з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 30 серпня 2010 року
Костянтинівським міськрайонним
прокурором було порушено кримінальну
справу відносно ОСОБА_3 за ознаками
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203 КК
України, справу було направлено до СВ
Костянтинівського МВ ГУМВС України в
Донецькій області для проведення
досудового слідства. Приводом та
підставою для порушення кримінальної
справи стали матеріали, що були
виділені слідчим відділом податкової
міліції Слов'янської об'єднаної
державної податкової інспекції з
кримінальної справи № 144-43870, та
матеріали дослідчої перевірки,
проведеною Костянтинівською
міжрайонною прокуратурою спільно з
Костянтинівським МВ ГУМВС України в
Донецькій області, під час якої були
виявлені достатні дані, що вказують на
наявність в діях ОСОБА_3 ознак злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 203 КК України (а.с.
4).

26 січня 2011 року ОСОБА_3 було пред'явлено
обвинувачення за ст. 203 ч. 1 КК України
(а.с. 5-6).

Обвинувальний висновок по
кримінальній справі за звинуваченням
ОСОБА_3 за ст. 203 ч. 1 КК України був
затверджений прокурором 04 лютого 2011
року (а.с. 7-10).

Постановою Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 02 серпня 2011 року вищевказану
кримінальну справу було повернуто
Костянтинівському міжрайонному
прокурору на додаткове розслідування
(а.с. 11-12).

Постановою ст. слідчого СВ
Костянтинівського МВ ГУМВС України в
Донецькій області від 25 січня 2012 року
кримінальну справу було закрито на
підставі ст.ст. 6 п. 2, 130 КПК України за
відсутністю в діях ОСОБА_3 складу
злочину, у зв'язку із набранням
чинності Законом України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо гуманізації
відповідальності за правопорушення у
сфері господарської діяльності» № 4025-VI
від 15 листопада 2011 року, за положеннями
якого в Кримінальному кодексі України
було виключено статтю 203 (а.с. 13).

Вказана постанова від 25 січня 2012 року
позивачем не оскаржувалася.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
із того, що закриття кримінальної
справи відносно позивача пов'язано із
змінами законодавства про кримінальну
відповідальність, а саме, у зв'язку із
набранням чинності Законом України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
гуманізації відповідальності за
правопорушення у сфері господарської
діяльності» № 4025-VI від 15 листопада 2011
року, за положеннями якого в
Кримінальному кодексі України статтю
203 було виключено.

Слід зазначити, що кримінальні справи,
порушені за статтями, які
декриміналізовані, підлягали закриттю
на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК 1960р. та ст. 5
КК у зв'язку із декриміналізацією
злочинного діяння. Проте, ця підстава
для закриття кримінальної справи
визнається нереабілітуючою.

Виходячи з того, що кримінальна справа
відносно ОСОБА_3 закрита за відсутністю
в діянні складу злочину у зв'язку із
декриміналізацією, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність у позивача права на
відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
наявність у нього права на
відшкодування шкоди, оскільки в
рішенні суду (постанова від 02.08.2011р.)
було зазначено, що органом досудового
слідства допущені процесуальні
порушення, які обмежують права та
свободи громадян, у зв'язку з чим суд
повернув справу на додаткове
розслідування, не спростовують
висновків суду.

Як зазначалося вище, за положеннями п.
1-1 ст. 2 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» (в редакції станом
на 25 січня 2012 року) право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках: встановлення в
обвинувальному вироку суду чи іншому
рішенні суду (крім ухвали чипостанови
суду про повернення справи на
додаткове розслідування чи новий
судовий розгляд) факту незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують чи порушують права та
свободи громадян, незаконного
проведення оперативно-розшукових
заходів.

Постановою Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 02 серпня 2011 року, на яку посилається
в апеляційній скарзі ОСОБА_3,
кримінальну справу за звинуваченням
останнього за ст. 203 ч. 1 КК України було
повернуто Костянтинівському
міжрайонному прокурору саме на
додаткове розслідування.

Доводи апеляційної скарги про закриття
кримінальної справи відносно ОСОБА_3 та
винесення відповідної постанови з
суттєвим порушенням вимог КПК України
та КК України також не спростовують
висновків суду, вказана постанова
позивачем у встановленому законом
порядку не оскаржувалася, є чинною.

Інші доводи апеляційної скарги є
повторенням обставин, якими ОСОБА_3
обґрунтовував свої позовні вимоги,
всебічна оцінка яким була дана судом
першої інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 21 серпня 2014 року по цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: