Справа № 146/1932/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"29" грудня 2014 р. Томашпільський
районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді
Пилипчука О.В.,

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду смт Томашпіль
цивільну справу за позовом
Департаменту соціальної політики
облдержадміністрації, Вінницького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
ОСОБА_1 про повернення транспортного
засобу, -

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2014 року директор
Департаменту соціальної політики
облдержадміністрації ОСОБА_2 та
директор Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів ОСОБА_3 звернулися до суду з
даним позовом, в якому просять
зобов'язати ОСОБА_1 повернути
Департаменту соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації автомобіль «ЗАЗ 110307», 2007
року випуску, кузов № НОМЕР_1, у повній
комплектності, який був виданий
інваліду війни І групи ОСОБА_5, а також
стягнути з відповідача понесені судові
витрати.

Позов обґрунтований наступним.

У 2007 році інвалід війни І групи
ОСОБА_5 відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження порядку забезпечення
інвалідів автомобілями» від 19.07.2006 року
№ 999 та згідно наказу Головного
управління праці та соціального
захисту населення Вінницької обласної
державної адміністрації від 12 липня 2007
року № 86 з оплатою 7% вартості отримав
автомобіль «ЗАЗ 110307», 2007 року випуску,
кузов № НОМЕР_1.

При видачі автомобіля інвалід ОСОБА_5
був ознайомлений з тим, що автомобіль
видається йому лише в користування та
являється державним майном, про що
підписав заяву-зобов'язання.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер.

Член сім'ї ОСОБА_1 не підпадає під умови
безоплатного залишення автомобіля
члену сім'ї померлого інваліда, згідно
п.16 Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року № 999.

Позивачі зазначають, що відповідно до
п.16 Порядку іншому члену сім'ї
померлого інваліда, який проживає та
зареєстрований за місцем постійного
проживання і реєстрації інваліда,
автомобіль, строк експлуатації якого
менше, ніж 10 років, залишається у разі
сплати ним протягом шести місяців з дня
смерті інваліда до державного бюджету
на рахунки, відкриті в органах
Казначейства вартості автомобіля з
урахуванням розрахункової суми для
викупу автомобіля та суми, сплаченої за
нього інвалідом. Розрахункова сума для
викупу автомобіля визначається
головним управлінням соціального
захисту з урахуванням зносу
автомобіля. За результатами розрахунку
складається довідка-рахунок за формою,
що затверджується Мінсоцполітики.

В іншому разі автомобіль, строк
експлуатації якого менше, ніж 10 років,
повертається (вилучається) головному
управлінню соціального захисту у
повному комплексі.

Після смерті ОСОБА_5 Томашпільське
управління праці та соціального
захисту населення районної державної
адміністрації повідомляло ОСОБА_1 про
його право після смерті інваліда, як
члена сім'ї, який проживав за місцем
проживання інваліда, переоформити
автомобіль на своє ім'я за умови сплати
його залишкової вартості, а у разі
неможливості сплатити його залишкову
вартість, про обов'язок повернути
Головному управлінню праці та
соціального захисту населення
облдержадміністрації автомобіль у
повному комплексі та про необхідність
звернутися до Головного управління
праці та соціального захисту населення
Вінницької обласної державної
адміністрації для вирішення
зазначеного питання.

Проте ОСОБА_1 до цього часу не сплатив
вартість автомобіля з урахуванням
ступеня його зносу та відмовляється
добровільно передати автомобіль
Департаменту соціальної політики
облдержадміністрації.

Представник Департаменту
соціальної політики Продан О.О. та
директор Фонду соціального захисту
інвалідів ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилися, однак подали до суджу заяви,
в яких просять справу слухати у їхній
відсутності, позовні вимоги
підтримують в повному обсязі, просять
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явився, однак подав до
суду заяву, в якій просить справу
слухати у його відсутності, позовні
вимоги визнає, не заперечує проти їх
задоволення.

Розглянувши заяви сторін у
справі, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що заявлені
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які
беруть участь у справі позовного
провадження, для підтвердження своїх
вимог або заперечень зобов'язані
подати усі наявні у них докази або під
час попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що у 2007 році інвалід
війни І групи ОСОБА_5 відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження порядку
забезпечення інвалідів автомобілями»
від 19.07.2006 року № 999 та згідно наказу
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької обласної державної
адміністрації від 12 липня 2007 року № 86 з
оплатою 7% вартості отримав автомобіль
«ЗАЗ 110307», 2007 року випуску, кузов №
НОМЕР_1.

При видачі автомобіля інвалід ОСОБА_5
був ознайомлений з тим, що автомобіль
видається йому лише в користування та
являється державним майном, про що
підписав заяву-зобов'язання.

Згідно довідки Головного управління
праці та соціального захисту населення
від 18.07.2007 року № 04-1333, відповідно до
медичних показників інваліду війни І
групи ОСОБА_5 протипоказано водіння
автомобіля. Відповідно п. 26 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року №
999, Головне управління розглянуло
питання про передачу права на
керування автомобілем і не заперечує
щодо тимчасового талону ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер.

ОСОБА_1 до часу звернення позивачами
до суду автомобіль не повернув.

Згідно п.41 абз.7 Постанови
Кабінету Міністрів України від 19 липня
2006 року № 999 «Про затвердження Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями»
після смерті інваліда автомобіль,
отриманий як гуманітарна допомога,
повертається (вилучається) Головному
управлінню соціального захисту і
здається підприємству, що здійснює
заготівлю та переробку металобрухту
або видається в порядку черговості
інваліду, який перебуває на обліку.

Спірні правовідносини щодо
повернення наданого інваліду у якості
гуманітарної допомоги автомобіля
виникли на час дії постанови
Кабінету Міністрів України від 19 липня
2006 року № 999 «Про затвердження Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями»,
що набула чинності 09 серпня 2006 року.

Вiдповiдно до ч.1 ст.58 Конституцiї
України закони та iншi
нормативно-правовi акти не мають
зворотної дїї в часi, крім випадкiв, коли
вони пом'якшують або скасовують
вiдповiдальнiсть особи.

Згідно вимог ч.1, ч. 2 ст. 5 ЦК України акти
цивiльного законодавства регулюють
вiдносини, якi виникли з дня набрання
ними чинності; акт цивiльного
законодавства не має зворотної дiї у
часi, крім випадкiв, коли він пом'якшує
або скасовує цивiльну вiдповiдальнiсть
особи.

Якщо цивiльнi вiдносини виникли ранiше i
регулювалися актом цивiльного
законодавства, який втратив чиннiсть,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язкiв, що
виникли з моменту набрання ним чинностi
(ч.3 ст. 5 ЦК України).

Частиною 4 статті 4 ЦК України
визначено, що актами цивільного
законодавства є також постанови
Кабiнету Міністрів України.

На пiдставi постанови Кабiнету
Міністрів України вiд 19 липня 2006 року
№999 був визнаний таким, що втратив
чиннiсть Порядок забезпечення
інвалідів автомобілями, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 вересня 1997 року за № 999.

За таких обставин, суд дійшов
висновку, що правовiдносини стосовно
вилучення наданого як гуманітарна
допомога автомобiля виникли пiсля
смерті інваліда, а саме у грудні 2007
року, коли Порядок забезпечення
інвалідів автомобілями, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 вересня 1997 року за № 999 втратив
чинність.

За змістом п.16 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року за № 999 після смерті
інваліда автомобіль, яким він був
забезпечений головним управлінням
соціального захисту або управлінням
виконавчої дирекції, повертається
(вилучається) головному, районному
управлінню соціального захисту або
управлінню виконавчої дирекції у
повному комплекті.

Аналіз положень пунктів 16 та 41
наведеного Порядку дає можливість
дійти висновку про те, що право
управління соціального захисту або
управління виконавчої дирекції на
повернення (вилучення) автомобіля у
разі смерті інваліда
опосередковується з відсутністю
підстав для залишення транспортного
засобу члену сім`ї.

Водночас нормами Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року
за № 999 не встановлюються строки
здійснення права щодо повернення
автомобіля або обов`язку залишення
транспортного засобу члену сім`ї у разі
смерті інваліда, а також обмежувальні
строки.

Натомість, абз. 6 п.16 Порядку
передбачається обов`язок члена сім`ї
померлого інваліда здійснити сплату
протягом шести місяців з дня смерті
інваліда до державного бюджету.

У такому разі порушення права
Головного управління праці та
соціального захисту на повернення
(вилучення) транспортного засобу
пов`язано з відмовою члена сім`ї
повернути майно за вимогою власника за
відсутності підстав для залишення
автомобіля.

З матеріалів справи вбачається, у
2007 році, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження порядку забезпечення
інвалідів автомобілями» від 19.07.2006 року
№ 999 та згідно наказу Головного
управління праці та соціального
захисту населення Вінницької обласної
державної адміністрації від 12 липня 2007
року № 86 з оплатою 7% автомобіль «ЗАЗ
110307», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1,
отримав конкретний інвалід - інвалід
війни І групи ОСОБА_5, який ІНФОРМАЦІЯ_3
року помер.

Відповідач ОСОБА_1, якому було
надано право керувати вказаним
транспортним засобом, не повернув
вищевказаний автомобіль, однак позовні
вимоги визнав, не заперечив проти їх
задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12 червня
2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції», у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону і не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясовування і дослідження інших
обставин справи.

Абзацем 4 пункту 16 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року за № 999 передбачено
перебування на зберіганні у члена сім`ї
померлого інваліда автомобіля до
визначення особи інваліда, що буде
експлуатувати автомобіль з числа
членів сім`ї, законного представника
недієздатного інваліда,
дитини-інваліда.

Ураховуючи наведене право
Департаменту соціальної політики
облдержадміністрації, Вінницького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
повернення (вилучення) автомобіля
порушено з часу не визнання його
відповідачем.

Водночас з цього моменту відпали
підстави для здійснення відповідачем
володіння та користування спірним
транспортним засобом.

Згідно ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п. 41 цього Порядку після
смерті інваліда автомобіль,
отриманий як гуманітарна допомога,
крім випадків, зазначених в абзацах
першому - п'ятому пункту 16 цього
Порядку, повертається (вилучається)
головному управлінню соціального
захисту і здається підприємству, що
здійснює заготівлю та переробку
металобрухту, або видається в порідку
черговості інваліду, який перебуває
на обліку.

За відсутності підстав для
залишення автомобіля в користуванні
сім`ї після смерті інваліда, та
враховуючи визнання відповідачем
позовних вимог в повному обсязі, вимоги
Департаменту соціальної політики
облдержадміністрації, Вінницького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів про
повернення транспортного засобу
підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує понесені нею та
документально підтверджені судові
витрати.

Позивач Вінницьке обласне відділення
ФСЗІ при зверненні до суду понесло
судові витрати, що складаються зі
сплати судового збору в розмірі 243,60
грн., які підлягають стягненню з
відповідача ОСОБА_1 на його користь.

Враховуючи наведене, п. 41 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердження Постановою Кабінету
Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року,
керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 30, 31, 60, 61, 88, 174, 212,
213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш
И В :

Позов Департаменту соціальної
політики облдержадміністрації,
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
ОСОБА_1 про повернення транспортного
засобу задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути
Департаменту соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації транспортний засіб-
автомобіль «ЗАЗ 110307», 2007 року випуску,
кузов № НОМЕР_1, у повній комплектності,
який був виданий інваліду війни І групи
ОСОБА_5

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який
проживає АДРЕСА_1) на користь
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
243,60 гривень у відшкодування понесених
по справі витрат по сплаті судового
збору (Код 13308892, МФО 802015 ГУДКСУ у
Вінницькій області м.Вінниця, рахунок
№ 2129).

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: О. В. Пилипчук