Справа №583/2023/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Плотникова Н. Б.Номер
провадження 22-ц/788/1872/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 27
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Бойка В. Б. , Шевченка В. А. ,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 15 вересня 2014
року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя
особа: ОСОБА_5, про виселення

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_5,
ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус
Охтирського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, Охтирська міська рада
Сумської області, про визнання
договору іпотеки недійсним, скасування
заборони відчуження та виключення
запису з реєстру іпотек,

в с т а н
о в и л а :

28 травня 2014 року ПАТ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом.

Зазначав, що зобов'язання за кредитним
договором від 16 травня 2008 року не
виконано, тому рішенням суду від 22
квітня 2013 року звернуто стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок по
АДРЕСА_1 Сумської області шляхом його
продажу банком і виселено
іпотекодавців ОСОБА_5, ОСОБА_6 Оскільки
їх дочка ОСОБА_3 не виконала вимогу про
добровільне у 30-денний строк виселення
з вказаного будинку, банк просив
виселити даного відповідача разом з
малолітньою дитиною.

29 липня 2014 року ОСОБА_3 звернулася із
зустрічним позовом, у якому просила:
визнати недійсним укладений 16 травня
2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та її
батьками - ОСОБА_5, ОСОБА_6 договір
іпотеки №2073 житлового будинку з
господарськими та підсобними
спорудами по АДРЕСА_1 Сумської області;
скасувати заборону відчуження
вказаного нерухомого майна та
виключити з Державного реєстру іпотек
реєстраційний запис №7201843 про
обтяження даного житлового будинку.

Вимоги мотивувала тим, що на момент
укладення спірного договору іпотеки
вона була неповнолітньою та проживала
разом з батьками в іпотечному житлі,
іншого житла не мала. Згода органу
опіки та піклування на укладення
договору іпотеки, який суперечить її
інтересам і порушує житлові права, не
запитувалась. Крім того, кредит було
використано батьками не у її
(неповнолітньої) інтересах.

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 15 вересня 2014
року позов ПАТ «ПриватБанк»
задоволено: виселено ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з малолітньою
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з житлового
будинку розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без
задоволення за безпідставністю вимог.

В апеляційній скарзі представник
відповідача - ОСОБА_4, посилаючись на
неповноту з'ясування судом обставин
справи, невідповідність висновків
фактичним обставинам та порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить зазначене рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_3 і про відмову у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вважає, помилковим висновок суду про
те, що у зв'язку з відсутністю у ОСОБА_3
права власності у спірному житлі вона
не має права самостійно ним
користуватися.

Вказує, що на момент укладення договору
іпотеки неповнолітня ОСОБА_3 проживала
разом з батьками в іпотечному житлі,
тому мала право ним користуватися,
однак місцевий суд безпідставно
відмовив у задоволенні клопотання про
витребування доказів про місце її
фактичного проживання та реєстрації
станом на день укладення договору
іпотеки.

Заслухавши пояснення відповідача та її
представника, дослідивши матеріали
справи та перевіривши рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 03 серпня 1991 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який розірвано рішенням Охтирського
міськрайонного суду від 12 березня 2013
року (а.с.99).

1/2 частина будинку по АДРЕСА_1 Сумської
області належала ОСОБА_6 на праві
власності на підставі договору від 21
січня 1993 року про надання в безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва житлового будинку (а.с.133).

ОСОБА_5 набула право власності на іншу
1/2 частину вказаного будинку на
підставі договору дарування від 14
жовтня 2004 року, посвідченого приватним
нотаріусом Охтирського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.57, 58, 59).

Між ЗАТ «ПриватБанк» (на даний час - ПАТ
КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір від 16
травня 2008 року № SUA0GA, згідно з
умовами якого позичальник отримала
кредит у розмірі 49936,50 доларів США,
строком до 16 травня 2023 року, на умовах
сплати за користування 1,25% на місяць на
суму залишку заборгованості (а.с.5-9).

З метою забезпечення виконання
кредитного зобов'язання, між ЗАТ
«ПриватБанк» та подружжям ОСОБА_5,
ОСОБА_6 укладено нотаріально
посвідчений 16 травня 2008 року за
реєстровим №2073, договір іпотеки,
відповідно до якого вони передали в
іпотеку банку, належний їм на праві
спільної власності житловий будинок з
господарчими спорудами по АДРЕСА_1
Сумської області, загальною площею 125,2
кв.м, житловою площею 61,5 кв.м, заставною
вартістю 363600 грн. (а.с.10-11).

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 22 квітня 2013
року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6
задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 16 травня 2008
року №SUA0GA в розмірі 70459,04 доларів
США, що еквівалентно 562967 грн. 74 коп.,
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок загальною площею 125,2
кв.м, житловою площею 61,5 кв.м,
розташований по АДРЕСА_1 Сумської
області, який належить ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, шляхом продажу банку вказаного
предмета іпотеки з укладенням від
імені відповідачів договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем.

Виселено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з вказаного
житлового будинку (а.с.12-15).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають дочку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на момент укладення
спірного договору іпотеки була
неповнолітньою, що підтверджується
свідоцтвом про народження від 06 липня
1992 року, серії НОМЕР_2 (а.с.56).

На даний час ОСОБА_3 досягла повноліття
та має свою малолітню дочку - ОСОБА_8 -
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
свідоцтвом про народження від 04 червня
2014 року НОМЕР_1 (а.с.129).

За інформацією Охтирського міського
сектору Управління державної
міграційної служби України у Сумській
області від 04 вересня 2014 року №2544 у
спірному будинку зареєстровані: ОСОБА_5
і ОСОБА_6 - з 01 серпня 1995 року, їх дочка
ОСОБА_3 - з 23 січня 2010 року, а її
малолітня дочка ОСОБА_8 - з 17 червня 2014
року (а.с.27, 125, 126-128, 164-165).

Із реєстру поштових відправлень від 10
квітня 2013 року №1848 вбачається, що ПАТ
КБ «ПриватБанк» направив повідомлення
ОСОБА_3 за місцем її реєстрації
(штрихкодовий ідентифікатор - 837)
про набрання чинності вказаним судовим
рішенням щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення батьків, а
також вимогу про добровільне у 30-денний
строк звільнення вказаного житлового
будинку, яку вона отримала 17 квітня 2014
року (а.с.17, 18, 19).

Згідно з довідкою Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від 20
серпня 2014 року, за ОСОБА_3 право
власності на нерухоме майно не
зареєстровано (а.с.93, 94).

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин,
місцевий суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що відповідач була у
письмовій формі завчасно повідомлена
банком про необхідність виселення із
житлового будинку на який рішенням
суду звернене стягнення за договором
іпотеки, однак цю вимогу у
тридцятиденний строк не виконала, тому
суд на законних передбачених ч.ч.1, 2 ст.40
Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК
України підставах задовольнив позовні
вимоги про її виселення з дитиною із
цього житлового приміщення.

З наданих апеляційному суду копій
виконавчих листів від 22 квітня 2013 року
та постанов ВДВС Охтирського МРУЮ від 15
серпня 2013 року (ВП №39262374) і від 16 грудня
2013 року (ВП №39262212) про закінчення
виконавчих проваджень, слідує, що
вищеназване рішення суду від 22 квітня
2013 року у частині виселення ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 із іпотечного житла фактично
виконано, оскільки на час виконання
вказані особи в даному будинку не
проживали (а.с.238, 239, 241, 242).

У такому випадку члени їх сім'ї -
відповідач зі своєю малолітньою
дочкою, в силу ч.1 ст.405 ЦК України, ст.156
ЖК України самостійного права
користування цим іпотечним житлом не
набувають та підлягають виселенню
поряд з власниками.

Ґрунтується на встановлених фактах і
висновок суду про те, що при укладенні
договору іпотеки не були порушені
права неповнолітньої на той час
відповідачки.

Дійсно, відповідно до ст.17 Закону
України «Про охорону дитинства», ч.2
ст.177 СК України, ст.12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей», батьки не мають права без
попереднього дозволу органів опіки та
піклування, наданого відповідно до
закону, укладати будь-які правочини,
які підлягають нотаріальному
посвідченню та/або державній
реєстрації, стосовно нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти.

За повідомленням Служби у справах
дітей Охтирської міської ради від 12
вересня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не
зверталися до вказаної Служби за
отриманням дозволу на укладення у 2008
році договору іпотеки (а.с.157).

Однак відповідачем та її представником
без поважних причин не було своєчасно
надано місцевому суду доказів на
підтвердження наявності у
неповнолітньої на той час ОСОБА_3 прав
користування спірним житлом на момент
укладення договору іпотеки.

Іпотекодавці перед укладенням
договору надавали банку відповідні
документи про те, що в будинку, який є
предметом іпотеки, ніхто, крім них не
проживає та не зареєстрований.

Реєстрація ОСОБА_3 у 2010 році, а її
малолітньої дочки ОСОБА_8 у 2014 році,
була вчинена в порушення вимог п.20.12
договору іпотеки без письмової згоди
банку- іпотекодержателя.

За таких обставин місцевий суд
правильно, відповідно положень ч.1, 6
ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, не вбачав
підстав для задоволення зустрічного
позову.

Такі висновки суду узгоджуються з
роз'ясненнями, наданими у п.43, 44
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року
№5.

Не спростовують вказаних висновків і
надані апелянтом до суду апеляційної
інстанції:

- довідка від 15 липня 2014 року
квартального уповноваженого,
посвідчена керуючим справами
Охтирського міськвиконкому та
секретарем міської ради, про те, що
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає по
АДРЕСА_1 з 1995 року (а.с.207).

- довідка від 26 вересня 2014 року
Охтирського міжрайонного сектору УДМС
України в Сумській області, з якої
слідує, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрована по АДРЕСА_1 разом з
матір'ю ОСОБА_5 з 01 серпня 1995 року (а.с.208).

Так, в силу ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України
обов'язок доказування лежить на
стороні, причому, відповідно до ч.1 ст.131
ЦПК України сторони зобов'язані подати
свої докази до початку розгляду справи
по суті.

Перешкод у своєчасному отриманні і
наданню місцевому суду зазначених
документів відповідач та його
представник не вказали і не довели,
тому у місцевого суду не було підстав
сприяти у їх витребуванні.

До того ж, довідка від 15 липня 2014 року
малась у сторони ще на час пред'явлення
нею зустрічного позову від 29 липня 2014
року.

Довідка від 26 вересня 2014 року взагалі
не була доданою до апеляційної скарги,
зареєстрованої 25 вересня 2014 року, а
надійшла до апеляційного суду тільки 09
жовтня 2014 року вже поза межами строку
апеляційного оскарження.

Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України
колегія суддів також не приймає ці
довідки як належні докази.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлене з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, є законним і обґрунтованим, а
тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314,
315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 15 вересня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -