У х в а л а

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна
В.М., Ступак О.В.,

Парінової І.К., Штелик
С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - Cлужба у справах дітей
Вінницької міської ради, про
припинення права на частку у спільному
майні, визнання права власності на
припинену частку майна, за касаційною
скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 20 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення
права на частку у спільному майні,
визнання права власності на припинену
частку майна, обґрунтовуючи вимоги тим,
що йому на праві власності належить 5/6
частки жилого будинку АДРЕСА_1.
Власником іншої 1/6 частини цього
будинку є ОСОБА_2 Через неприязні
стосунки між ним та відповідачем
спільне користування будинком є
неможливим. Вважав, що виділити 1/6
частки спірного будинку відповідачу
неможливо, оскільки його частка є
меншою мінімальної площі, необхідної
для виділення окремої ізольованої
квартири, відповідно до Державних
будівельних норм.

Враховуючи вказане,
позивач просив припинити право
власності ОСОБА_2 на належну йому 1/6
частки будинку, оскільки це не завдасть
істотної шкоди відповідачу, так як він
проживає зі своєю сім'єю за іншою
адресою, тобто забезпечений житлом.
Також просив визнати за ним право
власності на 1/6 частки спірного
будинку.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 08 січня 2014 року,
в задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 20 серпня 2014 року, рішення
суду першої інстанції було скасовано
та у справі ухвалено нове рішення, яким
позов ОСОБА_1 було задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/6
частку в житловому будинку АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
вартість 1/6 частки житлового будинку
АДРЕСА_1 в сумі 58 414 грн, що внесені
ОСОБА_1 на рахунок Територіального
управління Державної судової
адміністрації у Вінницькій області і
які знаходяться на депозитному рахунку
суду. Визнано за ОСОБА_1 право власності
на 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач та його дружина іншого, крім
оспорюваного, належного їм на праві
власності житла не мають, а тому
припинення права відповідача на частку
у спірному будинку завдасть йому та
членам його сім'ї істотної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив із неможливості спільного
користування спірним будинком, частка
відповідача у цьому будинку є
незначною, відповідач у належній йому
частці будинку не проживає і
позбавлення його права на частку не
завдасть істотної шкоди його інтересам
і не порушить його житлових прав.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційної інстанції не
відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 на праві
власності належить 5/6 частки
житлового будинку АДРЕСА_1, інша
1/6 частки зазначеного будинку
належить ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 цього Кодексу
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
випливають місце проживання власника
та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо: 1)
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; 2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування
майном є неможливим; 4) таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Таким чином,
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та
з урахуванням того, чи таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.
Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику, вирішується
в кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та об'єкта,
який є спільним майном.

Відповідна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 16 січня 2012 року № 6 - 81 цс 11, яка в
силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою
для усіх судів України.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
ОСОБА_2 та його дружина іншого, крім
оспорюваного, належного їм на праві
власності житла не мають, а тому
припинення права відповідача на частку
у спірному будинку завдасть йому та
членам його сім'ї істотної шкоди.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції
дійшов помилкового висновку про те, що
припинення права власності на частку у
спільному майні не завдасть ОСОБА_2 та
членам його сім'ї істотної шкоди, з
врахуванням того, що відповідач та його
дружина не мають іншого житла, крім 1/6
частки спірного будинку, а також з ними
проживають двоє їхніх неповнолітніх
дітей, які також зареєстровані у цьому
будинку.

Безпідставно скасувавши законне та
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні процесуального
та матеріального закону.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 20 серпня 2014 року скасувати,
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 08
січня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О.
Дьоміна

Судді: В.М.
Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик