У Х В А Л А

17 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Попович
О.В., Ступак О.В.,

розглянувши заяву Генеральної
прокуратури України про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 листопада 2013 року в справі
за позовом Київського міжрайонного
екологічного прокурора Дніпровської
екологічної прокуратури в інтересах
держави в особі Київської обласної
державної адміністрації, Державної
інспекції сільського господарства
України до Бориспільської районної
державної адміністрації Київської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
незаконним та скасування
розпорядження райдержадміністрації,
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельні ділянки,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року Київський міжрайонний
екологічний прокурор Дніпровської
екологічної прокуратури звернувся до
суду з позовом до Бориспільської
районної державної адміністрації
Київської області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 у якому просив визнати
незаконним та скасувати розпорядження
Бориспільської районної державної
адміністрації від 06 липня 2009 року № 2020
щодо затвердження проектів
землеустрою та передачі у власність
відповідачам земельних ділянок площею
по 2 га кожному для ведення особистого
селянського господарства на території
Сошниківської сільської ради
Бориспільського району Київської
області; визнати недійсними державні
акти на право власності на земельні
ділянки серії ЯГ № 219907 та ЯГ № 219908,
видані 08 липня 2009 року на ім'я ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, зареєстровані у книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 29 та №
8. Позов обґрунтовано тим, що
розпорядженням Бориспільської
районної державної адміністрації від 06
липня 2009 року № 2020 затверджено проект
землеустрою, передано у власність
відповідачам земельні ділянки площею
по 2 га кожному для ведення особистого
селянського господарства на території
Сошниківської сільської ради
Бориспільського району Київської
області та зобов'язано Бориспільський
районний відділ СВП «Київський
обласний реєстраційний центр»
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»
зареєструвати їх у книзі реєстрації
державних актів на право власності на
землю. На підставі вказаного
розпорядження 08 липня 2009 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 видано державні акти на право
власності на земельні ділянки серії ЯГ
№ 219907 та ЯГ № 219908 відповідно,
зареєстровані у книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 29 та №
8. Надані відповідачам земельні
ділянки знаходяться у прибережній
захисній смузі Канівського
водосховища та частково на водній
акваторії.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 січня 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 23 травня 2013 року
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 січня 2013 року скасовано. Ухвалено
нове рішення про задоволення позову.
Визнано незаконним та скасовано
розпорядження Бориспільської районної
державної адміністрації Київської
області від 06 липня 2009 року № 2020 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність ОСОБА_4, ОСОБА_3 для ведення
особистого селянського господарства
на території Сошниківської сільської
ради», визнано недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 219907, виданий 08 липня 2009 року
на ім'я ОСОБА_3, визнано недійсним
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ № 219908,
виданий 08 липня 2009 року на ім'я ОСОБА_4
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 листопада 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_3, до якої приєднався
ОСОБА_4, задоволено. Рішення
апеляційного суду Київської області
від 23 травня 2013 року скасовано, рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 24 січня 2013 року
залишено в силі.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
Генеральної прокуратури України про
перегляд зазначеної ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема, ст. ст. 87, 88 Водного кодексу
України, ст. ст. 58-60 Земельного
кодексу України та п. п. 1, 4, 5 Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 травня 1996 року
№ 486.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції вказаних
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник додав постанову судової палати
у цивільних та адміністративних
справах Верховного Суду України від 21
травня 2014 року в справі № 6-14цс14.

У п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» зазначено, що судовими
рішенням на які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України, можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України, Вищого господарського суду
України; судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені, як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V. Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Оскільки зазначена вище постанова
Верховного Суду України постановлена в
порядку ст. ст. 355, 360-3, 360-5 ЦПК України та
не є судовим рішенням, ухваленим як
судом касаційної інстанції, тому на
вказану постанову не може
здійснюватися посилання як на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355.

Також, як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 червня 2013 року в справі №
6-18136св13 за позовом про визнання
недійсним розпорядження та державного
акта на право власності на земельну
ділянку, скасування державної
реєстрації та повернення земельної
ділянки, від 07 серпня 2013 року в справі
№ 6-14210св13 за позовом про
визнання розпорядження та державного
акта недійсними, від 16 жовтня 2013 року в
справі № 6-29709св13 за позовом про
визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку, від 23
жовтня 2013 року в справі № 6-18142св13 за
позовом про визнання недійсним та
скасування розпорядження та
державного акта на право власності на
земельну ділянку, скасування державної
реєстрації, повернення земельної
ділянки; від 26 березня 2014 року в справі
№ 6-40301св13 за позовом про визнання
незаконним розпорядження, визнання
недійсними державних актів та
зобов'язання повернути земельні
ділянки, від 28 травня 2014 року в справі
№ 6-15906св14 за позовом про
скасування розпорядження, визнання
недійсним державного акта на право
власності на землю та повернення землі,
від 16 липня 2014 року в справі № 6-49585св13
за позовом про визнання незаконним та
скасування розпорядження, визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку та його
скасування, визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, витребування земельної
ділянки із чужого незаконного
володіння та визнання права власності
на земельну ділянку та на постанову
Вищого господарського суду України від
01 квітня 2014 року № 901/528/13-г за позовом
про визнання рішення та договору
недійсним та повернення земельної
ділянки.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11
«Про судову практику застосування
статей 353 - 360 ЦПК України» неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права полягає зокрема: у
різному тлумаченні судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; у різному застосуванні
правил конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Так, суд касаційної інстанції в ухвалі,
щодо якої ставиться питання про її
перегляд, виходив із того, що
оскаржувані рішення судів, які
виходили із того, що прокурором не
доведено розташування спірної
земельної ділянки у межах охоронної
зони водного об'єкту, не надано доказів
на підтвердження відведення в межах
розташування спірної земельної
ділянки прибережних захисних смуг та
виготовлення проектів прибережних
захисних смуг позивачем.

Зі змісту судових рішень, на які
заявник посилається як на підставу
перегляду судового рішення, вбачається
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, яке полягає в тому, що
в одному випадку (судове рішення, яке є
предметом перегляду) суд погодився з
тим, що надання у власність земельних
ділянок навколо водних об'єктів у разі
відсутності землевпорядної
документації та встановлених меж щодо
прибережних захисних смуг водних
об'єктів у натурі є можливим, а в іншому
випадку (судові рішення як приклад
неоднакового застосування права) суди
виходили із того, що збереження водних
об'єктів повинно бути досягнуто шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо надання земельних ділянок
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, що визначаються.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що наведені у заяві
доводи вказують на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, що
згідно вимог ст. 355 ЦПК України є
підставою для перегляду судових
рішень.

Оскільки зі змісту заяви та доданих до
неї судових рішень вбачається, що
справи стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин та вбачається
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, справу слід
допустити до провадження Верховного
Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом
Київського міжрайонного екологічного
прокурора Дніпровської екологічної
прокуратури в інтересах держави в
особі Київської обласної державної
адміністрації, Державної інспекції
сільського господарства України до
Бориспільської районної державної
адміністрації Київської області,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним
та скасування розпорядження
райдержадміністрації, визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки, за
заявою Генеральної прокуратури
України про перегляд ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 листопада 2013
року.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї документами надіслати до
Верховного Суду України, а копію ухвали
разом із копією заяви - особам, які
беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

І.К.
Парінова

О.В. Попович

О.В. Ступак