УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А.,
Завгородньої І.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Державної установи «Львівський
науково-дослідний інститут
епідеміології та гігієни Міністерства
охорони здоров'я України» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відміну наказів, за касаційною
скаргою прокуратури Львівської
області на рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 16 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 17 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду із вказаним позовом, який
обґрунтовано тим, що вона перебувала у
трудових відносинах з відповідачем з
1998 року на посаді препаратора
лабораторії екологічних проблем
людини, є матір'ю двох синів, один з них
інвалід з дитинства, вона є єдиною
годувальницею в сім'ї. 15 лютого 2013 року
лаборант ОСОБА_5 образила її,
безпідставно обізвала аферисткою, на
що позивач поскаржилася директору,
після чого до позивача застосовано
дисциплінарні стягнення, а саме: догани
за прогули. 16 жовтня 2013 року позивач
написала заяву про надання їй
відпустки, яку директор не підписав та
17 жовтня 2013 року відбулося засідання
профспілкового комітету з питання
звільнення її з роботи за п. 3 ч. 1 ст. 40
КЗпП України. Всупереч відмови
профспілкового комітету відповідач
наказом від 17 жовтня 2013 року № 42-вк
звільнив позивача.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 16 січня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 17 вересня 2014
року, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі прокуратура
Львівської області просила скасувати
судові рішення, ухвалити нове рішення
про задоволення позову, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягають відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 16 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 17 вересня 2014 року, оскільки вони
законні та обґрунтовані, так як за
передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті
заходи дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково, і ті громадські
стягнення, які застосовані до
працівника за порушення трудової
дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
одного року.

Крім того, позивач не довела поважних
причин невиконання своїх посадових
обов'язків по догляду за лабораторними
тваринами у період перебування
препаратора ОСОБА_6 на лікарняному з 10
вересня 2013 року та не надала доказів
поважності порушень трудової
дисципліни. Відмова членів
профспілкового комітету Державної
установи «Львівський
науково-дослідний інститут
епідеміології та гігієни Міністерства
охорони здоров'я України» не
мотивована, а пояснення членів з
приводу мотивів відмови адміністрації
інституту у наданні згоди на
звільнення позивача не підписані всіма
членами профспілкового комітету.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального та матеріального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокуратури
Львівської області відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 16 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 17 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. ІваненкоН.А. Горелкіна І.М.
Завгородня