Справа № 0915/3518/12
Провадження № 22-ц/779/2424/2014
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів:
Меленко О.Є., Фединяка В.Д.,

секретаря:
Яковин М.Я.,

розглянувши справу за поданням
державного виконавця ВДВС
Тисменицького районного управління
юстиції про примусове проникнення до
частини будинковолодіння, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Тисменицького районного суду від 14
жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Тисменицького районного суду
від 14 жовтня 2014 року задоволено подання
державного виконавця ВДВС
Тисменицького районного управління
юстиції про примусове проникнення до
частини будинковолодіння. Судом надано
дозвіл державному виконавцю ВДВС
Тисменицького РУЮ Ясунику І.І. на
примусове проникнення до частини
житлового будинку АДРЕСА_1, де проживає
боржник ОСОБА_2, для проведення
поточної технічної інвентаризації
будинковолодіння спеціалістами
Івано-Франківського обласного бюро
технічної інвентаризації.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій
вказує на те, що вона не чинить жодних
перешкод позивачам: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
іншим у доступі до частини
домоволодіння, оскільки останні там
проживають, та спеціалістам
Івано-Франківського ОБТІ для
проведення поточної технічної
інвентаризації будинковолодіння.
Також апелянт не погоджується із
посиланням суду на ст. 376 ЦПК України,
оскільки, дана норма стосується
проведення виконавчих дій стосовно
звернення стягнення на майно боржника,
а оскільки будь-яких звернень
стягнення на майно в даному випадку
немає, тому, на її думку, й немає
необхідності проникнення до її житла.
При цьому, позивачі не порушували
питання про примусове проникнення до
її житла. Окрім того, зазначає ОСОБА_2,
примусове проникнення до її житла
суперечить конституційному праву
недоторканності житла. Посилаючись на
вищенаведене, просить ухвалу суду
скасувати.

Сторони в засідання апеляційного суду
не з'явились з невідомих причин, хоч
судові повідомлення були вручені у
встановленому законом порядку
завчасно. Отже, є правові підстави для
розгляду справи у їх відсутності.

ОСОБА_2 у надісланій заяві апеляційну
скаргу підтримала з мотивів, наведених
у ній.

Вислухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Тисменицького районного суду
від 27.04.2010 року, яке перебуває в
законній силі, за ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 визнано право власності
на 4/7 частини будинковолодіння АДРЕСА_1.
Інші 3/4 частини цього будинковолодіння
залишено у власності ОСОБА_2 У спірному
будинку існує два окремих входи, однак
відомостей про те, що між
співвласниками у встановленому
законом порядку відбувся реальний
поділ названого будинковолодіння,
немає (копія рішення - том №1, а.с. 7-8).

З'ясовано, що в подальшому між
співвласниками: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 з однієї сторони, та ОСОБА_2
виник спір з приводу виготовлення
технічної документації на згаданий
будинок, який залишається у спільній
власності зазначених осіб.

Рішенням Тисменицького районного суду
від 13.03.2013 року, залишеним в силі
ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13.06.2013
року, ОСОБА_2 зобов'язано не чинити
перешкод у здійсненні позивачам прав
співвласників будинковолодіння №5 по
вул. Зеленій с. Угринів Тисменицького
району шляхом надання доступу до
частини цього будинковолодіння,
зайнятої відповідачкою (том №1, а.с.116-120;
195-120).

Задовольняючи подання державного
виконавця про надання дозволу на
примусове проникнення до
будинковолодіння, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_2 не виконує
назване вище рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що
31.07.2013 року та повторно 12.06.2014 року було
відкрито виконавче провадження на
підставі виконавчого листа №0915/3518/12
про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити
перешкод у здійсненні ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 прав співвласників
будинковолодіння по АДРЕСА_1 шляхом
надання доступу до частини вказаного
будинковолодіння для проведення
поточної технічної інвентаризації
будинковолодіння спеціалістами
Івано-Франківського ОБТІ. При цьому,
боржнику ОСОБА_2 було надано термін для
добровільного виконання рішення
(постанови - том №2, а.с.11, 38). Відповідні
постанови державного виконавця були
вручені ОСОБА_2, про що є розписки (том
№2, а.с.12,39). Однак, ОСОБА_2 ці постанови
добровільно не виконала. В подальшому
вона неодноразово уникала й від
виконання вимог державного виконавця
про надання вільного доступу
спеціалісту Івано-Франківського ОБТІ
для проведення огляду
будинковолодіння та відповідних
обмірів з метою здійснення поточної
технічної інвентаризації, що
підтверджується відповідними актами.

Відповідні дослідження та складення
технічної документації не могли бути
виконані спеціалістом ОБТІ без огляду
всіх приміщень спірного будинку, який
продовжує перебувати у спільній
власності сторін, в тому числі й тієї
частини, яку займає ОСОБА_2 Тому
твердження апелянта про те, що вона не
перешкоджала виконанню судового
рішення, оскільки спеціаліст ОБТІ мав
вільний доступ до будинку ззовні, не
можуть бути прийняті до уваги.

Оскільки назване вище рішення суду
перебуває в законній силі, то воно
згідно чинного законодавства України
підлягає обов'язковому виконанню
боржником. З наведеного вище випливає,
що судом першої інстанції правомірно
було задоволено подання державного
виконавця щодо надання дозволу на
проникнення до частини спірного
житлового будинку, в якій проживає
боржник ОСОБА_2, з метою проведення
спеціалістом ОБТІ поточної
інвентаризації будинку. Іншого способу
захистити порушене право
співвласників названого будинку немає.

Приймаючи до уваги вище наведене,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції в даній справі постановлена
ухвала з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта висновків суду не
спростовують. Тому підстав для
скасування оскарженої ухвали немає.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313; 319; 324 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
ухвалу Тисменицького районного суду
від 14 жовтня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
В.А. Девляшевський

Судді:
О.Є. Меленко

В.Д. Фединяк