Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ступак О.В., Парінової
І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Тячівської міської ради,
ОСОБА_6 про скасування розпорядження та
виселення, за зустрічним позовом
Тячівської міської ради, ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування
свідоцтва про право власності на житло,
за касаційною скаргою ОСОБА_6,
Тячівської міської ради на рішення
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 17 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 19 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з указаним позовом,
вимоги якого під час розгляду справи
уточнили, доповнили та остаточно
просили визнати незаконним та
скасувати розпорядження Тячівського
міського голови від 10 листопада 2008 року
№ 153 «Про скасування
розпорядження міського голови від 06
листопада 2008 року № 11»; визнати дійсним
свідоцтво про право власності на житло
№ 1035, видане 07 листопада 2008 року
Тячівською міською радою, згідно з
яким квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4
та ОСОБА_5; висилити ОСОБА_6 та членів її
сім'ї з указаної квартири та
зобов'язати її та членів її сім'ї у
подальшому не чинити їм перешкод в
користуванні цією квартирою.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що на
підставі розпорядження Тячівського
міського голови від 06 листопада 2008 року
№ 11, 07 листопада 2008 року видано
свідоцтво про право власності на житло
№ 1035, яким посвідчується, що житлова
квартира АДРЕСА_1 дійсно належить їм на
праві приватної власності. У грудні 2008
року їм стало відомо, що розпорядженням
Тячівського міського голови від 10
листопада 2008 року № 153 «Про
скасування розпорядження міського
голови від 06 листопада 2008 року №11» вище
згадане розпорядження Тячівського
міського голови скасовано. Вважають, що
розпорядження Тячівського міського
голови від 10 листопада 2008
року № 153 «Про скасування
розпорядження міського голови від 06
листопада 2008 року №11» слід визнати
незаконним з підстав, зазначених у ст. 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», оскільки
міський голова, приймаючи
розпорядження № 153, взяв на себе
функції суду, чим вийшов за межі своїх
повноважень, передбачених вимогами
цього Закону. На незаконність
оскаржуваного розпорядження вказує і
та обставина, що як одну із підстав
скасування свого розпорядження від 06
листопада 2008 року № 11 міським головою
зазначено, що після визнання судовим
рішенням договору дарування недійсним
зазначена квартира не була повернута в
комунальну власність і в ній на той
момент проживала ОСОБА_6 разом зі своєю
сім'єю, проте такий висновок не
відповідає фактичним обставинам і
спростовується тим, що після набрання
рішенням Тячівського райсуду від 14
жовтня 2008 року у справі № 2-88/08 законної
сили квартира фактично перейшла в
комунальну власність і лише саме після
цього міський голова своїм
розпорядженням від 06 листопада 2008
року № 11 оформив за ними право
власності на неї та 07 листопада
2008 року між ними та Тячівським
виробничим управлінням комунального
господарства було укладено договір
утримання та надання комунальних
послуг. На думку позивачів ОСОБА_6
вселилася в спірну квартиру з
порушенням встановленого чинним
законодавством порядку та не має
жодних правових підстав для проживання
у квартирі, чим порушує не тільки їх
право власності, а й право на
користування власністю у формі
проживання в належній їм квартирі, так
як іншого житла вони не мають.

Тячівська міська рада та ОСОБА_6
звернулися до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на
час скасування розпорядження від 06
листопада 2008 року № 11, тобто 10
листопада 2008 року, рішення
Конституційного Суду України від
16 квітня 2009 року у справі №
1-9/2009 року не існувало, а зворотної сили
таке рішення немає, а тому посилання на
таке рішення є некоректним. Підставою
до скасування розпорядження міського
голови від 06 листопада 2008 року стало
порушення вимог ч. 5 ст. 216 ЦК України,
так як у випадку визнання судом
правочину недійсним повинні
застосовуватись наслідки недійсності
правочинів і такі вимоги можуть
заявлятися будь-якою заінтересованою
особою, або ж за ініціативою суду. Як
вбачається з рішення Тячівського
районного суду від 14 жовтня 2008 року у
справі № 2-88/88, жодною із зацікавлених
осіб в судовому засіданні вимоги про
застосування правових наслідків
недійсності правочинів не заявлялися.
Вирішуючи цей спір, суд не застосував
правових наслідків недійсності
договору дарування від 25 листопада 2008
року, не вирішив питання про повернення
майна, одержаного за недійсним
правочином. Стверджують, що така
неврегульована ситуація призвела до
того, що станом на 06 листопада 2008 року у
спірній квартирі фактично проживає
бувший власник квартири ОСОБА_6 із
сім'єю і ця квартира в комунальну
власність до теперішнього часу не
повернута. За таких обставин
оформлення права власності на квартиру
за відповідачами порушує
конституційне право на житло ОСОБА_6 та
членів її сім'ї, які проживають в ній з
2000 року. Видавши 07 листопада 2008 року
свідоцтво № 1035 про право
власності на спірну квартиру,
Тячівська міська рада порушила вимоги
ст. 1 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду»,
розпорядилася спірною квартирою, яка
не перебувала у її власності.

Рішенням Тячівського районного суду
Закарпатської області від 17
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 19 вересня 2014
року, первинний позов задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано
розпорядження Тячівського міського
голови від 10 листопада 2008 року № 153 «Про
скасування розпорядження міського
голови від 06 листопада 2008 року № 11».

Виселено ОСОБА_6 та членів її сім'ї, а
саме малолітніх дітей:
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1.

У решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та
Тячівська міська рада просять
скасувати судові рішення судів першої
й апеляційної інстанцій, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази і надав
їм належну оцінку, правильно встановив
обставини справи, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів, отже,
судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, Тячівської
міської ради відхилити.

Рішення Тячівського районного суду
Закарпатської області від
17 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 19 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Ступак

І.К. Парінова

С.П. Штелик