У х в а л а

іменем україни

5 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
приватного підприємства «Сапсан» про
відшкодування майнової та моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 2 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила стягнути на її користь із
ОСОБА_2 та

ПП «Сапсан» в особі ОСОБА_3 солідарно 94
534 грн, з яких

89 534 грн - вартість знищеного нерухомого
майна, а саме корівника № 3,

5 тис. грн. - моральної шкоди, та вирішити
питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 9
вересня 2004 року за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
вона купила у

ПСП «Зоря» корівник № 3, вартістю 5 тис.
грн., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Зазначала, що 12 травня

2005 року вказаний корівник було
розібрано особами під керівництвом
ОСОБА_3, який на підтвердження
правомірності своїх дій пред'явив
органам внутрішніх справ договір
купівлі-продажу від 11 жовтня 2004 року,
згідно якому фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 купив у

ТОВ «СП «Агропрогрес» корівник № 3. На
її думку, пред'явлений ОСОБА_3 договір
купівлі - продажу корівника було
укладено через місяць після того, як
вона придбала вказаний корівник,
нотаріально не посвідчений, акт
приймання передачі майна до цього
договору відсутній.

Рішенням Валківського районного суду
Харківської області від

26 квітня 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 та ПП «Сапсан» в
особі ОСОБА_3 солідарно на користь
ОСОБА_1 89 534 грн - вартість знищеного
нерухомого майна (корівника №3), 5 тис.
грн. - моральної шкоди та вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 2 липня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що відповідачі
знищили майно, яке належить позивачу на
праві власності, чим спричинили їй
майнову та моральну шкоду.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
ОСОБА_1 не довела належними доказами
протиправність дій відповідачів та їх
вини щодо завдання їй шкоди, а також
наявність причинного зв'язку між
протиправними діями і негативними
наслідками.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
судове рішення не відповідає.

Судами установлено, що 29 травня 2000 року
ПСП «Зоря» уклало угоду про бартерну
операцію, за якою передало у власність
ТОВ «СП Агропрогрес», корівник 4-х
рядний 3-ї бази, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
завіреними копіями видаткової
накладної від 29 травня 2000 року № 362 та
податковою накладною від 29 травня 2000
року № 12.

Податкова накладна від 29 травня 2000 року
№ 12 в графі «умова продажу» містить
напис - згідно договору; в графі «форма
проведених розрахунків» - бартер; в
графі «номенклатура поставки товарів»
- корівник 4-х рядний 3 база; вартість
корівника - 125 508 грн, в тому числі ПДВ 20 %
- 20 918 грн.

Також судом було встановлено, що
корівник 4-х рядний 3-ї бази у с. Заміське
було збудовано господарським способом.
Новостворену будівлю корівника, як
об'єкт нерухомості, не було
зареєстровано. ПСП «Зоря», під час
здійснення правочину з ТОВ «СП
Агропрогрес», ухилилось від
нотаріального посвідчення договору,
оскільки не бажало реєструвати за
собою право власності в БТІ на даний
корівник. Станом на 29 травня 2000 року
діюче законодавство не забороняло
здійснювати правочини щодо нерухомого
майна між юридичними особами без
нотаріального посвідчення.

Балансова вартість нежитлової будівлі
- корівника чотирьохрядного, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за
даними технічного паспорту бюро
технічної інвентаризації Валківського
району від 9 березня 2004 року, становить
89 534 грн.

За таких обставин вказане нерухоме
майно не перейшло до ТОВ «СП
Агропрогрес» та залишилось у власності
ПСП «Зоря».

9 вересня 2004 року між ПСП «Зоря», в особі
ліквідатора ОСОБА_4, та ОСОБА_1 було
укладено договір купівлі - продажу, за
умовами якого остання придбала
корівник № 3, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Вказаний договір був
нотаріально посвідчений та
зареєстрований у Валківському бюро
технічної інвентаризації Харківської
області 24 вересня 2004 року.

11 жовтня 2004 року між ТОВ «СП
«Агропрогрес» та ОСОБА_2 було укладено
договір купівлі - продажу, за умовами
якого останній придбав корівник № 3.
Вказаний договір не був посвідчений
нотаріально.

12 травня 2005 року вказаний вище корівник
чотирьохрядний № 3 у с. Заміське був
розібраний групою людей, якими керував
директор ПП «Сапсан» ОСОБА_3, що
підтверджується матеріалами
Валківського РВ УМВС України в
Харківській області та Валківської
міжрайонної прокуратури про відмову у
порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_3 (матеріали перевірки
Валківської міжрайонної прокуратури
від 16 березня 2006 року № 21/06), матеріал
Валківського РВ УМВС України за 2005 рік
№ 226, матеріал Валківського РВ УМВС
України за 2005 рік № 245.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України
встановлено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 64 ЦПК України
встановлено, що письмовими доказами є
будь-які документи, акти, довідки,
листування службового або особистого
характеру або витяги з них, що містять
відомості про обставини, які мають
значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній особі або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, що її завдала, за наявності
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

При цьому у спорах про відшкодування
шкоди діє презумпція заподіювача
шкоди, згідно з якою саме відповідач
доводить відсутність своєї вини у
завданні шкоди.

Частиною 1 ст. 1190 ЦК України
передбачено, що особи, спільними діями
або бездіяльністю яких було завдано
шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2, вважаючи себе законним
власником вказаного корівника, замовив
у ПП «Сапсан» виконання робіт з його
розбірки (руйнування).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
дійшов вірного висновку про те, що
ОСОБА_1 є власником будівлі спірного
корівника, а тому мала право заявляти
вимоги про відшкодування майнової
шкоди, завданої їй в результаті його
руйнування, яке було здійснено
працівниками ПП «Сапсан» на замовлення
ОСОБА_2

Однак, покладаючи на відповідачів
солідарну відповідальність за
заподіяну шкоду ОСОБА_1, суд мав
визначитись, якими саме спільними
діями відповідачів було порушено права
позивача та чи є вони протиправними та
чи може бути покладена на ПП «Сапсан»
солідарна відповідальність за вчинені
дії.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи у
задоволенні позову ОСОБА_1, також не
визначився щодо спільності дій
відповідачів та їх протиправності, та
обмежився лише загальним висновком про
те, що не встановлено інших обставин,
які в сукупності є підставами для
відшкодування шкоди, та обмежився
висновком про те, що розмір шкоди не
доведений належними та допустимими
доказами.

Таким чином, з урахування викладеного
судова колегія дійшла висновку, що
апеляційний суд, ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позову, у
порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України,
яка зобов'язує суд сприяти всебічному й
повному з'ясуванню обставин справи,
доводів сторін як на підтвердження, так
і на заперечення позову належним чином
не перевірив; не дав належної правової
оцінки зібраним у справі доказам, хоча
це має суттєве значення для
правильного вирішення спору, порушення
вимог матеріального та процесуального
права призвело до ухвалення судового
рішення, яке не відповідає вимогам ст.
ст. 212-214 ЦПК України щодо законності і
обґрунтованості.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 2 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко