Провадження №2/263/3696/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2014 року Жовтневий районний суд м.
Маріуполя Донецької області у складі:
судді Ікорської Є.С. при секретарі
Корзініній О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі цивільну справу за позовом
Житлово-комунального підприємства
«Жилкомплекс» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по оплаті послуг з
утримання будинку і прибудинкової
території,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги. Свої вимоги позивач мотивує
тим, що відповідач є власником квартири
АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що останній
тривалий час не сплачує послуги з
утримання житлового будинку та
прибудинкової території утворилась
заборгованість за період з 01.03.2002 року
по 01.09.2014 року в сумі 11738,41 грн. Ухвалою
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
від 29.08.2014 року скасовано судовий наказ
від 29.07.2013 року. У зв'язку з
вищенаведеним, позивач просив суд
стягнути з відповідача заборгованість
в сумі 11738,41 грн. та судовий збір.

Представник позивача за
довіреністю Каліновський І.В. в
судовому засідання присутній не був,
надав заяву про розгляд справи у його
відсутність. Позовні вимоги підтримав
у повному обсязі, наполягав на їх
задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні
присутній не був, надав заяву про
розгляд справи у його відсутність.
Позов не визнав, просив суд застосувати
строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи в
їхній сукупності, повно і всебічно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно
до особового рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1
зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1.
(а.с.6).

Згідно зі штампом канцелярії
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
ЖКП «Жилкомплекс» звернулося до суду з
заявою про видачу судового наказу
26.07.2013 року (а.с.30)., на підставі якої
видано 2.07.2013 року наказ.

Ухвалою Жовтневого районного суду
м. Маріуполя від 23.08.2014 року скасовано
судовий наказ, виданий 29.07.2013 р. за
заявою ЖКП «Жилкомплекс» про видачу
судового наказу про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за послуги з утримання
будинку та прибудинкової території
(а.с.22).

Відповідно до рахунків з 01.03.2002
роки по 01.09.2014 року заборгованість за
послуги з утримання будинку та
прибудинкової території у ОСОБА_1
складає 11738,14 грн. (а.с.9-21).

Відповідно до ст.13 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги поділяються на 1) комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків та прибудинкових територій
(прибирання внутрішньо будинкових
приміщень таприбудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньо будинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); 3) послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).
Примірні переліки житлово-комунальних
послуг та їх склад залежно від
функціонального призначення
визначаються центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Згідно зі ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 322 ЦК
України власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни,
які мають в приватній власності жилий
будинок, квартиру, зобов'язані
забезпечувати його утримання,
проводити за свій рахунок поточний
капітальний ремонт, утримувати в
порядку прибудинкову територію.

Відповідно до ст. 162 ЖК України, п. 5 ч.3
ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року (в
редакції постанови КМУ №45 від 24.01.2006
року), власник та наймач (орендар)
квартири - зобов'язаний, у тому числі:
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені законом або
договором, дотримуватися вимог
нормативно-правових актів у сфері
житлово-комунальних послуг, пожежної і
газової безпеки, санітарних норм і
правил.

Вказані норми матеріального права
встановлюють презумпцію обов'язку
власника нести всі витрати, пов'язані з
утриманням належного йому майна. До
таких витрат належать витрати,
пов'язані зі зберіганням майна, його
ремонтом, забезпеченням збереження
його властивостей тощо. Такий обов'язок
власника є похідним від належних йому
як абсолютному володарю
правомочностей володіння,
користування та розпорядження майном.
Невиконання власником свого обов'язку
по утриманню своєї власності може
створювати небезпеку для третіх осіб.

Пунктом 17 «Правил користування
приміщеннями житлових будинків i
прибудинковими територіями»
встановлено, що власники квартир
багатоквартирних будинків зобов'язані
вносити на відповідний рахунок
власника будинку плату за
обслуговування i ремонт будинку.
Платежі за комунальні та інші послуги
власниками квартир, наймачами i
орендарями вносяться щомісячно, не
пізніше 10 числа наступного місяця,
однак такі платежі відповідач не
вносить, чим не виконує свої
зобов'язання та порушує права позивача.

Відповідно до Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
житлово-комунальні послуги - це
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил, а
споживач - фізична чи юридична особа,
яка отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 19 Закону
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах. Учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є: власник, споживач, виконавець,
виробник. Виробник послуг може бути їх
виконавцем. Особливими учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є балансоутримувач та
управитель, які залежно від
цивільно-правових угод можуть бути
споживачем, виконавцем або виробником.

В силу зазначеного Закону
балансоутримувачем будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд є власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання майна, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Відповідно до Наказу Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства
«Про затвердження порядку визначення
виконавця житлово-комунальних послуг у
житловому фонді» № 60 від 25.04.2005 року
органами місцевого самоврядування,
власниками житлових будинків
визначаються виконавці
житлово-комунальних послуг, якими
можуть бути суб'єкти господарювання,
предметом діяльності якого є надання
відповідних житлово-комунальних
послуг, та який може забезпечити
виконання обов'язків, визначених у
частині другій статті 21 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із ч. 2 ст. 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
виконавець зобов'язаний забезпечувати
своєчасність та відповідну якість
житлово-комунальних послуг згідно із
законодавством та умовами договору, в
тому числі шляхом створення систем
управління якістю відповідно до
національних або міжнародних
стандартів; здійснювати контроль за
технічним станом інженерного
обладнання будинків, квартир,
приміщень; підготувати та укласти із
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором; надавати в
установленому законом порядку
необхідну інформацію про перелік
житлово-комунальних послуг, їх
вартість, загальну вартість місячного
платежу, структуру цін/тарифів, норми
споживання, режим надання
житлово-комунальних послуг, їх
споживчі властивості тощо; своєчасно
проводити підготовку жилого будинку і
його технічного обладнання до
експлуатації в осінньо-зимовий період;
розглядати у визначений
законодавством термін претензії та
скарги споживачів і проводити
відповідні перерахунки розміру плати
за житлово-комунальні послуги в разі їх
ненадання або надання не в повному
обсязі, зниження їх якості; утримувати
в належному технічному стані,
здійснювати технічне обслуговування
та ремонт внутрішньо будинкових мереж,
вживати заходів щодо ліквідації
аварійних ситуацій, усунення порушень
якості послуг у терміни, встановлені
договором та /або законодавством;
сплачувати споживачу компенсацію за
перевищення встановлених термінів
проведення аварійно-відновлювальних
робіт у розмірі, визначеному договором
або законодавством; вести облік вимог
(претензій) споживачів у зв'язку з
порушенням порядку надання
житлово-комунальних послуг, зміною їх
споживчих властивостей та
перевищенням термінів проведення
аварійно-відновлювальних робіт;
своєчасно за власний рахунок проводити
роботи з усунення виявлених неполадок,
пов'язаних з отриманням
житлово-комунальних послуг, що виникли
з його вини.

Згідно із ч.1 ст.20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач має право: одержувати вчасно
та відповідної якості
житлово-комунальні послуги згідно із
законодавством та умовами договору на
надання житлово-комунальних послуг
(п.1); на усунення протягом строку,
встановленого договором або
законодавством, виявлених недоліків у
наданні житлово-комунальних послуг
(п.4); на зменшення розміру плати за
надані послуги в разі їх ненадання або
надання не в повному обсязі, зниження
їх якості в порядку, визначеному
договором або законодавством (п.5); на
несплату вартості житлово-комунальних
послуг за період фактичної відсутності
житлово-комунальних послуг, визначених
договором у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України (п.6).

Таким чином, суд вважає що
відповідач дійсно має заборгованість
перед позивачем по оплаті послуг з
утримання будинку і прибудинкової
території, тобто не виконує покладені
на нього обов'язки в повному обсязі.

Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до положень частин 2 та 3
статті 264 Цивільного кодексу України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Відповідно до ч.3 ст.118 ЦПК України
позовна заява щодо вимог, визначених у
ч.1 ст.96 ЦПК України, може бути подана
тільки в разі відмови у прийнятті заяви
про видачу судового наказу або
скасування його судом.

Отже, існування спеціального порядку
звернення до суду з вимогою про
стягнення заборгованості за
комунальні послуги лише у формі заяви
про видачу судового наказу, не
забезпечувало ЖКП «Жилкомплекс»
можливості захистити свої права в
інший спосіб, тобто подати позовну
заяву, минаючи етап звернення до суду з
заявою про видачу судового наказу. І
лише після скасування цього наказу
судом 23.08.2013 р. за заявою боржника у
позивача виникла процесуальна
можливість звернутися із позовом.

У даному випадку перебіг позовної
давності був перерваний в липні 2013 року
поданням ЖКП «Жилкомплекс» заяви про
видачу судового наказу та почався
заново після скасування 23.08.2014 року
судового наказу від 29.07.2013 року за
заявою відповідача.

Сума заборгованості розрахована
позивачем починаючи з 01.03.2002 р.

Згідно зі ст.267 ЦК України
закінчення строку позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною в спорі, є підставою для
відмови в позові, про що суду заявлено
відповідачем.

У зв'язку з цим суд вважає, що
позов слід задовольнити частково та
стягнути з відповідача заборгованість
по оплаті послуг з утримання будинку і
прибудинкової території за період з
26.07.2010 р. по 01.09.2014 р. в сумі 4 433 грн. 99 коп.
в межах трирічного строку позовної
давності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути за користь
позивача судовий збір в розмірі 243,60
грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 151, 162, 179 ЖК України,
ст.ст.256, 257, 267, 322 ЦК України, Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги», суд -

ВИРІШИВ:

Позов Житлово-комунального
підприємства «Жилкомплекс» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості по оплаті
послуг з утримання будинку і
прибудинкової території - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Житлово-комунального підприємства
«Жилкомплекс» заборгованість по
оплаті послуг з утримання будинку і
прибудинкової території за період з
26.07.2010 р. по 01.09.2014 р. в сумі 4 433 грн. 99 коп.
та судовий збір в сумі 243,60 грн.

У решті позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:

Є.С. Ікорська