Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Писаної Т.О.,
Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» на рішення
Апеляційного суду Херсонської області
від 07 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі
- ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду
з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 09 листопада 2006 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» (далі - ТОВ
«Укрпромбанк») та ОСОБА_6 був укладений
кредитний договір, за умовами якого
банк надав відповідачу кошти у розмірі
205 308,00 грн зі сплатою 16,5 % річних за весь
час користування кредитом на строк
до 08 листопада 2026 року для
придбання нерухомості.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вищевказаним кредитним
договором, 09 листопада 2006 року між ТОВ
«Укрпромбанк» та ОСОБА_7 було
укладено договір поруки.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк»
та ПАТ «Дельта Банк» було укладено
договір про передачу останньому
активів та кредитних зобов'язань, у
тому числі й за кредитним договором від
09 листопада 2006 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним
договором у нього, станом на 12 березня
2014 року, утворилась заборгованість у
розмірі 132 164,62 грн, яку позивач просив
стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 10 червня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дельта
Банк» заборгованість за кредитним
договором у розмірі 132 164,62 грн.

Рішенням Апеляційного суду
Херсонської області від 07 серпня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову. Стягнуто
із ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк»
123 438,82 грн у рахунок заборгованості за
кредитним договором від 09 листопада 2006
року та судовий збір у розмірі 1275,46 грн.
У задоволені позовних вимог до
ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«Дельта Банк», посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати і залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Судами встановлено, що 09 листопада 2006
року ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6
уклали укладений кредитний, за умовами
якого останній отримав кредиту у
розмірі 205 308,00 грн зі сплатою 16,5 % річних
за весь час користування кредитом,
строком до 08 листопада 2026 року з
повернення кредиту щомісячними
платежами не менш як 856 грн до 10 числа
кожного місяця.

Того ж дня, між банком та ОСОБА_7, з метою
забезпечення виконання ОСОБА_6
зобов'язань за вищевказаним кредитним
договором, був укладений договір
поруки.

На підставі договору від 30 червня 2010
року за договором про передачу активів
та кредитних зобов'язань до ПАТ «Дельта
Банк» перейшло право вимоги до ОСОБА_6
за кредитним договором від 09 листопада
2006 року.

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору
банк має право вимагати дострокового
повного повернення кредиту, сплати
відсотків, комісій. Позичальник
зобов'язаний протягом 15 днів з дати
надіслання банком відповідної вимоги
повернути суму заборгованості по
кредиту, що залишилася.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним
договором у нього, станом на 12 березня
2014 року, утворилась заборгованість у
розмірі 132 164,62 грн, а тому банк,
скориставшись своїм правом вимоги
дострокового повернення кредиту, 18
березня 2014 року направив відповідачам
відповідну вимогу (а.с. 18-21).

Оскільки позивачі добровільно вимоги
банку не виконали, останній у квітні 2014
року звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із доведеності і
обґрунтованості позовних вимог ПАТ
«Дельта Банк».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що місцевим судом, при визначенні
розміру заборгованості, не враховано
два платежі, здійснені ОСОБА_6, а тому
дійшов висновку про зменшення
стягнутої суми заборгованості.

Крім того, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_7,
апеляційний суд вказав на те, що
договір поруки від 09
листопада 2006 року в силі ч. 4 ст. 559 ЦК
України є припиненим, оскільки із
позовом до поручителя банк звернувся 04
квітня 2014 року, а зобов'язання по сплаті
щомісячних платежів боржником не
виконуються з 01 червня 2013 року,
а тому банком пропущений передбачений
п. 4.3 договору поруки строк пред'явлення
вимоги до поручителя.

З такими висновками апеляційного суду
повністю погодитися не можна з огляду
на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

З огляду на вказане оскаржуване
рішення апеляційного суду в частині
зменшення розміру стягуваної
заборгованості за кредитним договором
від 09 листопада 2006 року не може
бути визнано обґрунтованим з огляду на
наступне.

Апеляційний суд у своєму рішенні
зазначив, що місцевим судом не були
враховані здійснені боржником 22
березня 2014 року та 29 квітня 2014 року два
платежі на погашення кредитної
заборгованості у загальному розмірі
8725,80 грн, а тому дійшов висновку
щодо необхідності зменшення на вказану
суму заявлених до стягнення коштів,
внаслідок чого обґрунтованим є розмір
123 438,82 грн.

Разом з тим, апеляційний суд у
порушенням вимог ст. 213 ЦПК України,
зробивши арифметичні дії з віднімання
двох платежів від загальної суми
заборгованості, не врахував, що за
період наступний за 12 березням 2014 року
боржник повинен відповідно до умов
договору сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами і у
рішенні не навів доводів, які
спростовують наданий позивачем
уточнений розрахунок заборгованості
станом на 02 червня 2014 року, з
урахуванням здійснених боржником
платежів, відповідно до якого розмір
заборгованості становить 128 900,12 грн
(а.с. 55-56).

Крім того, колегія суддів не може
погодитися з висновком апеляційного
суду про відмову в задоволенні вимог до
поручителя на таких підставах.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_8, (а
відтак і поручитель за договором
поруки) первинно взяв на себе
зобов'язання повернути суму кредиту з
відповідними процентами до 08 листопада
2026 року, сплачуючи її частинами
(щомісячними платежами) згідно з
графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання боржником кожного
щомісячного зобов'язання згідно з
частиною третьою статті 254 ЦК України
спливає у відповідне число останнього
місяця строку.

У зв'язку з порушенням боржником
графіка погашення платежів та
виникненням заборгованості за
кредитним договором кредитор надіслав
14 березня 2014 року вимогу, у тому
числі поручителю, про погашення
простроченої суми кредиту та
пов'язаних із ним платежів.

Як установлено судом, з 01 червня 2013 року
боржник перестав погашати кредит, а
після звернення позивача з цим позовом
до суду боржником були здійснені два
платежі.

Отже, заборгованість, з приводу якої
заявлений позов у справі, виникла в
боржника за період з 1 червня 2013 року до
травня 2014 року (часу звернення позивача
до суду) у зв'язку з несплатою боржником
поточних щомісячних платежів із
погашення кредиту та процентів за
користування ним.

Якщо умовами договору кредиту
передбачені окремі самостійні
зобов'язання боржника про повернення
боргу щомісяця частинами та
встановлено самостійну
відповідальність боржника за
невиконання цього обов'язку, то у разі
неналежного виконання позичальником
цих зобов'язань позовна давність за
вимогами кредитора до нього про
повернення заборгованих коштів
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення кожного
чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України
поручитель відповідає перед
кредитором у тому самому обсязі, що й
боржник, то зазначені правила (з
урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК
України) повинні застосовуватись і до
поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те,
що у разі неналежного виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК
України строк пред'явлення кредитором
вимог до поручителя про повернення
боргових сум, погашення яких згідно з
умовами договору визначено
періодичними платежами, повинен
обчислюватися з моменту настання
строку погашення кожного чергового
платежу.

Як убачається з графіка погашення
кредиту, чергові платежі боржник
повинен був здійснювати не пізніше 10
числа кожного місяця, тому з часу
несплати кожного з платежів відповідно
до статті 261 ЦК України починається
перебіг позовної давності для вимог до
боржника та обрахування встановленого
ч. 4 ст. 559 ЦК України з урахуванням
обумовленого сторонами у п. 4.3 договору
поруки трьохмісячного строку для
пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до
поручителя більше ніж через три
місяців після настання строку для
виконання відповідної частини
основного зобов'язання в силу положень
ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється в частині певних
щомісячних зобов'язань щодо повернення
грошових коштів поза межами цього
строку.

Разом із тим правовідносини поруки за
договором не можна вважати припиненими
в іншій частині, яка стосується
відповідальності поручителя за
невиконання боржником окремих
зобов'язань за кредитним договором про
погашення кредиту до збігу
тримісячного строку з моменту
виникнення права вимоги про виконання
відповідної частини зобов'язань, та в
частині вимог про дострокове погашення
кредитних коштів.

Саме таку правову позицію було
висловлено Верховним Судом України в
постанові від 17 вересня 2014 року в
справі 6-53цс14 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Оскільки апеляційним судом не
встановлені обставини щодо дійсного
розміру заборгованості за кредитним
договором, які впливають на обсяг
відповідальності як боржника так і
поручителя, то колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення апеляційного суду відповідно
до вимог ч. 3 ст. 338 ЦПК України
необхідно скасувати, а справу передати
на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Херсонської
області від 07 серпня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. ТкачукСудді:
В.С. Висоцька Т.О. Писана О.В. Умнова І.М.
Фаловська