АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3319/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3397/14
Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 24 вересня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3
до Реєстраційної служби
Кременчуцького міського управління
юстиції, КП "Кременчуцьке МБТІ", ОСОБА_1
про скасування рішення реєстратора про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно та покладення зобов'язання, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вказаним позовом та просив
скасувати рішення реєстратора КП
«Кременчуцьке МБТІ» Герман Н.М. від 23
квітня 2007 року про реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на 3/5 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1,
реєстраційний номер 18613070, номер запису
1406 в книзі 14.

Зобов'язати реєстраційну службу
Кременчуцького міського управління
юстиції виключити з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно запис,
згідно якого ОСОБА_1 є власником 3/5
частини домоволодіння по АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог
зазначав, що є власником 2/5 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1. За
відповідачем ОСОБА_1 було визнано право
власності на 3/5 частини цього
домоволодіння на підставі заочного
рішення суду від 12 березня 2007 року, яке
було скасовано 19 березня 2014 року і
останньому було відмовлено у
задоволенні позову про визнання права
власності на цю частину нерухомого
майна.

Однак, державна реєстрація права
власності ОСОБА_1 не була скасована, що
підтверджується листом з
Кременчуцького міського управління
юстиції.

Вважає, що відповідач не є власником 3/5
частини домоволодіння, не має на них
права, а тому державна реєстрація права
власності підлягає скасуванню.

У травні 2014 року до суду звернувся
ОСОБА_3 з тотожним позовом до цих же
відповідачів, з того ж самого предмету
спору, з тотожними позовними вимогами
(а.с.а.с. 45-47).

В обгрунтування позовних вимог
вказував, що він проживає у тій частині
домоволодіння, право власності на яку
було визнано за ОСОБА_1

Вказані позовні заяви були об'єднанні в
одне провадження згідно ухвали суду
від 26 травня 2014 року

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 24 вересня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задоволено.

Скасовано рішення реєстратора КП
«Кременчуцьке МБТІ» Герман Н.М. від 23
квітня 2007 року про реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на 3/5 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1,
реєстраційний номер 18613070, номер запису
1406 в книзі 14.

Зобов'язано реєстраційну службу
Кременчуцького МУЮ виключити з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно запис, згідно якого
ОСОБА_1 є власником 3/5 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Вказане рішення місцевого суду в
апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1,
просив скасувати його та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, не
відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 має на праві власності 2/5
частини домоволодіння по АДРЕСА_1, яке в
цілому складається з двох жилих
будинків літ. А та Б та інших
господарських будівель, що
підтверджується договором
купівлі-продажу, укладеного 03 жовтня 1979
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідченого
державним нотаріусом Першої
Кременчуцької державного нотаріальної
контори Кузнєцовою І.А., за реєстром №
5278, реєстрація права власності
здійснена в КП «Кременчуцьке МБТІ» в
реєстрову книгу № 14 за реєстром № 1406.

Заочним рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 12
березня 2007 року було задоволено позов
ОСОБА_1 та визнано за ним право
власності на 3/5 частини вказаного
спірного домоволодіння.

Державна реєстрація права власності
ОСОБА_1 на 3/5 частини спірного
домоволодіння була здійснена на
підставі вказаного рішення суду, яке
набрало законної сили, рішенням
реєстратора КП «Кременчуцьке МБТІ»
Герман Н.М. від 23 квітня 2007 року,
реєстраційний номер 18613070, номер запису
1406 в книзі 14.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 19 березня 2014
року рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 12
березня 2007 року скасовано з ухваленням
нового рішення про відмову ОСОБА_1 у
задоволенні позову про визнання за ним
права власності на 3/5 частини спірного
домоволодіння.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 12 березня 2007 року
та рішення Апеляційного суду
Полтавської області від 19 березня 2014
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів прийшла до
висновку, що приймаючи до розгляду
апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
апеляційний суд виходив із того, що
факт проживання і володіння ОСОБА_1 3/5
частинами спірної садиби
заперечується співвласником іншої
частини садиби ОСОБА_2, а також ОСОБА_3,
який стверджує, що саме він
користується цією частиною
домоволодіння. Саме з цих підстав суд
апеляційної інстанції зробив висновок
про порушення прав заявників на спірне
майно.

Проте, колегія суддів вказала, що
оспорювати добросовісність і
відкритість володіння майном
давнісним володільцем може лише
попередній власник майна або його
правонаступник, а обставини про те, що
із заявленим позовом пов'язуються
інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спірну
частку нерухомого майна, які не
залучені до участі у справі, не були
досліджені судами попередніх
інстанцій, що є підставою для
скасування ухвалених по справі рішень.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд
першої інстанції виходив з того, що
реєстрація права власності ОСОБА_1 на 3/5
частини домоволодіння по АДРЕСА_1 була
здійснена за скасованим в наступному
судовим рішенням, а тому останній не є
власником частини домоволодіння, не
проживає в ньому та не здійснює дій по
управлінню цим майном.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ст. 3 ч.1 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ч.1 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 будучи власником 2/5 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1 не має
майнових прав на решту 3/5 частини
вказаного домоволодіння.

Позивач ОСОБА_3 також не має майнових
прав на 3/5 частини домоволодіння по
АДРЕСА_1.

Окрім того, зі змісту позовної заяви
ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 не було
порушено або оспорено його законні
права та інтереси. При цьому, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не наведено обгрунтування та
доказів того, що реєстрація права
власності ОСОБА_1 на 3/5 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1 порушує їх
права.

Відповідно листа Державної
реєстраційної служби України від 25
липня 2014 року ОСОБА_2 роз'яснено, що
рішення суду апеляційної інстанції про
скасування заочного рішення суду, на
підставі якого проведено державну
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомості за ОСОБА_1, є підставою для
скасування державної реєстрації права
власності.

При цьому, скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно здійснюється в тому
числі за заявою заінтересованої особи.

З матеріалів справи вбачаєься, що
позивачі не зверталися до
Реєстраційної служби Кременчуцького
МУЮ та до КП "Кременчуцьке МБТІ" із
заявами про скасування державної
реєстрації права власності на спірне
домоволодіння, а отже відсутня дія чи
бездіяльність уповноваженої особи чи
органу, які б порушили їх права або
перешкоджали реалізації їх прав.

Згідно зі ст. 15.ч.1 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

У відповідності до вимог ст. 16 ч.1 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Статею 10 ч.3 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

При ухваленні судового рішення
місцевим судом не були враховані
наведені вимоги закону, не встанолено
які особисті немайнові або майнові
права та інтереси позивачів порушені,
невизнані або оспорюються
відповідачами, що призвело до
ухвалення помилкового рішення.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла
до висновку про відсутність майнових
прав позивачів на 3/5 частини
домоволодіння та не встановлені дії
(бездіяльність) відповідачів, які б
були спрямовані на порушення,
невизнання або оспорювання цих
майнових прав позивачів, то рішення
місцевого суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3,4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 24 вересня 2014 року - скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до Кременчуцького міського
управління юстиції, КП "Кременчуцьке
МБТІ", ОСОБА_1 про скасування рішення
реєстратора про реєстрацію права
власності на нерухоме майно та
покладення зобов'язання - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
О.Ю. Кузнєцова

Судді
Л.М. Хіль

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: