Справа № 359/4837/14-ц
Провадження № 2/359/1615/2014 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Гомолі О.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бориспіль
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, Бориспільської
районної державної нотаріальної
контори, третя особа : Вишеньківська
сільська рада Бориспільського району
Київської області про виділ частки
будинку в натурі і встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, -

в с т а н о в и в:

09.07.2004 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3
звернулись до Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
з позовом, з урахуванням уточнених
позовних вимог та прийнятих у справі
судових рішень, про виділення в натурі
частки, що належить останнім, у будинку
за адресою : АДРЕСА_1, залишивши за ними
приміщення 1 та 2 згідно поверхового
плану на будинок та встановити порядок
користування земельною ділянкою, на
якій він розташований ( а. с. 239-241, 303-305,
том 1).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у
жовтні 1993 року померла бабуся
позивачів - ОСОБА_11, після смерті якої
відкрилась спадщина, що складалася,
крім іншого, з житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами, що
знаходиться по АДРЕСА_1, яку прийняв їх
батько - ОСОБА_12. Проте належним чином
дану спадщину останній не оформив.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер. Після його
смерті позивачі отримали свідоцтво про
право на спадщину за законом на 1/5
частину спірного будинку. На 4/5 частини
цього будинку видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на ім'я
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_6. 19 квітня
2002 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 подарували
належні їм частки ОСОБА_9 ( а. с. 239-241,
303-305, том 1). У зв'язку з відсутністю
домовленості між власниками часток у
вказаному будинку щодо порядку їх
виділу в натурі та порядку
користування земельною ділянкою,
позивачі звернулися до суду за
захистом свого права.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, належним
чином повідомлені про дату, час і місце
розгляду справи, до суду не з'явились.
Натомість позивач ОСОБА_1 уповноважив
представляти свої інтереси в суді
ОСОБА_2, а позивач ОСОБА_3 уповноважив
представляти свої інтереси в суді
ОСОБА_4, які до суду з'явились, позовні
вимоги підтримали та просила їх
задовольнити.

Відповідачі, належним чином
повідомлені про дату, час і місце
розгляду справи до зали суду не
з'явились. Натомість від ОСОБА_6, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 надійшли заяви, якими
розгляд справи просять здійснити у їх
відсутність та заперечують проти
задоволення позовних вимог (а.с. 14, 23, 39,
40 том 5).

Відповідач ОСОБА_9, належним чином
повідомлена про дату, час і місце
розгляду справи до суду не з'явилась.
Натомість представляти свої інтереси в
суді уповноважила ОСОБА_13, який до суду
не з'явився, про причини своєї неявки не
повідомив, заяв чи клопотань на адресу
суду не направив. З розписки, наявної на
а.с. 89 том 5 вбачається, що він є належним
чином повідомленим про дату, час і
місце розгляду справи.

Відповідач - Бориспільська районна
державна нотаріальна контора, належним
чином повідомлений про дату, час і
місце розгляду справи представника до
суду не направив. Натомість, надіслав
до суду листа, яким розгляд справи
просив здійснити у його відсутність,
при вирішенні спору по суті поклався на
розсуд суду (а.с. 13, 55 том 5).

Третья сторона без самостійних вимог -
Вишеньківська сільська рада
Бориспільського району Київської
області, належним чином повідомлена
про дату, час і місце розгляду справи,
представника до суду не направила.
Натомість, надіслала листа, яким
розгляд справи просила здійснити у їх
відсутність, при вирішенні спору по
суті поклалася на розсуд суду (а.с. 19, 57
том 5).

Заслухавши надані представниками
позивачів пояснення, дослідивши подані
сторонами заяви та матеріали справи
суд, повно та всебічно дослідивши
наявні в справі докази прийшов до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_11, про що в
книзі реєстрації актів про смерть
зроблено запис № 51, що підтверджується
свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1
виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 виконкомом
Вишеньківської сільської ради
Бориспільського району Київської
області ( а. с. 15, том 1 - на звороті).

22 серпня 1991 року ОСОБА_11 на випадок
своєї смерті склала заповіт, яким все
своє майно, з чого б воно не складалось
і де б воно не знаходилось і взагалі все
те, що буде належати їй на день смерті
заповіла : ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_12, ОСОБА_8 (а. с. 17, том 1).

Після смерті ОСОБА_11 залишилось
спадкове майно, що складається, крім
іншого, з житлового будинку, який
розташований за адресою АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом № 261 на
право особистої власності на житловий
будинок, виданий виконавчим комітетом
Вишеньківської сільської ради
Бориспільського району Київської
області та записано 01 березня 2001 року в
реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 470
(а. с. 21, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_12, про що в
книзі реєстрації актів про смерть
зроблено запис № 11, що підтверджується
свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2
виданого 28 березня 2001 року
Вишеньківською сільською радою
Бориспільського району Київської
області (а. с. 15, том 1).

Після смерті ОСОБА_12 залишилось
спадкове майно у виді ? частини
житлового будинку, який розташований
за адресою : АДРЕСА_2, що
підтверджується свідоцтвом № 8 на
право особистої власності на жилий
будинок, виданий виконавчим комітетом
Вишеньків-ської сільської ради
Бориспільського району Київської
області, зареєстровано 19.10.1994 року в
реєстрі за № 21 (а. с. 18, том 1).

Крім того, на зазначеному свідоцтві
вказано, що на ? частину жилого будинку
АДРЕСА_2 видано свідоцтво про право
власності на частку в спільному майні
подружжя на ім'я ОСОБА_14 Бориспільською
державною нотаріальною конторою 26.10.1994
року за реєстром № 2-2957 (а. с. 18, том 1).

З наведеного вище вбачається, що
спадкодавцю ОСОБА_11 належали на праві
власності житловий будинок АДРЕСА_1, а
спадкодавцю ОСОБА_12 ? частини житлового
будинку АДРЕСА_2.

24 листопада 2001 року позивачі отримали
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_12 на
спадкове майно, а саме на 1/5 частину в
рівних частках кожний, що складається
з житлового будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом зареєстрованим в реєстрі
за № 2-1513 (а. с. 4-5, том 1).

Із зазначеного свідоцтва вбачається,
що на 4/5 частини вказаного будинку
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_5 (а. с. 4-5, том 1).

24 листопада 2001 року державним
нотаріусом Бориспільської державної
нотаріальної контори Київської
області на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_12 на майно у
виді грошового внеску з відповідними
відсотками та компенсаційними
виплатами, що знаходиться в Ощадбанку
№ 3036/07 в с. Вишеньки Бориспільського
району Київської області. На 4/5 частину
цього грошового внеску видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_5 (а. с. 27, том 1).

Крім того, 24 листопада 2001 року
позивачам видано свідоцтво про право
на спадщину за законом, яке
зареєстровано в реєстрі за № 2-1511, на
спадкове майно, в рівних частках, що
складається з 1/2 частини житлового
будинку АДРЕСА_2 (а. с. 28, том 1).

Також, 24 листопада 2001 року державним
нотаріусом Бориспільської державної
нотаріальної контори видано свідоцтво
про право на спадщину за заповітом
після смерті ОСОБА_11 померлої,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на 4/5 частини в рівних
долях кожному : ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_6 на спадкове майно - житловий
будинок АДРЕСА_1 (а. с. 75, том 1).

19 квітня 2002 року ОСОБА_5, яка діяла від
свого імені та від імені ОСОБА_8,
подарували ОСОБА_9 2/5 частини житлового
будинку, з відповідною частиною
надвірних будівель, що знаходяться в
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
дарування Серії АЕК № 009438, який
зареєстрований за № 2-597 (а. с. 41, том 1).

В подальшому ОСОБА_9 самочинно
побудувала добудову до будинку АДРЕСА_1
та приватизувала частину земельної
ділянки ( а. с. 267 -273, том 1).

Суд, сприяючи всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, на підставі
ч. 4 ст. 10 Цивільного процесуального
кодексу України, неодноразово
роз'яснив представникам позивачів
права, обов'язки та зміст ст. 10, 27, 31, 57, 60,
61, 207 цього Кодексу та наголосив, що для
вирішення справи по суті слід повторно
призначити судову будівельно-технічну
експертизу, оскільки наявні в
матеріалах справи висновки експертів
проведено з порушеннями або не надано
відповіді з усіх поставлених судом
питань.

Сторони не скористались своїми правами
та не уточнили позовні вимоги, не
заявили клопотання про витребування
доказів, призначення експертизи у
справі, про залишення позову без
розгляду, тощо.

Згідно ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу
України співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 Цивільного
кодексу України якщо виділ у натурі
частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

Частиною 2 ст. 183 Цивільного кодексу
України визначено, що неподільною є
річ, яку не можна поділити без втрати її
цільового призначення.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 Цивільного
кодексу України майно, що є у спільній
частковій власності, може бути
поділене в натурі між співвласниками
за домовленістю між ними.

Судом встановлено, що між
співвласниками будинку АДРЕСА_1
домовленості щодо варіантів поділу
вказаного будинку в натурі немає.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право власності громадян на
жилий будинок» № 7 від 04 жовтня 1991 року,
при вирішенні справ про виділ в натурі
часток жилого будинку, що є спільною
частковою власністю, судам належить
мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.
115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін
може бути виділено відокремлену
частину будинку з самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
при наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири. В спорах про поділ будинку в
натурі учасниками спільної часткової
власності на будинок може бути
виділено відокремлену частину будинку,
яка відповідає розміру їх часток у
праві власності. Якщо виділ технічно
можливий, але з відхиленням від розміру
часток кожного власника, суд з
врахуванням конкретних обставин може
провести його зі зміною у зв'язку з цим
стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і
присудженням грошової компенсації
учаснику спільної власності, частка
якого зменшилась.

Аналогічна позиція наведена в п. 2
Інформаційного листа про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав від 28 січня 2013 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60
Цивільного процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 57 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

31 березня 2010 року за клопотанням
позивачів у справі призначено судову
будівельно - технікну експертизу. За
наслідками її проведення 29 червня 2011
року Київський науково-дослідний
інститут судових експертиз надав
висновок за № 2830/2831/10-15/5634/11-15, яким
встановлено, що частка співвласників
(1/5) в житловому будинку АДРЕСА_1 площею
45,4 кв.м. в одиницях площі складає 9,08
кв.м., тому влаштувати однокімнатну
квартиру на цій площі не вбачається
можливим. З урахуванням наведеного
дослідження щодо варіантів порядку
користування земельною ділянкою з
частками 1/5 та 4/5 не проводилось.
Ринкова вартість домоволодіння з
урахуванням вартості земельної
ділянки під ним, не визначена.
Встановлено, що залишкова вартість 1/5
частини вищевказаного домоволодіння
складає 7391,00 грн. (а.с. 50-54 том 3).

Даний висновок експерта суд оцінює
критично, оскільки в ньому не вирішено
питання порядку користування
земельною ділянкою, не встановлено її
вартість та не визначено ринкову
(дійсну) вартість житлового будинку з
урахуванням земельної ділянки під ним.

Разом з тим, даним висновком експерта
встановлено, що влаштувати
однокімнатну квартиру на площі 9,08 кв.м.
не вбачається можливим.

Згідно висновку експертного
будівельно-технічного дослідження від
13 червня 2012 року щодо можливості
розподілу житлового будинку АДРЕСА_1
між співвласниками в частках 1/5 та 4/5
Науково-технічного центру експертизи
нерухомості встановлено, що розділити
вказаний житловий будинок на дві
окремі ізольовані квартири згідно
часток співвласників по 1/5 та 4/5 частині
у відповідності до вимог нормативних
документів, не вбачається можливим.

Також у даному висновку експерта
зазначено, що враховуючи те, що
розділити житловий будинок АДРЕСА_1 на
дві окремі ізольовані квартири у
відповідності до вимог нормативних
документів не можливо на розгляд
запропоновано варіанти розподілу
будинку на дві ізольовані квартири за
умови влаштування прибудови.
Схематично варіанти розподілу
вказаного житлового будинку з
врахуванням прибудови зображено на
схемах у додатках № 1 та № 2 до висновку,
а відповідні розрахунки наведені у
дослідницькій частині висновку (а. с.
231-239, том № 3).

Відповідно до вимог ст. 152 Житлового
кодексу України переобладнання і
перепланування жилого будинку
(квартири), що належить громадянинові
на праві приватної власності,
провадяться з дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів.

Рішенням Виконавчого комітету
Вишеньківської сільської ради
Бориспільсь-кого району Київської
області за № 56 від 24 липня 2014 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено в наданні
дозволу на перепланування і
переобладнання житлового будинку
АДРЕСА_1 (а.с. 91 том 5).

Частинами 1, 2 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Таке право мають також
особи, в інтересах яких заявлено
вимоги.

Разом з тим, позивачами та їх
представниками, після розяснення, крім
іншого, вимог ст. 31 Цивільного
процесуального кодексу України, не
уточнено позовні вимоги в частині
варіантів виділу часток будинку в
натурі з врахуванням пропозицій
експерта, наведених у висновку від 13
червня 2012 року.

Крім того, в матеріалах справи наявний
Звіт з незалежної оцінки житлового
будинку АДРЕСА_1, 1/5 частини цього
будинку та 0,01 га. земельної ділянки
складений 20 грудня 2011 року ТОВ
«Експерт-Альянс» (а.с. 189-217 том 3).

Даним Звітом встановлено, що вартість
наведеного вище житлового будинку
площею 80,60 кв.м. становить 37572 долари
США, що за курсом НБУ на дату оцінки
складає 300196,00 гривень; вартість 1/5
частини будинку становить 7514,40 доларів
США, що за курсом НБУ на дату проведення
оцінки становить 60039,00 гривень. Середня
вартість 0,01 га земельної ділянки
становить 3000 доларів США, що за курсом
НБУ на дату оцінки становить 23970,00
гривень.

Суд критично оцінює наведений Звіт з
незалежної оцінки, оскільки за змістом
ч.2 ст. 57 Цивільного процесуального
кодексу України, доказом у справі, крім
іншого, є висновок експерта. Разом з
тим, Звіт з незалежної оцінки не є
висновком експерта, а оцінювач, який
склав цей звіт, не попереджений про
кримінальну відповідальність,
передбачену ст. 384, 385 КК України за дачу
завідомо неправдивого висновку та за
відмову від дачі висновку.

20 березня 2013 року за клопотанням
позивачів ухвалою Апеляційного суду
Київської області призначено у справі
повторну судову будівельно-технічну
експертизу для визначення вартості
майна, за наслідками виконання якої 06
грудня 2013 року Незалежним інститутом
судових експертиз надано висновок за №
8054.

Даним висновком встановлено, що
ринкова вартість житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1 станом на 06 грудня 2013 року
становить 314300,00 грн. Ринкова вартість 1/5
частини вказаного житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
станом на 06 грудня 2013 року становить
62860,00 гривень.

Суд критично оцінює даний висновок
експерта та не бере його як доказ у
справі, оскільки його складено з
чисельними порушеннями, а саме :

1) невірно описано об'єкт дослідження
(розмір та склад майна);

2) до складу майна, яке досліджувалось,
включено самовільно добудовану ОСОБА_9
веранду, яка у відповідності до п. 6
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» за № 6 від
30.03.2012 року не є об'єктом права
власності та не може бути предметом
поділу та встановлення порядку
користування;

3) оцінка майна зроблена експертом з
урахуванням земельної ділянки, площею
0,1-1,11 га., яка не є спадковим майном,
оскільки дана земельна ділянка не
належить спадкодавцю.

Крім того, позивачами та їх
представниками, після неодноразового
роз'яснення судом, крім іншого, вимог
ст. 31 Цивільного процесуального
кодексу України, не уточнено позовні
вимоги щодо можливості присудження
грошової компенсації учасникам
спільної часткової власності, а суд, в
силу дії вимог ч. 1 ст. 11 цього Кодексу,
не вправі виходити за межі заявлених
позивача-ми вимог.

Частиною 1 ст. 86 Земельного кодексу
України визначено, що земельна ділянка
може знаходитись у спільній власності
з визначенням частки кожного з
учасників спільної власності (спільна
часткова власність) або без визначення
часток учасників спільної власності
(спільна сумісна власність).

Відповідно до п. В ч.1 ст. 87 Земельного
кодексу України право спільної
часткової власності на земельну
ділянку виникає при прийнятті спадщини
на земельну ділянку двома або більше
особами.

Згідно ч. 1, 4 ст. 88 Земельного кодексу
України володіння, користування та
розпоряд-ження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності, здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку. Учасник спільної часткової
власності на земельну ділянку має
право на отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

Частиною 4 статті 120 Земельного кодексу
України передбачено, що в разі набуття
права власності на жилий будинок,
будівлю або споруду кількома особами
право на земельну ділянку визначається
пропорційно до часток осіб у праві
власності жилого будинку, будівлі або
споруди.

При переході права власності на
житловий будинок до набувачів, якими в
тому числі є спадкоємці, переходить
право власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, а також право власності або
право користування земельною ділянкою,
яка необхідна для його обслуговування.

Судом встановлено, що договір між
співвласниками земельної ділянки щодо
порядку володіння, користування та
розпорядження нею відсутній.

Згідно ст. 158 Земельного кодексу
України земельні спори вирішуються
судами, органами місцевого
самоврядування та органами виконавчої
влади з питань земельних ресурсів.

Вимога позивачів про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, що знаходиться за адресою :
АДРЕСА_1 (під спірним домоволодінням),
не підлягає задоволенню, оскільки : 1)
встановлення порядку користування
земельною ділянкою не можливо без
проведення поділу в натурі, виділення
частки в натурі або встановлення
порядку користування житловим
будинком разом з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
на цій земельній ділянці; 2) жодним з
наявних в матеріалах справи висновком
експерта не визначено і не
запропоновано варіантів користування
земельною ділянкою; 3) таких варіантів
користування земельною ділянкою не
наведено і самими позивачами та їх
представниками; 4) немає домовленості
між усіма співвласниками житлового
будинку та земельної ділянки щодо
встановлення порядку користування нею.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 183, 364, 367 Цивільного кодексу України,
ст.. 152 Житлового кодексу України, ст.
86-88, 120, 158 Земельного кодексу України,
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
власності громадян на жилий будинок»
№7 від 04 жовтня 1991 року, ст. 3, 10, 11, 57, 60, 79,
88, 208-209, 212-215, 218, 293 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
Бориспільської районної державної
нотаріальної контори, третя особа :
Вишеньківська сільська рада
Бориспільського району Київської
області про виділ частки будинку в
натурі і встановлення порядку
користування земельною ділянкою -
відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Київської області через
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до апеляційного суду Київської
області через Бориспільський
міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л. В.
Яковлєва

О.О О.