Справа № 492/1778/14-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської
області у складі: головуючого - судді
Борисової С.П., при секретарі Каширній
О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Арцизі
Одеської області цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на житловий
будинок в порядку спадкування,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідачки ОСОБА_2 про
визнання права власності на житловий
будинок в порядку спадкування,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого
залишилося спадкове майно, яке
складається з житлового будинку
АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій
розташований житловий будинок.
Спадщину після смерті чоловіка вона
прийняла за фактом спільного
проживання з ним та звернулася до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину. В
нотаріальній конторі їй було видано
свідоцтво про право на спадщину на
земельну ділянку, розташовану в
АДРЕСА_1, але постановою державного
нотаріуса ОСОБА_1 було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на згаданий житловий будинок з причини
видачі свідоцтва про право власності
на нього після смерті власника. Таким
чином, позивачка просить суд визнати за
нею право власності в порядку
спадкування на житловий будинок з
дворовими спорудами, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторони в судове засідання не
з'явилися.

Від позивачки ОСОБА_1 та відповідачки
ОСОБА_2 до суду надійшли заяви про
розгляд справи за їх відсутності, що
відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК
України. При цьому відповідно до
поданих заяв позивачка позовні вимоги
підтримала та просила суд задовольнити
позов у повному обсязі, а відповідачка
позовні вимоги визнала повністю та не
заперечувала проти задоволення позову.

В зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось, що
відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК
України.

Суд, перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані позивачкою докази,
прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

15.11.1953 року позивачка уклала шлюб з
ОСОБА_3, що підтверджується копією
свідоцтва про одруження та копією
паспорту позивачки (а.с. 5). Як
вбачається з копії свідоцтва про
смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Від шлюбу з ОСОБА_3 згідно свідоцтва про
народження, позивачка мала доньку
ОСОБА_2, яка змінила прізвище внаслідок
укладення шлюбу з ОСОБА_4, та яка в свою
чергу від спадщини відмовилася на
користь матері, що підтверджено її
заявою (а.с. 20 - 21).

На підставі договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності, з кількістю
кімнат від одної до п'яти включно від 25
червня 1958 року(далі - Договір забудови),
що зареєстрований Арцизьким БТІ 27
листопада 1985 року (а.с. 7 - 14), ОСОБА_3 був
власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Арцизької міської ради Одеської
області № 57 від 17 квітня 2014 року
вирішено видати свідоцтво про право
власності ОСОБА_3 на житловий будинок
АДРЕСА_1 та прилеглі до нього
господарські споруди в обмін Договору
забудови від 25 червня 1958 року (а.с. 15).

На підставі згаданого рішення
виконавчого комітету Арцизькою
міською радою Одеської області 28
квітня 2012 року видане свідоцтво про
право власності на нерухоме майно -
житловий будинок АДРЕСА_1 та прилеглі
до нього господарські споруди, та
зроблено Витяг про державну реєстрацію
прав (а.с. 16 - 17).

Як видно з свідоцтва про право на
спадщину за законом від 22 листопада 2013
року ОСОБА_1 успадкувала після смерті
ОСОБА_3 земельну ділянку, розташовану в
АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-ОД № 038751, виданого 27.11.1997 року та
передана у власність для ведення
особистого селянського господарства
(а.с. 18), про що були внесені відповідні
відомості до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, що
підтверджено відповідним Витягом про
реєстрацію права власності (а.с. 19).

Постановою державного нотаріуса
Тарутинської районної державної
нотаріальної контори Одеської області
від 22.11.2013 року, ОСОБА_1 відмовлено у
видачі свідоцтва на спадщину за
законом на житловий будинок АДРЕСА_1 з
причини видачі свідоцтва про право
власності ОСОБА_3 на зазначений
житловий будинок після смерті власника
(а.с. 23 - 24).

За переконанням суду усі досліджені у
судовому засіданні документи свідчать,
що житловий будинок було збудовано
ОСОБА_3, у зв'язку з чим у нього був
наявний правовстановлюючий документ
на цей будинок, зокрема це Договір
забудови, який віднесений до переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадилась реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
(далі - Перелік), (Додаток № 1 до
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженої заступником Міністра
комунального господарства УРСР 31.01.1966
р., погодженої заступником Голови
Верховного суду УРСР 15.01.1966 р., яка
втратила чинність згідно з наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
13.12.1995 р. №56, і діяла на момент, коли
спадкодавець ОСОБА_3 звернувся за
державною реєстрацією належного йому
житлового будинку). Вказаним Переліком
передбачений вичерпний перелік
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадилася реєстрація
будинків та домоволодінь у період з 1966
р. до 1996 р.

Такі ж положення були передбачені і
Правилами державної реєстрації
об'єктів нерухомого майна, що
знаходяться у власності юридичних та
фізичних осіб, що затверджені наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
13.12.1995 р. №56, і зареєстровані в
Міністерстві юстиції України 19.01.1996 р.
за №31/1056, які втратили чинність згідно
з наказом Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України від 09.06.1998 р. №121; і
Інструкцією про порядок державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, що перебувають у
власності юридичних та фізичних осіб,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 09.06.1998 р.
№121, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 26.06.1998 р. за №399/2839, яка
втратила чинність згідно з наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 15.02.2002 р. №36; і Тимчасовим
положенням про порядок державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
р. №7/5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 18.02.2002 р. за №157/6445.

З аналізу перелічених Інструкцій,
Правил та Положень не випливає, що
законодавець зобов'язував власника
нерухомого майна, який має
правовстановлюючий документ на
нерухоме майно, звертатися до
відповідного повноважного органу за
видачею йому свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, а слідує,
що видача свідоцтв про право власності
на нерухоме майно проводилась за
заявами власників або уповноважених
осіб при виникненні необхідності
розпорядження власністю (відчудження
тощо).

Таким чином, суд вважає, що
спадкодавцем ОСОБА_3 було набуто право
власності на житловий будинок 27
листопада 1985 року, коли він його
зареєстрував, а правовстановлюючим
документом на це майно був Договір
забудови і це його право не припинилось
на момент смерті власника. В судовому
засіданні також встановлено, що
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно ОСОБА_3 було видано
Арцизькою міською радою у
відповідності до ст. ст. 30, 40 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР та
Тимчасового положення, на підставі
заяви ОСОБА_1, технічного висновку
Арцизького БТІ, та рішення виконавчого
комітету, в якому зокрема зазначено, що
видачу свідоцтва необхідно провести
взамін Договору забудови.

Відповідно до ст.ст. 1216 - 1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Згідно ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Не допускається прийняття
спадщини з умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК
України).

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 прийнявши спадщину після смерті
чоловіка за фактом спільного
проживання, на виконання вимог ч. 1 ст.
1297 ЦК України звернулась з відповідною
заявою до нотаріальної контори про
видачу їй свідоцтва про право на
спадщину, однак отримала постанову про
відмову у видачі свідоцтва на спадщину
житловий будинок ОСОБА_3, у зв'язку з
видачею свідоцтва про його право
власності після смерті.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1
успадкувала після смерті ОСОБА_3
земельну ділянку, розташовану в
АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-ОД № 038751, виданого 27.11.1997 року та
передана у власність для ведення
особистого селянського господарства
(а.с. 18), про що були внесені відповідні
відомості до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, та
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом від 22 листопада 2013 року.

Таким чином, судом встановлено, що
нотаріальне оформлення спадкових прав
позивачки на житловий будинок є
неможливим з причин, які в силу смерті
спадкодавця не можуть бути усунені,
відтак, належність спадкодавцю прав на
нерухоме майно підтверджується, право
спадкоємця на спадщину визнається в
судовому порядку.

На підставі вищевикладеного, суд
доходить до висновку про можливість
визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування на житловий
будинок з дворовими спорудами,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
належав ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2.

Керуючись ст. 1216, ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1
ст. 1297 ЦК України,

ст. ст. 10, 11, 60, 61, 158, 197, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на житловий
будинок в порядку спадкування,
задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП:
НОМЕР_1) право власності в порядку
спадкування на житловий будинок з
дворовими спорудами, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 (літ. А - житловий
будинок, літ. Б - літня кухня, літ. В, Г, Ж,
З - сарай, літ. Д - гараж, літ. Е -
вбиральня, № 1-5 - дворові споруди, І -
інші споруди), який належав ОСОБА_3,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через Арцизький
районний суд Одеської області шляхом
подання апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи судом
апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду
С.П. Борисова