У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Павлоградського міжрайонного
управління водного господарства про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 31 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із вказаним позовом, посилаючись
на те, що з 21 березня 2011 року він
знаходився у трудових відносинах з
Павлоградським міжрайонним
управлінням водного господарства.
Наказом № 78-ос від 10 вересня 2013 року він
був звільнений на підставі ч. 1 ст. 36
КЗпП України. Однак при звільненні з
ним не було проведено повного
розрахунку, а саме: не було своєчасно
виплачено відшкодування витрат на
службове відрядження в сумі 69,08 грн.
Оскільки вказані кошти були виплачені
лише 24 квітня 2014 року, вважає, що за час
затримки розрахунку при звільненні
відповідач повинен сплати йому
середній заробіток за весь час
затримки. З огляду на зазначене, просив
стягнути з Павлоградського
міжрайонного управління водного
господарства на його користь середню
заробітну плату за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 18 109,06
грн.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 червня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Павлоградського
міжрайонного управління водного
господарства на користь ОСОБА_4
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 18 961, 58
грн, 700 грн у рахунок відшкодування
моральної шкоди та 1 000 грн витрат на
правову допомогу.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 липня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено частково.

Стягнуто з Павлоградського
міжрайонного управління водного
господарства на користь ОСОБА_4 69,08 грн
у рахунок відшкодування витрат на
службове відрядження за вересень 2013
року.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржуване судове рішення
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням апеляційним судом норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову,
апеляційний суд обґрунтовано виходив
із того, що відшкодування витрат на
службове відрядження у сумі
69 грн 08 коп. не було виплачено
працівникові під час звільнення за
відсутності вини роботодавця.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення моральної шкоди та
витрат на правову допомогу,
апеляційний суд обґрунтовано виходив
із недоведеності вимог в цій частині.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження суду
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні апеляційним судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного
суду, обґрунтовано викладеного в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко