АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/7141/14
Головуючий 1-ї інстанції - Савченко Д.М.
Справа №635/4708/14-ц
Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна
С.Г.

при секретарях -Щегельському Д.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 з
клопотанням про поновлення строку на
апеляційне оскарження на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 10 вересня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
суму боргу - 119 186,00грн., неустойку в
розмірі 3% річних - 8 220,49грн. за порушення
строків виконання грошового
зобов'язання, витрати по сплаті
судового збору в розмірі - 127,80грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що
11.06.2011року та 25.07.2011року він надав
відповідачу в сумі 6000,00євро та 400,00 євро
з кінцевим строком повернення до
31.12.2011року, а 06.07.2012року позику в сумі
1000,00євро з кінцевим строком повернення
до 30.10.2012року. Усього позивач позичив
відповідачу - 7400,00євро, про що останній
видав власноручно написані розписки.
Але, у зазначений договором позики
строк відповідач борг не повернув і по
теперішній час своє грошове
зобов'язання не виконав. Відповідно до
встановленого Національним Банком
України офіційного курсу євро до
української гривні станом на 03.06.2014
року він дорівнюється: 1євро = 16,1063грн.,
отже, сума боргу становить: 7400євро х
16,1063грн. = 119 186,00грн. Оскільки
позичальник не виконав своїх
зобов'язань по сплаті боргу, тому з
нього підлягає стягненню неустойка в
розмірі 3% (відсотка) річних від
простроченої суми, а саме за період з 01
січня 2012 року по 1 червня 2014 року (880
днів). Ці 3% річних складають: 3% х 880 / 365 =
7,23% х 103080 = 7 452,70грн., та відповідно 3%
річних від простроченої сумі за період
з 01 листопада 2012 року по 1 червня 2014 року
(580 днів) складають: 3% х 580 / 365 = 4.77% х 16106 =
767,79грн.

У судовому засіданні суду першої
інстанції позивач ОСОБА_2 заявлені
вимоги підтримав і просив їх
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав,
пояснив, що він дійсно позичав гроші у
позивача на придбання автомобіля на
загальну суму 7400,00євро. Але, між ними
існувала усна домовленість, що
вказаний борг він відпрацює, оскільки
на той час він працював у брата
позивача, а саме у фотосалоні
«ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходився в м.
Москва. Більше двох років він працював
без заробітної плати, т.я. вона вся йшла
на погашення боргу. Після того, як він
відпрацював обумовлений строк, йому
сказали, що він ще винен гроші. Він з цим
був не згоден, а тому зібрав речі і
поїхав. Вважає, що повністю відпрацював
свій борг, а тому позов заявлено до
нього безпідставно. Окрім того,
вважаючи дії позивача неправомірними,
він з цього приводу звернувся із заявою
до міліції.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 10 вересня 2014
року позов ОСОБА_2 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
суму боргу в розмірі 119 186,00грн., 3% річних
за порушення грошового зобов'язання в
сумі 8 220,49грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвали нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, на невідповідність висновків
суду обставинам справи та на неналежну
оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи, наведені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість судового рішення,
апеляційний суд з'ясовує чи були
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти); якими
доказами мотивовано рішення, належними
чи допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримані та
правильно застосовані норми
матеріального і процесуального права.

Згідно положень ст.16 ЦК України
одним із способів захисту судом
цивільних справ та інтересів є
примусове виконання зобов'язання.

Так, порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
(ст.610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором чи
законом.

Згідно ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що за
розпискою від 11.06.2011року ОСОБА_2 позичив
ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6000,00євро та
за розпискою від 25.07.2011року надав
відповідачу позику в сумі 400,00євро з
кінцевим строком повернення до
31.12.2011року, а 06.07.2012року позику в сумі
1000,00євро з кінцевим строком повернення
до 30.10.2012року, всього на загальну суму
7400,00євро, але після сплину встановлених
угодами строків, відповідач взяті на
себе зобов'язання не виконав і більш
того, до теперішнього часу борг
позивачу не повернув. Отже, за таких
обставин у суду були законні підстави
для стягнення спірної боргової суми в
примусовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України,
якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до вимог ст.ст.549-552 ЦК
України.

Зазначена неустойка
нараховується в грошовій або майновій
формі від дня, коли речі мали бути
повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів за договором
позики відповідно до вимог ст.1048 ЦК
України.

Розрахунок неустойки в розмірі 3%
річних відповідає вимогам чинного
законодавства.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на
те, що він повністю розрахувався з
позивачем за спірними договорами
позики, т.я. деякий час працював без
отримання заробітної плати у
фотосалоні брата позивача і увесь його
заробіток йшов на погашення позики
колегією суддів не приймаються,
оскільки ніяких доказів з цього
приводу матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.2 ст.59, ч.1
ст.60, ЦПК України обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування; кожна сторона
повинна довести ті обставини, на котрі
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Як пояснив в судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_1, він працював
у фотосалоні м. Москви не офіційно, без
укладання трудового договору,
внаслідок чого відсутні відомості про
нарахування йому конкретних сум
щомісячної заробітної плати. Також,
відповідач не заперечує того факту, що
у нього відсутні розписки на
підтвердження того, що якісь зароблені
ним грошові кошти йшли саме на
погашення боргу за спірними договорами
позики.

Між тим, наявність у позивача на руках
письмових боргових розписок свідчить
про те, що зобов'язання за договорами
позики по теперішній час не виконані.

Оскільки доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються,
висновків суду не спростовують, тому
колегії суддів не вбачає підстав для
зміни або скасування оскаржуваного
рішення, яке ухвалено з дотриманням
вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315,
317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 10 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -