У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцов В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом
акціонерного комерційного банку
«Східно-Європейський банк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитом, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Замостянського районного суду
м. Вінниці від 30 вересня 2009 року, ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 23 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року акціонерний
комерційний банк «Східно-Європейський
банк» (далі - АКБ «Східно-Європейський
банк») звернувся до суду з указаним
позовом, з урахуванням уточнених
позовних вимог просив стягнути
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 538 114 грн 97 коп., у тому числі
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 4
грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір №
299/2007, згідно з умовами якого
позичальник отримав кредит у розмірі 80
000 доларів США зі сплатою 15 % річних
строком до 4 грудня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між банком та
ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір
іпотеки, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1.

Відповідно до додаткового договору
від 2 червня 2008 року № 1 до кредитного
договору відсоткова ставка за
користування кредитом становить 16 %
річних.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором заборгованість
позичальника становить 538 114 грн 97 коп.

Заочним рішенням Замостянського
районного суду м. Вінниці від 30 вересня
2009 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 23 січня 2014 року, позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АКБ
«Східно-Європейський банк»
заборгованість у розмірі 538 114 грн 97
коп., у тому числі шляхом звернення
стягнення на належний ОСОБА_4 та ОСОБА_5
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 4 грудня 2007 року
між банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 299/2007, згідно з
умовами якого позичальник отримав
кредит у розмірі 80 000 доларів США зі
сплатою 15 % річних строком до 4 грудня 2012
року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 4 грудня 2007 року
між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було
укладено договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до додаткового договору від
2 червня 2008 року № 1 до кредитного
договору відсоткова ставка за
користування кредитом становить 16 %
річних.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором заборгованість
позичальника становить 538 114 грн 97 коп.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що внаслідок невиконання
зобов'язання за кредитним договором
утворилась заборгованість, яка
підлягає стягненню з відповідачів, у
тому числі шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Резолютивна частина рішення суду не
відповідає вимогам п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК
України та ст. 39 Закону України «Про
іпотеку».

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», в разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки, у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Із резолютивної частини рішення не
можливо зробити однозначний висновок,
чи стягнуто заборгованість за
кредитним договором, чи звернуто
стягнення на предмет іпотеки, чи
одночасно звернуто стягнення на
предмет іпотеки та стягнуто суму
заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції, без урахування
положень ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», у резолютивній частині
рішення не зазначив складові
загального розміру заборгованості, що
підлягають сплаті іпотекодержателем з
вартості предмета іпотеки, спосіб
реалізації предмета іпотеки; початкову
ціну предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

У порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК
України апеляційний суд порушення норм
матеріального і процесуального права
не усунув та залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Не можна погодитися із доводами
касаційної скарги про те, що рішення
суду порушує права ОСОБА_6, з тих
підстав, що кредитний договір укладено
без її згоди, а кредитні кошти
використано не в інтересах сім'ї.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 65 СК
України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Одержання позичальником за кредитним
договором коштів не є їх
розпорядженням згідно із ст. 65 СК
України.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Обізнаність чи необізнаність одного з
подружжя про одержання іншим з
подружжя кредиту та його використання
на потреби сім'ї може бути підставою
для виникнення спільного майнового
обов'язку подружжя або відсутності
такого.

Доводи касаційної скарги про те, що
залишок заборгованості за кредитним
договором становить 403 137 грн 23 коп. не
заслуговують на увагу, оскільки не
підтверджені належними і допустимими
доказами.

Інші доводи касаційної скарги не
спростовують висновки судів про
задоволення позову.

Оскільки допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
матеріального, а також процесуального
права, що унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, що мають
значення для правильного її вирішення,
ухвала апеляційного суду підлягає
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 23 січня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник