Провадження №2/761/5960/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

06 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової
І.В.,

при секретарі - Вітріщаку
Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Дзержинський
районний центр зайнятості про
розірвання трудового договору, -

В С Т А Н О В
И В:

У липні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
(надалі - відповідач), у якому просила
розірвати безстроковий трудовий
договір, укладений 01 липня 2002 року між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, зареєстрований 09 липня 2002 року
за № 7036 у Дзержинському районному
центрі зайнятості.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01
липня 2002 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було укладено безстроковий трудовий
договір № 7036, згідно якого позивача
прийнято на посаду продавця квіткової
продукції, про що у трудовій книжці
зроблено відповідний запис. 09 липня 2002
року договір зареєстровано у
Дзержинському районному центрі
зайнятості. 23 червня 2010 року позивач
унаслідок укладання шлюбу змінила
прізвище на «ОСОБА_1». Відповідач не
сплачує позивачеві заробітну плату та
не повертає трудову книжку, відповіді
на листи не надає, не відповідає на
телефонні дзвінки, в зв'язку з чим
позивач звернулася з позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав у повному обсязі та просив
його задовольнити, посилаючись на
доводи, викладені у позовній заяві.
Проти заочного розгляду справи не
заперечував.

В судове засідання відповідач не
з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлений судом належним
чином (а.с. 19, 26, 33).

Третя особа на адресу суду направила
заяву, у якій просила розгляд справи
проводити без участі представника.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК
України, вважає за можливе розглянути
справу за відсутності відповідача на
підставі наявних в справі доказів,
ухваливши заочне рішення, отримавши на
це згоду позивача.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги є такими, що
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з трудового договору між
працівником і фізичною особою від 01
липня 2002 року, укладеним між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, останню прийнято на посаду
продавця квіткової продукції.

Вказаний трудовий договір
зареєстровано у Дзержинському
районному центрі зайнятості 09 липня 2002
року за № 7036, про що зроблено
відповідну відмітку на самому
договорі.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1,
виданого 23 червня 2010 року Центральним
відділом реєстрації шлюбів м. Києва з
державним Центром розвитку сім`ї,
ОСОБА_1 змінила прізвище на «ОСОБА_1».

З 01 липня 2002 року по 2006 рік з заробітної
плати позивача сплачувалися податки,
про що свідчить лист Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві за вих.
№ 625/ж/18.7-31 від 26 травня 2014 року.

Як пояснив позивач у судовому
засіданні, відповідач не сплачує
позивачеві заробітної плати, позивач
відповіді на свої листи-звернення не
отримує, відповідач не відповідає на
телефонні дзвінки, у зв'язку з чим
порушується конституційне право
позивача працю.

У відповідності до ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 43 Конституції
України кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується.

За ч. 7 ст. 43 Конституції України право
на своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Враховуючи викладене, відповідач
порушує умови трудового договору, а
також обмежує реалізацію
забезпеченого Конституцією України
права позивача на працю.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 38 КЗпП
України працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні.

Працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору (ч. 3
ст. 38 КЗпП України).

Варто зазначити, що як пояснив позивач
у судовому засіданні, ОСОБА_2 зберігає
трудову книжку позивача у себе, що є
прямим порушенням п. 2.21-1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок на
підприємствах, в установах і
організаціях, за яким трудові книжки
працівників, які працюють на умовах
трудового договору у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
без створення юридичної особи з правом
найму, зберігаються безпосередньо у
працівників.

З того часу, як відповідач припинила
надавати позивачеві роботу, остання не
має змоги працювати та отримувати
заробітну плату, а тому і здійснювати
загальнообов'язкові соціальні
страхової виплати. Крім того, позивач
не має можливості звільнитися у
встановленому законодавством порядку
і працевлаштуватися на законних
підставах.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що право позивача на працю та на оплату
праці порушено відповідачем, який не
звільняє позивача у встановленому
законом порядку, а тому позов є
законним, обґрунтованим, а позовні
вимоги такими, що підлягають до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 159, 208, 209, 212,
213-215, 222, 223, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Дзержинський районний центр
зайнятості про розірвання трудового
договору - задовольнити.

Безстроковий трудовий договір,
укладений 01 липня 2002 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 09 липня 2002 року за № 7036
у Дзержинському районному центрі
зайнятості - розірвати.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя: