У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 24 грудня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Органу
опіки та піклування Ужгородського
міськвиконкому в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітньої
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк», третя особа -
приватний нотаріус Ужгородського
міськрайонного нотаріального округу
ОСОБА_8 про захист права проживання
неповнолітньої та малолітньої дитини
та визнання договору іпотеки
недійсним, за касаційною скаргою
Органу опіки та піклування
Ужгородського міського виконавчого
комітету на рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 09 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

Орган опіки та піклування
Ужгородського міськвиконкому в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 та
малолітньої ОСОБА_5 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») про визнання договору
іпотеки недійсним, мотивуючи його тим,
що 07 лютого 2008 року між
банком, ОСОБА_6. і ОСОБА_7 був укладений
договір іпотеки на забезпечення
виконання зобов'язань кредитного
договору від 07 лютого 2008 року №
MKA7GA00000005, відповідно до якого останні
передали в іпотеку нерухоме майно, а
саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 57,3 кв. м, житловою площею 34 кв. м,
у якій з дня свого народження
проживали неповнолітній ОСОБА_4 та
малолітня ОСОБА_5

Посилаючись на те, що на час укладення
договору іпотеки не було надано
попередньої згоди органу опіки та
піклування і не враховано інтереси
малолітніх дітей, які користувалися
квартирою, позивач просив визнати
договір іпотеки недійсним.

Заочним рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 22
жовтня 2013 року позовні вимоги
задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від
07 лютого 2008 року, укладений між ПАТ КБ
«ПриватБанк», ОСОБА_6. та ОСОБА_7

Зобов'язано приватного нотаріуса
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 виключити з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 57,3 кв. м, житловою
площею 34 кв. м, яка належить ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 09 липня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Орган опіки та
піклування Ужгородського
міськвиконкому в інтересах ОСОБА_4
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення місцевого суду, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції,
застосувавши до спірних правовідносин
норми ст.17 Закону України «Про охорону
дитинства» та ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей»,
відповідно до яких для здійснення
будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, потрібна попередня згода органів
опіки і піклування, виходив із того, що
спірний договір іпотеки порушує права
неповнолітніх дітей, які на час його
укладення проживали в даному житловому
приміщенні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове,
апеляційний суд виходив із відсутності
доказів того, що діти на момент
укладання договору іпотеки проживали
саме з батьком ОСОБА_6., а не з матір'ю
ОСОБА_10., яка на той час була
зареєстрована за іншою адресою.

Крім того, суд зазначив, що підписуючи
договір іпотеки з банком, іпотекодавці
підтвердили, що на момент його
підписання у квартирі, що є предметом
іпотеки, не проживають та не
зареєстровані неповнолітні особи та
інші особи, які мають право на
користування нею.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суд
апеляційної інстанції з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову в позові.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Органу опіки та
піклування Ужгородського міського
виконавчого комітету відхилити,
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 09 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова