У Х В А Л А

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державної
установи «Дніпропетровська медична
академія Міністерства охорони здоров'я
України» про стягнення заборгованості
по заробітній платі за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 14 березня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що працює доцентом кафедри
фтизіатрії у державній установі
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я
України». Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
14 листопада 2013 року, яким її звільнення
було визнано незаконним, а, отже, вона
підлягала негайному поновленню на
роботі, встановлено, що її заробітна
плата у травні 2013 року складала 5 365 грн.
03 коп. Посилаючись на те, що з червня 2013
року по січень 2014 року їй було
виплачено лише 2 504 грн. і невиплаченою
залишилась заробітна плата у розмірі 40
416 грн. 24 коп., а також на те, що їй не було
виплачено матеріальну допомогу на
оздоровлення у розмірі 5 365 грн. 03 коп.,
позивачка просила визнати незаконною
фактичну недоплату заробітної плати та
матеріальної допомоги й стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі 45
781 грн. 27 коп.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 14 березня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05 червня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на
роботі не набрало законної сили, вона
не зверталася до відповідача з приводу
негайного виконання рішення суду і на
робочому місці не з'являлася, тобто
вона не працювала.

Апеляційний суд погодився із мотивами
та висновками рішення суду першої
інстанції, зазначивши при цьому, що
позивачка не довела факту неповної
виплати заробітної плати та невиплати
матеріальної допомоги на оздоровлення.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3
працювала доцентом кафедри фтизіатрії
у державній установі
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я
України». Наказом від 17 жовтня 2013 року
вона була звільнена з роботи з 27 серпня
2013 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України. Проте рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 14 листопада 2013
року її поновлено на роботі.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась
на те, що з червня 2013 року по січень 2014
року їй недоплачено заробітну плату на
загальну суму 40 416 грн. 24 коп., а також
невиплачено матеріальну допомогу на
оздоровлення у розмірі 5 365 грн. 03 коп.

Апеляційний суд дійшов до передчасного
висновку про недоведеність факту
поновлення позивачки на роботі,
оскільки у порушення ч. 3 ст. 61 ЦПК
України не врахував рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 14 листопада 2013
року, яким ОСОБА_3 поновлено на роботі.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 КЗпП України
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника.

Суд апеляційної інстанції не звернув
уваги на те, що негайне поновлення на
роботі не залежить від дій поновленого
працівника щодо звернення до Державної
виконавчої служби, а підлягає
негайному виконанню роботодавцем. При
цьому апеляційний суд у порушення ст.
ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не перевірив,
чи виконав відповідач свій обов'язок з
негайного поновлення ОСОБА_3 на роботі
та чи працювала вона на роботі після
такого поновлення, чи стягувалася
заробітна плата до дати ухвалення
преюдиційного судового рішення.

Апеляційний суд допустився й інших
порушень норм процесуального права.

Так, відповідно до положень ст. ст. 303, 304
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК
України, в якій, зокрема, зазначаються:
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленні ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
за певних обставин на дослідження
нових доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення зазначених
положень закону апеляційний суд,
відхиляючи апеляційну скаргу,
обмежився лише узагальнюючими фразами
про те, що рішення суду першої
інстанції є правильним і мотивованим.
При цьому суд узагалі не перевірив
доводів апеляційної скарги; не навів
ніяких мотивів ухваленого ним судового
рішення та обставин, які б
спростовували доводи скарги, та не
зазначив, які норми права були судом
застосовані.

В ухвалі апеляційного суду в порушення
вимог п.п. 2, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України не
зазначено встановлені судом обставини
та з яких мотивів і на підставі яких
положень закону відхилені доводи
апеляційної скарги.

Так, пославшись на недоведеність
позивачкою розміру заробітної плати за
спірний період, суд апеляційної
інстанції не навів достатніх підстав
для відхилення встановленого рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 14 листопада 2013
року розміру заробітної плати, не
встановив розміру належної їй
заробітної плати за спірний період та
належним чином не перевірив наданих
відповідачем доказів виплати ОСОБА_3
заробітної плати та матеріальної
допомоги на оздоровлення.

На зазначені підстави для скасування
рішення апеляційного суду посилалася в
касаційній скарзі і заявник.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції не встановлені, ухвала
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для її
скасування з передачею справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05 червня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська