Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3256/13-ц
Провадження № 2/553/49/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.11.2014 рокум. Полтава

Ленінський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого
судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі
- Вишар М.В., Бутенко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 про стягнення
збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває
справа за позовом ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 про стягнення збитків та
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача посилається на
те, що ОСОБА_2 на праві власності
належить автомобіль "Suzuki", модель "Grand
Vitara 2.0", чорного кольору, держ. номер
НОМЕР_1, який був пошкоджений 20.07.2013 року
близько 04-30 год. на території приватної
автомобільної стоянки по АДРЕСА_1 в
результаті пожежі, яка відбулась
внаслідок підпалу. На вказаній
автостоянці автомобіль ОСОБА_2
перебував на підставі договору на
стоянку автомобіля від 16.05.2011 року,
укладеного нею з відповідачем ФОП
ОСОБА_3, умови якого вона виконувала
належним чином, регулярно та у повному
розмірі сплачувала щомісячні платежі,
майже щодня залишала автомобіль на
вказаній стоянці на 56-му місці. Умови
публічного договору з надання послуг
автостоянок суб'єктами
підприємницької діяльності
урегульовані "Правилами зберігання
транспортних засобів на автостоянках",
затвердженими постановою КМУ № 115 від
22.01.1996 року, а відповідач фактично
надавав позивачу послуги зі зберігання
транспортних засобів та згідно
цивільного законодавства зобов'язаний
вживати усіх заходів для забезпечення
схоронності речі, проте допустив
бездіяльність, яка виразилась в
неналежному виконанні своїх
обов'язків, в тому числі щодо
обладнання автостоянки, у зв'язку з чим
повинен нести відповідальність за
пошкодження майна ОСОБА_2

Просить стягнути з ФОП ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 завдані збитки в
розмірі вартості пошкодженого
автомобіля в сумі 150000,00 грн.,
відшкодувати моральну шкоду в сумі
20000,00 грн. та судові витрати.

У вересні 2014 року після проведення по
справі судової автотоварознавчої
експертизи представник позивача
ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 подав до суду
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, в якій остаточно уточнив позовні
вимоги, просив суд стягнути з ФОП
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдані
пошкодженням автомобіля "Suzuki", модель
"Grand Vitara 2.0", чорного кольору, держ. номер
НОМЕР_1, збитки в розмірі 140515,20 грн.,
завдану моральну шкоду в сумі 20000 грн. 00
коп., а також судові витрати - на оплату
правової допомоги в розмірі 8000 грн. 00
коп., на проведення судової експертизи
1958 грн. 40 коп., сплачений судовий збір.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
її представник адвокат ОСОБА_1 позов
підтримали, просили задовольнити в
повному обсязі з підстав, наведених в
позовній заяві.

Відповідач ФОП ОСОБА_3 та його
представники ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому
зсіданні проти позову заперечували,
посилаючись на безпідставність
позовних вимог, оскільки позивачем не
доведено факт вчинення відповідачем
щодо її майна будь-яких неправомірних
дій, вини відповідача як власника
автостоянки чи то найманих працівників
у виникненні пожежі та
причино-наслідкового зв'язку між
пожежею та наслідками у виді
пошкодження автомобіля позивачки,
зважаючи, зокрема, на те, що вона
залишаючи його на стоянці не
дотрималась встановленого
законодавством порядку, зафіксувала
його шляхом блокування коліс за
допомогою ручного гальма, залишивши
важіль переключення швидкостей
коробки передач в положенні 2-ої
передачі, що унеможливило пересування
його від джерела загорання під час
гасіння пожежі. Крім того,
наголошували, що по даному факту
проводиться досудове розслідування
кримінального провадження по факту
підпалу, в рамках якого позивач визнана
потерпілої, й відповідно до чинного
законодавства шкоду, завдану злочином,
має відшкодовувати винна особа.

Просили в задоволенні позову
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін
та їх представників, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено в ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищенаведеного, суд
розглянув справу в межах позовних
вимог та за наявними в ній доказами, які
надані сторонами.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2
відповідно до Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2, виданого
12.02.2011 року Полтавським ВРЕР, є
власницею автомобіля "Suzuki", модель "Grand
Vitara 2.0", чорного кольору, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Фізична особі - підприємець ОСОБА_3 на
підставі Договору оренди землі від
11.01.2010 року, укладеного з Полтавською
міською радою відповідно до рішення
46-ої сесії Полтавської міської ради 5-го
скликання від 10.12.2009 року, отримав в
оренду земельну ділянку для
будівництва об'єкта транспортного
обслуговування (тимчасової стоянки
легкових автомобілів), яка знаходиться
за адресою: України, АДРЕСА_1, площею 1284
кв.м, на строк з 10.12.2009 року по 10.12.2014
року.

ФОП ОСОБА_3 на вказаній земельній
ділянці обладнано автостоянку.

Як встановлено в ст. 936 ЦК України, за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 937 ЦК
України договір зберігання
укладається у письмовій формі у
випадках, встановлених статтею 208 цього
Кодексу. Письмова форма договору
вважається дотриманою, якщо прийняття
речі на зберігання посвідчене
розпискою, квитанцією або іншим
документом, підписаним зберігачем.

Організація та порядок надання послуг
щодо зберігання транспортних засобів
(автомобілів, автобусів, мотоциклів,
моторолерів, мотоколясок, мопедів,
причепів), що належать громадянам на
всіх автостоянках (крім автостоянок -
гаражних кооперативів), що
охороняються, незалежно від форм
власності, які є суб'єктами
господарської діяльності, чи належать
цим суб'єктам урегульовано Правилами
зберігання транспортних засобів на
автостоянках, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 115 від 22
січня 1996 року.

16.05.2011 року ОСОБА_2 звернулась з
письмовою заявою до приватного
підприємця ОСОБА_3 з проханням надати
їй місце для стоянки вищевказаного
автомобіля на автомобільній стоянці по
АДРЕСА_1, в якій зазначила, що з
правилами безпеки та внутрішнім
розпорядком ознайомлена, оплату
гарантує.

16.05.2011 року між приватним підприємцем
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений Договір
на стоянку автомобіля, на підставі
якого ОСОБА_2 з травня 2011 року по липень
2013 року включно залишала належний їй
автомобіль "Suzuki", модель "Grand Vitara 2.0",
чорного кольору, реєстраційний номер
НОМЕР_1, на автостоянці по АДРЕСА_1,
користувалась місцем НОМЕР_3.

Вищевказаний Договір на стоянку
автомобіля від 16.05.2011 року відповідно
до п. 5.1 укладений на 1 рік, на період з
16.05.2011 року до 16.05.2012 року та передбачає
продовження його дії після закінчення
вказаного терміну, за згодою сторін, на
тих самих умовах.

Встановлені судом обставини діють
підстави стверджувати, що дія Договору
на стоянку автомобіля фактично була
продовжена й тривала до липня 2013 року
включно. Вказані обставини визнали в
судовому засіданні сторони по справі й
вони підтверджуються довідками ФОП
"ОСОБА_3 № 68 від 29.07.2013 року та № 69 від
30.07.2013 року, згідно з якими ОСОБА_2
користується автостоянкою з 16.05.2011
року, кошти внесені до 31.07.2013 року,
заборгованість за послуги автостоянки
станом на 29.07.2013 року у ОСОБА_2 відсутня.

Відповідно до положеннь п. 12 Правил
зберігання транспортних засобів на
автостоянках під час оформлення
приймання на зберігання черговий
приймальник вносить необхідні дані
про володільця транспортного засобу і
транспортний засіб до відповідного
журналу обліку транспортних засобів і
розписується в ньому.

Відповідно до даних Журналу обліку
транспортних засобів на автостоянці по
АДРЕСА_1 (оригінал якого оглянутий в
судовому засіданні) ОСОБА_2 19.07.2013 року
поставила належний їй автомобіль на
місце НОМЕР_3.

Статтею 942 ЦК України визначено, що
зберігач зобов'язаний вживати усіх
заходів, встановлених договором,
законом, іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі.

Зранку 20.07.2013 року близько 04-30 год. на
автостоянці сталась пожежа, під час
якої автомобіль позивачки ОСОБА_2 "Suzuki",
реєстраційний номер НОМЕР_1, був
пошкоджений.

Відповідно до Акту про пожежу від 20.07.2013
року, складеного комісією з
працівників УДСНС, пожежа виникла
20.07.2013 року орієнтовно о 04 год. 30 хв. у
автомобілі "Volkswagen В-6", д.н.з. НОМЕР_4,
власник ОСОБА_8, "Suzuki Grand Vitara ", д.н.з.
НОМЕР_5, власник ОСОБА_2, "Mitsubishi Lancer",
д.н.з. НОМЕР_6, власник ОСОБА_7, що були
розташовані по АДРЕСА_1. Пожежу
виявлено гр. ОСОБА_9 о 04 год. 33 хв., який о
04 год. 35 хв. повідомив про даний факт до
підрозділу УДНСН у Полтавській
області. Пожежу ліквідовано 20.07.2013 року
о 04 год. 56 хв. підрозділом ПДРЧ-3 м.
Полтави. Внаслідок пожежі вогнем
знищено автомобіль "Volkswagen В-6", д.н.з.
НОМЕР_4, чорного кольору, 2010 р.в. (збиток
становить 260000 грн.), пошкоджено
автомобілі "Mitsubishi Lancer", д.н.з. НОМЕР_6,
сірий металік (збиток 30 тис. грн.), "Suzuki",
д.н.з. НОМЕР_5, чорного кольору (збиток на
суму 150 тис. грн.)

Згідно звіту про причини виникнення
пожежі від 22.07.2013 року, найбільш
ймовірною причиною виникнення пожежі,
яка сталася 20.07.2013 року орієнтовно о 04
год. 30 хв. в автомобілі в
автомобілі"Volkswagen", д/н НОМЕР_4, чорного
кольору, 2010 р.в. гр-ки ОСОБА_8 по АДРЕСА_1,
став підпал в результаті занесення
джерела запалювання ззовні.

Як вбачається з повідомлення слідчого
СВ ПМУ УМВС України в Полтавській
області № 5/10650 від 17.10.2014 року, в
провадженні СВ ПМУ перебувають
матеріали кримінального провадження №
0001011 по факту пошкодження
автомобілів шляхом підпалу, за ч. 2 ст. 194
КК України. Проведеним досудовим
розслідуванням встановлено, зокрема,
що 20.07.2013 року близько 04 год. 00 хв. ранку
невстановлена особа на автостоянці за
адресою: м. Полтава, пров. Рибальський,
10-б, шляхом підпалу пошкодила
автомобіль "Volkswagen В-6", д.н.з. НОМЕР_4, який
належить ОСОБА_8, спричинивши останній
матеріальний збиток на суму 260000 грн.;
внаслідок пожежі вогонь перекинувся на
поблизу стоячі автомобілі "Suzuki", д.н.з.
НОМЕР_5, який належить ОСОБА_2,
спричинивши матеріальний збиток на
суму 150000 грн. та "Mitsubishi Lancer", д.н.з.
НОМЕР_6, який належить ОСОБА_7,
спричинивши матеріальний збиток на
суму 30000 грн. 20.07.2013 року ОСОБА_2 визнано
потерпілою. В ході розслідування
кримінального провадження не
встановлено особу, причетну до скоєння
даного правопорушення, на даний час
досудове слідство по кримінальному
провадженню триває.

Згідно висновку судової
пожежно-технічної експертизи № 66 від
30.08.2013 року, проведеної в рамках
кримінального провадження № 0001011,
визначено осередки пожежі, під час якої
пошкоджені автомобілі "Volkswagen Passat В-6",
д.н.з. НОМЕР_4, "Suzuki", д.н.з. НОМЕР_5, "Mitsubishi
Lancer", д.н.з. НОМЕР_6, та встановлено, що
осередок пожежі був один, який
знаходився у правій передній частині
автомобіля "Volkswagen Passat В-6", д.н.з. НОМЕР_4.

В ході судового розгляду справи
здобуто достатньо достовірних та
переконливих доказів того факту, що
автомобіль "Suzuki Grand Vitara", д.н.з. НОМЕР_5,
який належить ОСОБА_2, зазнав
пошкоджень в результаті пожежі, яка
відбулась 20.07.2013 року на автостоянці по
АДРЕСА_1 внаслідок підпалу
автомобіля"Volkswagen Passat В-6", д.н.з. НОМЕР_4,
який стояв поруч.

Як встановлено в п. 8 "Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках",
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 115 від 22 січня 1996
року, відповідальність за охорону
транспортних засобів та майна, що
тимчасово або постійно знаходиться на
території автостоянки, за додержання
санітарних і пожежних правил, інших
вимог несуть працівники автостоянки.

Відповідно до п. 27 вищезазначених
Правил, автостоянки гарантують
схоронність транспортних засобів,
прийнятих на зберігання згідно з цими
Правилами, а у разі їх зникнення,
розукомплектування чи пошкодження під
час зберігання несуть
відповідальність у встановленому
законодавством порядку.

Як визначено у висновку судової
автотоварознавчої експертизи № 1152 від
30.01.2014 року, ринкова вартість
автомобіля "Suzuki Grand Vitara", чорного
кольору, д.н.з. НОМЕР_5, № шасі НОМЕР_7,
станом на 19.07.2013 року становить 140515 грн.
20 коп., вартість відновлювального
ремонту не визначалась, оскільки
відновлювати вказаний автомобіль
неможливо та економічно недоцільно, не
визначалась експертом також і
залишкова вартість автомобіля.

Заперечуючи проти задоволення позову,
відповідач та його представники в
судовому засіданні, крім іншого,
послалися на те, що позивач ОСОБА_2
своїми діями фактично сприяла настанню
наслідків у виді значного пошкодження
належного їй автомобіля "Suzuki Grand Vitara",
чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_5, оскільки
залишила його на стоянці в спосіб, який
суперечить вимогам п. 17 "Правил
зберігання транспортних засобів на
автостоянках", затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 115 від 22
січня 1996 року, що унеможливило зрушення
його з місця під час пожежі з метою
запобігти або зменшити обсяг його
пошкодження.

Відповідно до ч. 2 ст. 945 ЦК України у
разі небезпеки втрати, нестачі або
пошкодження речі зберігач зобов'язаний
змінити спосіб, місце та інші умови її
зберігання, не чекаючи відповіді
поклажодавця.

За змістом п. 17 Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 115 від 22 січня 1996
року, транспортні засоби, що
знаходяться на автостоянках, повинні
бути зачинені на замки, зняті з гальм
та передач і зафіксовані від
довільного руху.

Згідно з висновком судової
автотехнічної експертизи № 587 від
25.07.2014 року на час проведення
експертизи задні колеса автомобіля
"Suzuki Grand Vitara", чорного кольору, д.н.з.
НОМЕР_5, № шасі НОМЕР_7, були заблоковані
за допомогою ручного гальма. Важіль
переключення швидкостей коробки
передач знаходився в положенні
ввімкненої 2-ї передачі.

Таким чином, суд вважає доведеним той
факт, що позивач залишивши свій
автомобіль на автостоянці 19.07.2013 року,
зафіксувала його від довільного руху
всупереч вимогам Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 115 від 22 січня 1996
року транспортні засоби.

Доводи ж представника позивача про те,
що ОСОБА_2 не мала можливості
зафіксувати автомобіль в місці НОМЕР_3
автостоянки в інший спосіб, ніж
заблокувавши колеса за допомогою
ручного гальма, оскільки автостоянка
знаходиться на місцевості, що має ухил,
спростовуються зібраними по справі
доказами.

Так, відповідно до висновку судової
автотехнічної експертизи № 587 від
25.07.2014 року зафіксувати автомобіль з
метою запобігання його довільному руху
на місці НОМЕР_3 автостоянки,
розташованої по АДРЕСА_1, яка належить
ФОП ОСОБА_3, без застосування технічних
пристроїв для фіксації транспортних
засобів, передбачених конструкцією
цього автомобіля, можливо при
застосуванні зовнішніх пристроїв у
вигляді "клинів-упорів" або інших
подібних пристроїв.

При цьому, відповідно до п. 17 "Правил
зберігання транспортних засобів на
автостоянках", затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 115 від 22
січня 1996 року, автостоянки мають бути
забезпечені необхідними технічними
пристроями для фіксації транспортних
засобів.

Відповідач ФОП ОСОБА_3 та допитані
судом свідки ОСОБА_9, ОСОБА_6
підтвердили в судовому засіданні, що
автостоянка забезпечена технічними
пристроями для фіксації транспортних
засобів, клієнтам роз'яснюється
порядок фіксації автомобілів від
довільного руху та на вимогу клієнтів
їм видаються такі пристрої. ОСОБА_2 з
вказаного питання до працівників
автостоянки не зверталась.

В ч. 1, 2 ст. 950 ЦК України визначено, що за
втрату (нестачу) або пошкодження речі,
прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.
Професійний зберігач відповідає за
втрату (нестачу) або пошкодження речі,
якщо не доведе, що це сталося внаслідок
непереборної сили, або через такі
властивості речі, про які зберігач,
приймаючи її на зберігання, не знав і не
міг знати, або внаслідок умислу чи
грубої необережності поклажодавця.

Відповідно до ст. 951 ЦК України збитки,
завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем: 1) у разі
втрати (нестачі) речі - у розмірі її
вартості; 2) у разі пошкодження речі - у
розмірі суми, на яку знизилася її
вартість. Якщо внаслідок пошкодження
речі її якість змінилася настільки, що
вона не може бути використана за
первісним призначенням, поклажодавець
має право відмовитися від цієї речі і
вимагати від зберігача відшкодування
її вартості.

Суд вважає доведеним той факт, що
причиною виникнення пожежі, внаслідок
якої був пошкоджений автомобіль
позивачки "Suzuki Grand Vitara", чорного кольору,
д.н.з. НОМЕР_5, став підпал, тобто
вчинення невідомою особою умисного
злочину, передбаченого ст. 194 КК
України, по факту якого проводиться
досудове розслідування.

ФОП "ОСОБА_10 як професійний зберігач, на
території автостоянки якого відбулась
пожежа, має нести відповідальність за
пошкодження транспортного засобу
позивачки ОСОБА_2 - автомобіля "Suzuki Grand
Vitara", чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_5,
залишеного нею на зберігання на
автостоянці по АДРЕСА_1. При цьому,
вказаний обов'язок покладається на
нього у зв'язку з виконанням обов'язків
зберігача та відповідно до норм
чинного законодавства не пов'язаний з
наявністю його вини у пошкодженні
майна.

Той факт, що автомобіль позивачки
пошкоджений в результаті вчинення
кримінального правопорушення, у
зв'язку з яким проводиться досудове
розслідування, на переконання суду,
жодним чином не позбавляє відповідача
ФОП ОСОБА_10 від обов'язку відшкодувати
шкоду, завдану пошкодженням майна,
прийнятого ним на зберігання, та не
обмежує його в праві в подальшому
стягнути відповідні кошти з винної
особи, якщо вона буде встановлена та її
вину доведено у встановленому
законодавством поярдку.

Разом з тим, не викликає сумніву також і
той факт, що позивачкою ОСОБА_2 при
фіксації автомобіля "Suzuki Grand Vitara",
чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_5,
залишеного на автостоянці відповідача,
допущено порушення вимог п. 17 Правил
зберігання транспортних засобів на
автостоянках, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 115 від 22
січня 1996 року, що об'єктивно
унеможливило зрушення його з місця під
час гасіння пожежі, яка виникла на
сусідньому транспортному засобі, який
і був джерелом загорання, та, на
переконання суду, з урахуванням
встановлених обставин справи, сприяло
збільшенню розміру шкоди.

А тому, оскільки дії позивачки ОСОБА_2
сприяли збільшенню шкоди, суд
приходить до висновку про необхідність
часткового задоволення позову ОСОБА_2 в
частині відшкодування матеріальної
шкоди та з урахуванням ступеня вини
позивачки вважає за доцільне стягнути
з відповідача на її користь кошти в
розмірі 100 000 грн. 00 коп.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_2
про відшкодування моральної шкоди, суд
враховує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
або бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності
вини.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку зі знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди, позивач
посилається на вчинення відповідачем
протиправних дій, що виразились у
недбалому ставленні до виконання своїх
прямих обов'язків, пов'язаних зі
зберіганням чужого майна, вказує, що
внаслідок втрати автомобіля вона
відчуває постійне хвилювання, стрес та
моральні страждання, крім того, зазнала
суттєвого погіршення фінансового
становища, відсутність власного
транспортного засобу призвела до
порушення звичного ритму життя та
негативно впливає на ефективність її
роботи, пов'язаної з поїздками за межі
м. Полтави.

Разом з тим, під час судового розгляду
справи встановлено, що заподіяння
шкоди майну позивачки сталось
внаслідок вчинення злочину невідомою
особою, яка закинула на
автомобіль"Volkswagen Passat В-6", д.н.з. НОМЕР_4,
джерело запалювання, від якого виникла
пожежа, під час якої вогонь перекинувся
на сусідні транспортні засоби та було
пошкоджено автомобіль "Suzuki Grand Vitara",
чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_5, належний
позивачці.

Враховуючи викладене, а також те, що
відповідно до положень ст. ст. 23, 1167 ЦК
України підставою для відшкодування
моральної шкоди є вчинення особою
винних протиправних дій, тоді як в ході
судового розгляду справи встановлено,
що автостоянка обладнана у
відповідності з вимогами чинного
законодавства, зокрема, "Правил
зберігання транспортних засобів на
автостоянках", затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 115 від 22
січня 1996 року, забезпечена належна
охорона, при цьому, не спростовано
твердження відповідача про те, що
злочин, внаслідок якого пошкоджені
автомобілі, вчинений особою, яка
перебувала за межами території
автостоянки, тобто не здобуто жодних
доказів того, що порушення прав
позивача відбулось саме внаслідок
неправомірних винних дій відповідача
ФОП ОСОБА_10, який несе матеріальну
відповідальність за пошкодження майна
позивачки як професійний зберігач. А
тому суд не знаходить підстав для
задоволення позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, та
вважає, що позов в цій частині є
безпідставним та не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Враховуючи викладене, з урахуванням
загального розміру позовних вимог та
тієї частини, в якій позов було
задоволено, суд приходить до
переконливого висновку, що з ФОП ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню
частина судового збору, сплаченого в
загальній сумі 1700,00 грн., в розмірі 1064,20
грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи, належать, зокрема, витрати на
правову допомогу й витрати, пов'язані з
проведенням судових експертиз.

За клопотанням представника позивача
по справі призначена та проведена
судова авто товарознавча експертиза з
метою встановлення ринкової вартості
пошкодженого автомобіля позивачки
ОСОБА_2, за проведення вказаної
експертизи позивачем сплачено кошти в
сумі 1958 грн. 40 коп., що підтверджується
відповідною квитанцію (т. 2 а.с. 8).

Крім того, за клопотанням відповідача
та його представників по даній судовій
справі проведено судову авто технічну
експертизу, вартість якої в загальній
сумі 2460,00 грн. сплачена відповідачем
ФОП ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 176, 223).

Виходячи з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК
України вищевказані витрати на
проведення судових експертиз
підлягають відшкодуванню іншою
стороною пропорційно до задоволеної
частини позивних вимог та тієї частини
позовних вимог, в задоволенні якої було
відмовлено, у зв'язку з чим з ФОП ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 підлягають
стягненню витрати за проведення
судової експертизи в сумі 1220 грн. 08 коп.,
а з ОСОБА_2 на користь відповідача - в
сумі 927 грн. 42 коп.

При вирішенні питання щодо розміру
витрат на правову допомогу, суд
враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84
ЦПК України витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Законом України "Про граничні розміри
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних справ"
визначено, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Як встановлено в п. 48 постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ"Про застосування судами
законодавства про судові витрати у
цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014
року витрати на правову допомогу,
граничний розмір якої визначено
відповідним законом, стягуються не
лише за участь у судовому засіданні при
розгляді справи, а й у разі вчинення
інших дій поза судовим засіданням,
безпосередньо пов'язаних із наданням
правової допомоги у конкретній справі
(наприклад, складання позовної заяви,
надання консультацій, переклад
документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути
документально підтверджені та
доведені. Відсутність документального
підтвердження витрат на правову
допомогу, а також розрахунку таких
витрат є підставою для відмови у
задоволенні вимог про відшкодування
таких витрат.

Представником позивача надано суду
квитанцію, яка підтверджує факт
отримання від ОСОБА_2 коштів в сумі 8000
грн., а також розрахунок витрат на
правову допомогу (т. 1 а.с. 9, 32), згідно з
яким ним затрачено на надання позивачу
правової допомоги тривалістю 18 годин, в
тому числі, консультації, збір
необхідної документації, ознайомлення
з первинними матеріалами, огляд місця
події, ознайомлення з матеріалами
кримінального провадження,
опрацювання законодавства та судової
практики, підготовка позовної заяви,
розрахунку, заяви про забезпечення
позову та участь в судових засіданнях.

Разом з тим, наданий представником
позивача розрахунок фактично таким не
являється, оскільки з його змісту
неможливо встановити конкретний обсяг
часу витрачено ним на надання кожного
виду правової допомоги, що позбавляє
можливості перевірити повноту та
правильність наведеного ним
розрахунку остаточної суми витрат на
правову допомогу, яка виразилась у виді
надання позивачу консультацій, збору
необхідної документації, ознайомленні
з первинними матеріалами, огляді місця
події, ознайомленні з матеріалами
кримінального провадження,
опрацюванні законодавства та судової
практики, підготовки позовної заяви,
цього розрахунку та заяви про
забезпечення позову.

Враховуючи викладене, входячи з
роз'яснень, що містяться в п. 48
постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ"Про застосування судами
законодавства про судові витрати у
цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014
року, суд не знаходить підстав для
задоволення позовних вимог та
стягнення з відповідачів витрат
позивача за наведені вище послуги
адвоката ОСОБА_1

Між тим, зміст журналів судових
засідань дає суду можливість чітко
визначити тривалість участі в них
представника позивача адвоката ОСОБА_1
( близько 8 годин 30 хв.) та враховуючи
розмір мінімальної заробітної плати,
встановлений Законами України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік" та
"Про Державний бюджет України на 2014
рік", суд приходить до висновку, що з
відповідачів на користь позивачки
підлягають стягненню витрати на
правову допомогу, підтверджені
квитанцією, на суму 4013 грн. 40 хв., в межах
розміру компенсації витрат на правову
допомогу, визначеного в ст. 1 Закону
України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах".

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди в сумі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в
сумі 1064 грн. 20 коп., витрати за
проведення судової експертизи в сумі
1220 грн. 08 коп., витрати на правову
допомогу в сумі 4013 грн. 40 коп., а всього
6297 грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 судові
витрати за проведення судової
експертизи в сумі 927 грн. 42 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Ленінський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь в
розгляді справи, але не були присутні
при проголошенні рішення - в 10-денний
строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави Є. В. Парахіна