Номер провадження: 22-ц/785/6786/14
Головуючий у першій інстанції Мазун І.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Одеської області
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 28 травня 2014 року по справі за
позовом ПАТ «Банк Національний кредит»
до ОСОБА_2, за участю третьої особи - ТОВ
«Надія» про стягнення заборгованості
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ
«Банк Національний кредит», ТОВ
«Надія» про визнання недійсним
кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2010 року ПАТ «Банк Національний
кредит» звернулись до Малиновського
районного суду м. Одеси з названим
позовом, в якому просили суд стягнути
заборгованість ОСОБА_2 за кредитним
договором № 02-66/11 від 29.01.2008 року у
розмірі 613 780 грн. 55 коп., витрати по
сплаті судового збору в сумі 1 700 грн. та
витрати на ІТЗ в сумі 120грн.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 подав
зустрічний позов та просив визнати
удаваним кредитний договір № 02-66/11 від
29.01.2008р., укладений між ним та ПАТ «Банк
Національний кредит» в частині
отримання ним кредиту в розмірі 505 000,00
грн. та зобов'язання його виконувати
обов'язки позичальника; просив визнати
позичальником по кредитному договору
ТОВ «Надія».

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 28 травня 2014 року позовні
вимоги «Банк Національний кредит» до
ОСОБА_2, за участю третьої особи - ТОВ
«Надія» про стягнення заборгованості -
задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2, (ІПННОМЕР_1) на
користь ПАТ «Банк Національний кредит»
613 780 (шістсот тринадцять тисяч сімсот
вісімдесят) грн. 55 коп., з яких: 365 170
(триста шістдесят п'ять тисяч сто
сімдесят) грн. - непогашений залишок
основного боргу; 94 710 (дев'яносто чотири
тисячі сімсот десять) грн. - сума
простроченого кредиту; 120 728 (сто
двадцять тисяч сімсот двадцять вісім)
грн. 36коп. - сума прострочених відсотків
за користування кредитом; 6 002 (шість
тисяч дві) грн. 09 коп. - прострочена
комісія за управління кредитом; 8 499
(вісім тисяч чотириста дев'яносто
дев'ять) грн. 89 коп. - пеня за
прострочення сплати сум кредиту; 8 783
(вісім тисяч сімсот вісімдесят три) грн.
48 коп. - пеня за прострочення сум
відсотків, комісії; 2597 (дві тисячі
п'ятсот дев'яносто сім) грн. 97 коп. - 3%
річних за прострочення сплати
відсотків та комісії; 7288 (сім тисяч
двісті вісімдесят вісім)грн. 76 коп. -
інфляційні втрати за прострочення
сплати сум відсотків, комісій.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПННОМЕР_1) на
користь ПАТ «Банк Національний кредит»
судовий збір в сумі 1700 (одна тисяча
сімсот) грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
справи в сумі 120 (сто двадцять) грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Національний
кредит», ТОВ «Надія» про визнання
недійсним кредитного договору -
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вищезазначене рішення та
постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволені позовних вимог
ПАТ «Банк Національний кредит» до
ОСОБА_2, за участю третьої особи - ТОВ
«Надія» про стягнення заборгованості
та зустрічні позовні вимоги задоволити
у повному обсязі.

Заслухавши пояснення, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим.

Відповідно ст.308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Так, судом першої інстанції було вірно
встановлено, що АКБ «Національний
кредит» на підставі кредитного
договору № 02-66/11 від 29.01.2008 року надав
ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 505 000 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15% річних, який
16.05.2008р. було змінено на 18% річних
Договором про внесення змін №1 до
Кредитного договору.

Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 кредитного
договору, погашення кредиту та
відсотків здійснюється ОСОБА_2
щомісячно у відповідності до графіку
платежів, а кінцевий термін повернення
кредиту та процентів за ним - не пізніше
23.01.2015р.

22.01.2008р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Надія» було
укладено договір №2008009, згідно якому
ТОВ «Надія» зобов»язується передати
майно у власність ОСОБА_2, а ОСОБА_2
зобов»язується прийняти майно від ТОВ
«Надія»- автомобіль AUDI A5 та сплатити
грошові суми, які передбачені
розділами 2 та 5 цього договору.
Відповідно до п.2.1. цього договору
вартість автомобіля складає 561 500горн.
83коп., ПДВ 20%: 112 300грн.17коп., а всього 673
801грн. Відповідно до п.5.1.1 суму
передплати, яка складає 100% вартості
автомобіля і дорівнює 561 500грн.83коп., ПДВ
20%: 112 300грн.17коп., а всього 673 801грн.
ОСОБА_2 сплачує протягом терміну,
зазначеному у рахунку, який виставляє
ТОВ «Надія».

Згідно до меморіального ордеру №1 від
29.01.2008р. Банк перерахував зазначені
кошти на вказаний поточний рахунок ТОВ
«Надія».

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між позивачем та ТОВ «Надія» укладено
Договір поруки № 02-66/17 від 29.01.2008р.

Відповідно до п.2.2 Договору поруки, у
випадку невиконання або прострочення
виконання ОСОБА_2 зобов'язань, що
випливають із кредитного договору, ТОВ
«Надія» відповідає перед позивачем як
солідарні боржники в тому ж обсязі, що і
ОСОБА_2

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за кредитним договором
станом на 12.08.2010р. виникла
заборгованість перед позивачем, яка
складає 613 780 грн. 55 коп., з яких: 365 170 грн.
- непогашений залишок основного боргу;
94 710 грн. - сума простроченого кредиту за
період червень 2009р. - липень 2010р.; 120 728
грн. 36 коп. - сума прострочених
відсотків за користування кредитом
березень 2009р. - липень 2010р.; 6 002 грн. 09
коп. - прострочена комісія за
управління кредитом; 8 499 грн. 89 коп. -
пеня за прострочення сплати сум
кредиту; 8 783 грн. 48 коп. - пеня за
прострочення сум відсотків, комісії; 2
597 грн. 97 коп. - 3% річних за прострочення
сплати відсотків та комісії; 7 288 грн. 76
коп. - інфляційні втрати за
прострочення сплати сум відсотків,
комісій.

Передумовою укладення договору про
внесення змін №1 від 16.05.2008р. до
Кредитного договору № 02-66/11 від 29.01.2008р.
був лист позивача ОСОБА_2 від 05.05.2008р. №
02-8/130, відповідно до якого позивач
повідомляв про збільшення відсоткової
ставки за кредитним договором та
пропонував внести зміни до нього.

У відповідь на даний лист
ОСОБА_2 направив позивачу лист від
14.05.2008р. відповідно до якого у зв'язку зі
зміною відсоткової ставки просив
внести зміни до графіку погашень
заборгованості по кредитному договору.
Крім того, відповідач звернувся до
позивача з заявою про наявність
тимчасових фінансових труднощів та
прохання надати відстрочку платежів по
тілу кредиту на певний строк.

З врахуванням фінансових
труднощів відповідача було укладено
договір про внесення змін №2 та надано
відстрочку по сплаті кредиту.

З матеріалів справи
вбачається, що 08.09.2008р. ОСОБА_2 особисто
отримано лист від позивача від 04.09.2008р.
№ 01-2/231, відповідно до якого останній
повідомляв про наявність порушення
умов кредитного договору та наявність
прострочення по платежам.

Таким чином, враховуючи
встановлені судом обставини справи, а
саме послідовність та узгодженість дій
ОСОБА_2, в тому числі, по підписанню
додаткових угод та намаганні
врегулювати кредитну заборгованість
на вигідних для себе умовах та
відстрочити її повернення, свідчать
про визнання відповідачем факту
отримання кредитних коштів в повному
обсязі та безпідставність тверджень
останнього про відсутність його згоди
на отримання кредиту та спростовують
доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст.235 Цивільного кодексу
України удаваним є правочин, який
вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили. Якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.

Заміна сторони у зобов'язанні не є
наслідком недійсності договору як
правочину, відтак, вимоги ОСОБА_2 щодо
виключення з договору кредиту його як
боржника та зазначення в договорі
боржником ТОВ «Надія», з посиланням на
ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України,
що передбачає правові наслідки
недійсності правочину, а також на ст.235
Цивільного кодексу України,
безпідставні.

З урахуванням викладеного, та того
факту, що дійсність договору кредиту
пов»язана з моментом укладення, а не з
виконанням зобов»язань за договором,
колегія вважає, що у суду були всі
підстави вважати зустрічний позов
ОСОБА_2 не доведеним, у зв'язку з чим у
його задоволенні правомірно
відмовлено.

Відповідно до ч.2 статті 1054 ЦК України
передбачено, що до відносин за
кредитним договором застосовується
положення параграфа 1глави 71 ЦК
України, якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Отже, згідно із
частиною 2статті 1054 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами ( з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишалася, та
сплати процентів, належних йому.

У відповідності до ст..ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання мають
виконуватись належним чином
відповідно до умов кредитного
договору.

Згідно ст..625 боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Встановивши вірно обставини
справи та правильно застосувавши до
правовідносин, що склалися вищевказані
норми матеріального права, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про задоволення вимог банку.

Відповідно ст.. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно ст..308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті. Отже, колегія
суддів вважає, що висновки суду
відповідають встановленим обставинам
справи, до яких суд дійшов з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги нічим не
обґрунтовані, тому, висновків суду не
спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.
307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 28 травня 2014 року по
справі за позовом ПАТ «Банк
Національний кредит» до ОСОБА_2, за
участю третьої особи - ТОВ «Надія» про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк
Національний кредит», ТОВ «Надія» про
визнання недійсним кредитного
договору - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий
Т.В. Цюра

Судді:
І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова