Справа № 646/7701/14-ц
№ производства 2/646/1396/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2014 року Червонозаводський районний
суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Журавель
В.А.

при секретарі - Ляшенко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання та визнання права власності
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання та визнання права
власності

В с т а н о в и в :

Позивач за основним позовом
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про
розірвання договору довічного
утримання та визнання права власності
на квартиру, посилаючись на те, що 26
серпня 2011 року між ним та ОСОБА_2 було
укладено договір довічного утримання,
відповідно до якого відповідачка
зобов»язаля довічно утримувати
позивача, надаючи йому грошову
допомогу, харчування, догляд та
необхідну підтримку. Вартість
грошового забезпечення була визначено
в розмірі 1000 грн., а також щотижня по 500
грн. на продукти харчування,
забезпечувати прибирання житла.
Відповідач належно виконувала умови
договору до серпня 2013 року, але після
цього не забезпечує його належним
харчуванням, ліками, доглядом,
допомогою та не надає матеріального
забезпечення, хоча позивач є людиною
похилого віку, потребує сторонньої
допомоги. Відповідач у серпні 2013 року
виїхала до Російської Федерації та
постійно проживає там, тому взяті на
себе зобов'язання не виконує. У зв'язку
чим позивач просив розірвати договір
довічного утримання, укладений між та
відповідачкою, визнати за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
стягнути з відповідача на його користь
сплачени1 судовий збір та зобов'язати
БТІ переоформити документи на право
власності на вищезазначену квартиру на
позивача.

30 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_2
звернулася до суду із зустрічним
позовом, в якому просила розірвати
договір довічного утримання, визнати
за нею право власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1, стягнути з позивача
ОСОБА_1 на її користь судові витрати по
сплаті судового збору. В обгрунтування
заявлених позовних вимог ОСОБА_2
зазначила, що на виконання укладеного з
позивачем договору довічного
утримання, вони уклали з ОСОБА_1, а також
ОСОБА_5 додатковий договір, згідно
якого ОСОБА_2 делегувала останній один
раз на тиждень прибирати квартиру, в
якій проживає ОСОБА_1, придбавати
медикаменти, прати особисті речі та
постільну білизну. Крім того, з 15
вересня 2011 року до травня 2014 року
відповідач щомісячно переказувала
позивачу грошові кошти в загальній
сумі 78614 грн. , з травня по серпень 2014
року грошові кошти по 1000 грн. ОСОБА_5
особисто передавала ОСОБА_1 під
розписку. Крім того, за вказаний період
часу ОСОБА_5. здійснювала прибирання
спірної квартири, прала особисті речі
ОСОБА_1, купувала продукти харчування.
Однак з вересня 2014 року ОСОБА_1
відмовляється від виконання
відповідачкою обов»язків за договором
довічного утримання, не відчиняє двері
квартири, відмовляється від
спілкування, тому ОСОБА_2 не може в
подальшому належним чином виконувати
своїх обов'язків з підстав, що мають
істотне значення.

В судовому засіданні представник
позивача за основним позовом ОСОБА_1 -
ОСОБА_6 підтримав заявлені позовні
вимоги, просив їх задовольнити, проти
зустрічного позову заперечував. Також
представник позивача підтвердив, що
відповідач перестала виконувати умови
договору довічного утримання з серпня
2013 року, не здійснювала індексацію
грошових коштів та особисто не
виконувала умови договору.

Представник відповідача за
основним позовом та позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвокат
ОСОБА_7 проти задоволення основного
позову заперечував, зустрічний позов
підтримав та пояснив, що ОСОБА_2
належним чином виконувала умови
договору довічного утримання, оскільки
за домовленістю з ОСОБА_1 певну роботу,
а саме прибирання, прасування,
придбання продуктів харчування
здійснювала ОСОБА_5, яка проживає в
одному будинку з позивачем, проти чого
він не заперечував. Але влітку 2014 року
позивач поселив в квартирі двох
сторонніх осіб, після чого перестав
допускати ОСОБА_5 в квартиру. Але не
дивлячись на те, що ОСОБА_5 була
позбавлена позивачем здійснювати
прибирання квартири та прасувати речі,
вона продовжувала оплачувати
комунальні послуги за квартиру. Також
представник відповідача пояснив, що
ОСОБА_2, як власник квартири, не давала
згоду на поселення в квартиру
сторонніх осіб.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, перевіривши матеріали справи,
вважає позови ОСОБА_1 та ОСОБА_8 такими,
що підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні 26
серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено договір довічного
утримання (догляду), відповідно до
якого ОСОБА_1 передав у власність
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 у замін чого
ОСОБА_2 зобов»язалася забезпечувати
ОСОБА_1 доглядом довічно. Вказаний
договір посвідчено 26.08.2011 року
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 /
а. с. 9/.

Пунктами 4-8 договору передбачено, що
набувач зобов'язується довічно
доглядати відчужувача, надаючи йому
грошову допомогу, харчування, догляд та
необхідну допомогу, вартість
грошового забезпечення визначено
сторонами в розмірі 1000 грн. Набувач
щотижнево надає відчужувачу продуктів
харчування вартістю не менше ніж 500
грн., забезпечує проведення прибирання
житла, в якому мешкає відчужувач, не
менше одного разу на тиждень та
зобов»язаний безкоштовно
забезпечувати відчужувача ліками та
сплачувати надані йому медичні послуги
у разі тяжкого захворювання
відчужувача в сумі, що не перевищує 500
грн . за кожне захворювання.

27 серпня 2011 року між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
ОСОБА_10 було укладено договір,
відповідно до якого ОСОБА_2, яка
постійно проживає в Російській
Федерації, делегувала ОСОБА_5 частину
повноважень по виконанню договору
довічного утримання, а саме
здійснювати раз на тиждень прибирання
квартири, готувати їжу раз на тиждень,
купівлю та доставку медикаментів - раз
на місяць та прасування особистих
речей та постільної білизни / а. с. 163/.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_2 є її
племінницею та раніше проживала в
АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1 після смерті
матері залишився проживати в квартирі
один, тому ОСОБА_2 запропонувала йому
укласти договір довічного утримання,
на що він дав згоду. Враховуючи що
ОСОБА_2 є громадянкою Російської
Федерації та постійно проживає в м.
Санкт-Петербурзі, вона запропонувала
ОСОБА_5 допомагати їй у виконанні
обов'язків за договором довічного
утримання, на що вона погодилася, тому
вони втрьох разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
уклали тристоронній договір, за яким
свідок взяла на себе обов'язок
прибирати в квартирі, прасувати речі, у
разі необхідності купувати продукти
харчування та готувати, а ОСОБА_2
зобов'язалася щомісячно переказувати
ОСОБА_1 грошове утримання, на що він
погодився. Враховуючи, що квартира
ОСОБА_1 була у вкрай занедбаному стані,
ОСОБА_5 спочатку викликала службу по
здійсненню прибирання, в квартирі
вимили всі вікна, попрасували штори,
всю постільну білизну, всі особисті
речі позивача. Після чого згідно умов
договору свідок регулярно здійснювала
прибирання квартири, прасувала речі, в
тому числі спідню та постільну білизну,
періодично купувала продукти
харчування, оплачувала комунальні
послуги, готував їжу ОСОБА_1 сам,
оскільки добре готує. Щомісячно ОСОБА_2
надсилала ОСОБА_1 грошові перекази, які
він отримував особисто, крім двох
разів. Також ОСОБА_5 доставляла ОСОБА_1
до травматолога, коли він пошкодив
передпліччя та купувала йому ліки.
Кожного місяця ОСОБА_5 складала перелік
наданих ОСОБА_1 послуг та він його
підписував особисто, зазначаючи, що
претензій він не має. Починаючи, з
червня 2014 року ОСОБА_1 стан інколи не
допускати її в квартиру, говорив що в
квартирі у нього чисто, прибирати не
треба, речі для прасування приносив сам
їй додому, а у вересні 2014 року забрав
ключі від квартири і з цього часу
свідок не має доступу до квартири.
Також в цей час вона дізналася, що
ОСОБА_1 вже певний час здає частину
квартири в оренду незнайомим
чоловікам, однак про це він не
повідомив ні її, ні ОСОБА_2, хоча до
листопада 2014 року свідок продовжувала
оплачувати комунальні послуги за
квартиру. Також свідок пояснила, що всі
умови договору з боку ОСОБА_2
виконувалися належним чином, однак з
серпня 2014 року ОСОБА_1 фактично
відмовився приймати виконання
обов'язків і в цей же час вони
дізналися, що він звернувся до суду із
позовом про розірвання договору
довічного утримання.

Допитаний у якості свідка позивач
ОСОБА_1 пояснив судові, що дійсно після
смерті матері проживав один, родичі
ОСОБА_2 запропонували йому укласти з
нею договір довічного утримання, на що
він дав свою згоду. До вересня 2013 року
відповідач та ОСОБА_5 виконували умови
договору, а саме йому надавали грошові
кошти в розмірі 1000 грн., прибирали
квартиру раз на місяць, оплачували
комунальні послуги, прасували одяг та
білизну 1-2 рази на місяць. Але у в ході
судового засідання ОСОБА_1 пояснив, що
відповідач ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_5
виконували умови договору довічного
утримання по травень 2014 року, потім
вони перестали надавати допомогу,
оскільки в спірну квартиру до ОСОБА_1
стали приходити його друзі, що не
сподобалось ОСОБА_5 У червні 2014 року він
поселив до квартири двох молодих
чоловіків, які стали оплачувати своє
проживання по 500 грн. на місяць,
прибирати квартиру, годувати його.
Також ОСОБА_1 підтвердив, що забрав у
ОСОБА_5 ключі від квартири, оскільки
вона приходила в незручний для нього
час, він не бажав, щоб вона бачила
хлопців, які в нього проживають і ці
хлопці побоювались ОСОБА_5 , тому після
нового 2014 року, коли вона приходила до
нього, він інколи не відкривав їй двері.
Вважає, що причиною для розірвання
договору довічного утримання є
неналежне виконання ОСОБА_2 умов
договору з червня 2014 року.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14
пояснили судові, що постійно
проживають в АДРЕСА_1, добре знають і
ОСОБА_1 і сім»ю ОСОБА_5 Їм відомо, що між
племінницею ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було укладено договір довічного
утримання, відповідно до якого вона
взяла на себе зобов'язання утримувати
останнього, але враховуючи, що вона
постійно проживає в Російській
Федерації, її тітка ОСОБА_5 стала
частково виконувати умови договору,
проти чого ОСОБА_1 не заперечував. Вони
неодноразово бачили, що ОСОБА_5
прибирала квартиру, в якій проживав
ОСОБА_1, прасувала його речі, купувала
та приносила йому продукти харчування.
Однак у вересні 2014 рок ОСОБА_5 не змогла
увійти до квартири, оскільки ОСОБА_1 не
відчиняв їй двері, про що ОСОБА_5 склала
відповідні акти і вони їх підписали,
пересвідчившись, що він дійсно не
відчиняє їй двері квартири.

Я вбачається з наданих відповідачем
копій квитанцій про оплату за
комунальні послуги з серпня 2011 року по
серпень 2014 року нею було оплачено
комунальні послуги по утриманню
спірної квартири / а. с. 57-78, 198/.

Крім того, з квитанцій про здійснення
валютно-обмінних операцій вбачається,
що з вересня 2011 року по квітень 2014 року
ОСОБА_2 щомісячно ОСОБА_1
переказувалися суми грошових коштів,
які складалися з грошового
забезпечення в розмірі 1000 грн. та
вартості продуктів харчування / а. с.
79-98/. Всього за вказаний період часу
ОСОБА_1 було перераховано грошових
коштів в загальній сумі 78614 грн.

Також відповідачем судові надано копії
розписок за період з 26 серпня 2011 року по
26 серпня 2014 року, з яких вбачається, що
на виконання умов договору довічного
утримання оплачено комунальні послуги,
в квартирі здійснюється прибирання,
речі регулярно прасуються, продукти
харчування придбані / а. с. 100-155/.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив
судові, що кожного місяця дійсно за
проханням ОСОБА_5 підписував невеликий
папірець, в якому зазначав, що умови
договору виконуються, він писав, що
претензій нема і розписувався.

При пред'явленні йому для огляду
розписок він пояснив що на деяких з них
стоїть його підпис, на деяких підпис,
схожий на його підпис, а в деяких
розписках не його підпис. Від
проведення судово-почеркознавчої
експертизи щодо встановлення
належності підпису позивача в
розписках його представник ОСОБА_6 в
судовому засіданні відмовився, однак
при цьому ОСОБА_1 пояснив, що частина
відомостей, яка міститься в цих
розписках, відповідає дійсності, а саме
дійсно ОСОБА_5 регулярно вносилася
квартирна плата, здійснювалося
прибирання квартири, регулярно
прасувалися його речі, кожного місяця
він отримував по 1000 грн. від ОСОБА_2

Таким чином, в судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 особисто підтвердив,
що відповідачем ОСОБА_2 та свідком
ОСОБА_5 фактично по травень 2014 року, в
основному, виконувалися умови договору
довічного утримання.

При цьому позивач ОСОБА_1 заперечував
факт придбання та доставку ОСОБА_5 для
нього продуктів харчування, однак суд
критично ставиться до цих показань
позивача. Так, з наданих копії чеків
вбачається, що з вересня 2011 року по
серпень 2014 року придбавалися продукти
харчування. Аналіз вказаних чеків
свідчить про те, що кількість продуктів
харчування , вказаних в них, не
перевищує потребу однієї людини у
продуктах та ціну 500 грн. на тиждень, яка
була визначена сторонами за договором
довічного утримання. Крім того,
вищезазначені свідки пояснили судові,
що неодноразово бачили, як ОСОБА_15
приносила ОСОБА_1 продукти харчування.
При допиті свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та
ОСОБА_14 не встановлено причин, з яких
вони могли надавати судові неправдиві
свідчення.

Також в судовому засіданні ОСОБА_1
зазначив, що з моменту укладання
договору, він тільки два-три рази
отримав поштові переказі від ОСОБА_2,
оскільки ці кошти отримувала сама
ОСОБА_5 і передавала з отриманих коштів
йому тільки по 1000 грн.

Однак показання ОСОБА_1 в цій частині
спростовуються заявками на видачу
коштів та квитанціями про здійснення
валютно-обмінних операцій, з яких
вбачається, що поштові перекази було
адресовано саме на ім»я ОСОБА_1 і саме
він розписувався в заявках на
отримання коштів, пред'являючи при
цьому свій паспорт. За вказаній період
часу грошові перекази ОСОБА_15
отримувала тільки двічі, в тому числі у
березні 2012 року, коли ОСОБА_1 отримав
травму передпліччя /а. с. 95/.

Також суд не приймає до уваги показання
ОСОБА_1 в тій частині, що з червня 2014
року відповідач взагалі не надавала
ніякої допомоги йому, тому він був
вимушений здати в найом частину
спірної квартири. Так, з наданих
відповідачем розписки та чеків на
придбання продуктів вбачається, що в
період червня-серпня 2014 року ОСОБА_1
отримував грошове забезпечення,
здійснювалися покупки, прибирання та
прасування здійснювалися регулярно.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не
доведено в судовому засіданні, що з
червня 2014 року відповідач ОСОБА_2 не
виконувала умови договору довічного
утримання, не отримував грошове
забезпечення та продукти харчування до
вересня 2014 року, оскільки його
показання в цій частині спростовуються
наданими відповідачем ОСОБА_2 та її
представником доказами, тому суд не
приймає показання ОСОБА_1 в цій частині.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду :

1. на вимогу відчужувача або
третьої особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов»язків, незалежно він його вини;

2. на вимогу набувача.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_16 пояснив судові, що проживає в
АДРЕСА_1 з червня 2014 року за порадою
його друзів. Кімнату в цій квартирі він
орендує у ОСОБА_1, за домовленістю з ним
він сплачує йому за проживання 1000 грн.
на місяць. Також свідок пояснив, що
прибирає в цій квартирі, купує для
ОСОБА_17 продукти харчування та ліки.
Також свідок пояснив, що з цього
періоду часу до ОСОБА_1 ніхто не
приходить, не відвідує та не надає
допомогу. Однак в ході допиту свідок
пояснив, що графік його роботи з ранку
та до вечора, тому він не може бачити, чи
відвідує хто-небудь ОСОБА_1 чи ні. Ліки
для позивача він ніколи не купував,
оскільки на стан здоров'я він не
скаржився. Інколи свідок придбавав для
ОСОБА_1 картоплю, хліб, масло, однак
ОСОБА_1 самостійно також купує собі
продукти харчування та прибирає в
квартирі.

Свідок ОСОБА_18 пояснив судові, що
проживає в квартирі у ОСОБА_1 з червня
2014 року, оскільки орендує кімнату разом
із своїм знайомим. З ОСОБА_1 його
познайомили друзі та сказали, що він
проживає один та потребує допомоги. За
проживання в квартирі вони разом із
ОСОБА_16 сплачують 1000 грн. на місяць, а
також прибирають в квартирі 1-2 рази на
тиждень, купують для ОСОБА_1 овочі,
молоко. Крім ОСОБА_17, дозволу на
проживання в квартирі ОСОБА_18 ні у кого
не отримував. З ОСОБА_5 він не знайомий
та в квартирі її ніколи не бачив. Також
свідок пояснив, що вважає, що ОСОБА_1 за
станом здоров»я не може обслуговувати
себе та виходити на вулицю, тому
потребує сторонньої допомоги.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_1
пояснив судові, що має гіпертонічну
хворобу та гастрит, однак протягом
останніх 5 років до лікаря з приводу цих
захворювань або інших будь-яких хвороб
не звертався.

Таким чином, судом встановлено, що з
червня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_2 за договором довічного
утримання, позивач ОСОБА_1 без
повідомлення та дозволу відповідачки
поселив сторонніх осіб, від яких
отримує грошові кошти за проживання в
квартирі.

Також в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_5 висловлювала
ОСОБА_1 невдоволення з цього приводу,
однак останній у відповідь на це
перестав регулярно пускати її в
квартиру для виконання зобов'язань за
договором довічного утримання, став
одноосібно визначати час, зручний для
нього, для того, щоб пустити ОСОБА_5 до
квартири у відсутності ОСОБА_16 та
ОСОБА_18, а у вересні 2014 року ОСОБА_1
забрав у останньої ключі від квартири,
у зв'язку із чим вона взагалі не має
доступу до квартири. Ці факти ОСОБА_1
підтвердив в судовому засіданні,
пояснивши, що вже після нового року
став на власний розсуд не пускати в
квартиру ОСОБА_5 для здійснення
прибирання та прасування, оскілки не
хотів щоб вона бачила сторонніх осіб в
квартирі.

Тому суд критично ставиться до
показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_18 про
те, що до ОСОБА_1 ніхто не приходив та
допомоги йому не надавав.

Тому суд приходить до висновку, що
відповідач ОСОБА_2 та особа, якій вона
делегувала виконання частини
обов'язків, ОСОБА_5 виконували взяті на
себе зобов'язання щодо утримання
ОСОБА_1, а саме надавали щомісячне
грошове забезпечення, оплачували
комунальні послуги, купували продукти
харчування, здійснювали прибирання
квартири та прасування особистих
речей.

Вказані дії здійснювалися вказаними
особами з серпня 2011 року по травень 2014
року постійно, а з червня 2014 року по
вересень 2014 року - частково, а саме
надання грошового забезпечення,
періодичне прибирання квартири та
прасування, оплата комунальних послуг,
оскільки саме ОСОБА_1 став відмовлятися
від прийняття виконання обов'язків за
договором довічного утримання.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Натомість відповідач ОСОБА_2 належним
чином виконувала умови договору,
навіть після того, як позивач став
відмовлятися приймати це виконання.
Але в подальшому, враховуючи ставлення
позивача, а також віддаленість
проживання відповідача, ускладнення
суспільно-політичної обстановки, вона
не має об'єктивної можливості
виконувати обов'язки за договором
довічного утримання.

Тому суд вважає за необхідне розірвати
договір довічного утримання, укладений
26 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 за р. № 3040.

Відповідно до ч. 2 ст. 756 ЦК України у
разі розірвання договору у зв'язку із
неможливістю його подальшого
виконання набувачем з підстав, що мають
істотне значення, суд може залишити за
набувачем право власності на частину
майна, з урахуванням тривалості часу,
протягом якого він належно виконував
свої обов'язки за договором.

Судом встановлено, що за період
належного виконання ОСОБА_2 умов
договору довічного утримання з серпня
2011 року по серпень 2014 року нею було
витрачено на утримання ОСОБА_1 взагалі
183 577 грн. 02 коп.

Як вбачається із звіту про незалежну
оцінку, складеного 12 вересня 2014 року
ТОВ «Харківська інвестиційна агенція
нерухомості» загальна вартість
квартири АДРЕСА_1 складає 393 700грн. / а. с.
40-47/.

Тому суд вважає за можливе визнати за
ОСОБА_2 право власності на 1/ 3 частину
спірної квартири, оскільки витрачені
відповідачем кошти на утримання
позивача, перевищують вартість 1/ 3
частини квартири та визнати за
позивачем право власності на 2/ 3
частини вказаної квартири.

Вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» переоформити
документи на право власності
задоволенню не підлягають, оскільки
вказана юридична особа не є стороною у
справі.

Також суд не приймає до уваги посилання
представника позивача ОСОБА_6 на те, що
підставами для розірвання договору
довічного утримання є нездійснення
відповідачем ОСОБА_2 індексування
грошових кошів на придбання продуктів
харчування та не виконання особисто
певних умов договору.

Як встановлено судом за весь час дії
договору довічного утримання позивач
ОСОБА_1 жодних претензій щодо виконання
свідком ОСОБА_5 прибирання квартири,
оплати комунальних послуг, прасування
речей ніколи не виказував, навпаки,
допускав її в квартиру, віддавав свої
речі для прасування. Крім того, ОСОБА_1
не пропонував збільшити суму грошового
забезпечення з урахуванням індексації,
відповідач ОСОБА_2 переказувала йому
грошові кошти на придбання продуктів
харчування, а свідок ОСОБА_5, крім цього,
також здійснювала закупівлю продуктів
харчування.

Крім того, відповідно до вимог Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно» КП
«ХМБТІ» не відноситься до органів,
наділених правом державної реєстрації
права власності на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Судом задовольняються вимоги ОСОБА_2
про визнання права власності на 1/ 3
частину квартиру, тобто їй у власність
виділяється майна на загальну суму 131 233
грн. грн. 33 коп. та частково задовольняє
вимоги ОСОБА_1 щодо визнання права
власності на 2/ 3 частини спірної
квартири, тобто йому у власність
виділяється майна на загальну суму 262
466, 67 грн. Таким чином, з ОСОБА_2
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 1 % від вартості майна, що
складає 1312 грн. 33 коп., при зверненні до
суду нею було сплачено судовий збір в
розмірі 1835 грн. 77 коп., тому надлишок
сплачена нею сума судового збору
підлягає поверненню ОСОБА_2, а не
стягненню з ОСОБА_1 З позивача ОСОБА_1
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 1% вартості виділеного йому
майна, що складає 2624, 67 коп., позивачем
при зверненні до суду було сплачено 807
грн. 05 коп., тому з нього підлягає
достягнути на користь держави судовий
збір в розмірі 1817 грн. 62 коп.

Індексацію особисто

На підставі викладеного,
керуючись ст. 10, 59, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК
України, ст. ст. 525- 537, 744, 755-756 ЦК України,
суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання,
укладений 26 серпня 2011 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 та посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 за р. №
3040.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/ 3
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3
частини квартири АДРЕСА_1.

Достягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в розмірі 1817 грн. 62 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про зобов'язання КП «Харківське міське
бюро технічної інвентаризації»
переоформити документи на право
власності та про стягнення з ОСОБА_2 на
його користь витрат по сплаті судового
збору - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про стягнення з ОСОБА_1 на її користь
витрат по сплаті судового збору -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд протягом 10 днів з
дня його проголошення шляхом подання
апеляційної скарги.

Суддя
В.А.Журавель