АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 04 серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«АСКО-Медсервіс», фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа:
СТО «Автосервіс-115», про стягнення
страхового відшкодування і моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

25 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПрАТ «Страхова
компанія «АСКО-Медсервіс», ФОП ОСОБА_3,
у якому просив стягнути з них
солідарно страхове відшкодування у
розмірі 58 156, 00 грн., моральну шкоду у
розмірі 7 000 грн., упущену вигоду у
розмірі 2 433, 03 грн., витрати від інфляції
та пеню у розмірі 5 815, 6 грн., витрати на
правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28
грудня 2010 року відбулася ДТП, в якій
було пошкоджено належний йому
транспортний засіб «Рено Меган», дн
НОМЕР_3. Даний автомобіль був
застрахований в АТ «Страхова компанія
«АСКО-Медсервіс». Одразу після ДТП він
повідомив страхову компанію про подію,
яка сталася. Того ж дня працівник ПрАТ
«Страхова компанія «АСКО- Медсервіс»
порадив поставити автомобіль на ремонт
до СТО по АДРЕСА_1, запевнивши при цьому,
що це гарна СТО, яка швидко та якісно
зробить ремонт автомобіля. 30 грудня 2010
року ОСОБА_1 подав письмове
повідомлення про ДТП. Було проведено
оцінку матеріального збитку в сумі 61 979
грн. 86 коп. 07.01.2011 року ФОП ОСОБА_3
передала ПрАТ «Страхова компанія
«АСКО-Медсервіс» рахунок фактуру на
суму 60 891 грн. 24 січня 2011 року працівники
страхової компанії роздрукували заяву
на виплату страхового відшкодування з
реквізитами ФОП ОСОБА_3 і попросили її
підписати. Самої ФОП ОСОБА_3 він ніколи
не бачив та не знав. Протягом 2011-2013 року
30 разів приїжджав на СТО, але йому
продовжували обіцяти, що його
автомобіль скоро буде відремонтований.
У жовтні 2011 року у ФОП ОСОБА_3 було
повідомлено, що автомобіль не
відремонтований через відсутність
грошей. В серні 2013 року він забрав свій
автомобіль з СТО в розібраному вигляді.
Таким чином, сьогодні автомобіль не
відремонтований і страхове
відшкодування ним не отримано.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 04 серпня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

13 серпня 2014 року представник ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення, у якій,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, порушення норм
матеріального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову. В обґрунтування
заявлених вимог апелянт вказав, що суд
необґрунтовано відмовив у задоволенні
його клопотання про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
рахунки ФОП ОСОБА_3 На думку апелянта,
суд першої інстанції при ухваленні
рішення не взяв до уваги, що працівник
ПрАТ «АСКО-Медсервіс» ОСОБА_4 змусив
підписати заяву з реквізитами ФОП
ОСОБА_3 та поставити машину на ремонт на
СТО по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримав і просив її
задовольнити.

Представники ПрАТ «АСКО-Медсервіс» за
довіреностями - Васянович Д.С.,
Євсев’єв Г.А. апеляційну скаргу
просили відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не зявилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь
у справі та з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 30 липня 2010 року між
ОСОБА_1 (страхувальник) та ПрАТ
«АСКО-Медсервіс» (страховик) був
укладений договір добровільного
страхування наземного транспорту

28 грудня 2010 року сталася ДТП, в
результаті якої був пошкоджений
автомобіль «Рено Меган», НОМЕР_3, який
належить ОСОБА_1, що підтверджується
копією свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (а.с.9). В наслідок
ДТП автомобіль ОСОБА_1 отримав
пошкодження, що підтверджується
довідками ДАІ (а.с.20-21).

В результаті даної ДТП автомобіль
«Рено Меган» дн НОМЕР_3 отримав
пошкодження, згідно звіту про оцінку
автомобіля № 5758 від 30.12.2010 року
складають 61979 грн. 86 коп. 1.23-32).

На виконання умов договору страхування
ПрАТ «СК «АСКО-Медсервіс» 30.12.2010 року
ОСОБА_1 письмово повідомив страхову
компанію про подію з транспортним
засобом (а.с.22).

24 січня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
ПрАТ «СК «АСКО-Медсервіс» з заявою про
виплату страхового відшкодування за
страхуванням наземного транспорту, в
якій зазначив, що він просить виплатити
страхове відшкодування у сумі 61291 грн.
на рахунок фізичної особи- підприємця -
ОСОБА_3 (а.с.101).

Зазначена подія була визнана
страховою, про що 24.01.2011 року було
складено страховий акт № 06-11-005 від
24.01.2011 року, в якому зазначено розмір
виплати становить 58156 грн. (а.с.102).

ПрАТ «СК «АСКО-Медсервіс» на виконання
умов договору вказану суму
перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_3, що
підтверджується копією платіжного
доручення № 13 від 31.01.2011 року (а.с 103).

Відмовляючи у задоволенні позову до
ПрАТ «АСКО-Медсервіс» суд першої
інстанції керувався ст.ст. 6, 16 Закону
України «Про страхування», ст.ст. 541, 979,
ч. 1 ст. 988, ст. 990 ЦК України та правильно
виходив з того, що ПрАТ «СК
«АСКО-Медсервіс» прийняті на себе
зобов'язання за договором
добровільного страхування наземного
транспорту № СО-10-1095-06 від 30 липня 2010
року належним чином виконала, так як в
повному обсязі сплатила суму
страхового відшкодування шляхом її
перерахування на рахунок СТО
«Автосервіс-115» згідно заяви
страхувальника ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог до ФОП ОСОБА_3 суд першої
інстанції виходив з того, що свої
вимоги до ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_1
обґрунтовував посиланням на порушення
умов договору страхування і ст.ст. 23, 979,
988, 992 ЦК України, ст. 6 Закону України
«Про страхування». Будь-яких інших
підстав заявленого до ФОП ОСОБА_3
позову не вказував.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимоги і на
підставі доказів сторін, які беруть
участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що свої
вимоги до ФОП ОСОБА_3 не виконала взяті
на себе зобов'язання по ремонту
автомобіля, протягом 2011-2013 року він 30
разів приїжджав на СТО, але йому
продовжували обіцяти, що його
автомобіль скоро буде відремонтований.
В серні 2013 року він забрав свій
автомобіль зі СТО в розібраному
вигляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
має право відмовитися від договору про
виконання робіт (надання послуг) і
вимагати відшкодування збитків, якщо
виконавець своєчасно не приступив до
виконання зобов'язань за договором або
виконує роботу так повільно, що
закінчити її у визначений строк стає
неможливим.

Судом встановлено, що на підставі
рахунку-фактури ФОП ОСОБА_3 № ДО-0000002
від 07 січня 2011 року ПрАТ
«АСКО-Медсервіс» було перераховано 58
156, 00 грн. для проведення ремонту
автомобіля ОСОБА_1

Постановою Оболонського РУ ГУМВС
України в м. Києві про відмову в
порушенні кримінальної справи від 15
березня 2012 року встановлено, що
приблизно в грудні 2010 року ОСОБА_1 за
рекомендацією ПрАТ «СК
«АСКО-Медсервіс» звернувся на СТО
«Автосервіс 115» з приводу ремонту
автомобіля. Тривалий період часу
ремонт вказаного автомобіля не був
здійснений, однак його буде закінчено в
найкоротший термін та авто буде
передано власнику.

У серпні 2013 року ОСОБА_1 забрав свій
автомобіль зі СТО в розібраному
вигляді.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що на підставі ч.
1 ст. 10 Закону України «Про захист прав
споживачів» з ФОП ОСОБА_3 слід стягнути
кошти, одержані за ремонт автомобіля, у
розмірі 58 156, 00 грн.

Підстави для стягнення моральної шкоди
відповідно до Закону України «Про
захист прав споживачів» відсутні.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно відмовив у задоволенні
позовних вимог про стягнення пені
згідно п. 6.1. договору страхування з ФОП
ОСОБА_3, так як вона не є стороною
договору страхування, а тому не несе
солідарної з ПрАТ «СК «АСКО-Медсервіс»
відповідальності за неналежне
виконання умов вказаного договору. На
думку колегії суддів, відсутні
підстави для стягнення упущеної вигоди
та витрат на правову допомогу, так як
будь-яких доказів на підтвердження
вказаних обставин суду не надано.

Невжиття судом першої інстанції
заходів забезпечення позову не впливає
на законність і обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення.

Отже, рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 04 серпня 2014 року в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_1 про стягнення з ФОП ОСОБА_3
коштів у розмірі 58 156, 00 грн. слід
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про задоволення вказаних
вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 04 серпня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позову ОСОБА_1
про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 коштів у
розмірі 58 156, 00 грн. - скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства
«АСКО-Медсервіс», фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа:
СТО «Автосервіс-115», про стягнення
страхового відшкодування і моральної
шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер
фізичної особи - платника податків та
інших обов'язкових платежів НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_2) кошти у розмірі 58 156, 00 грн. та
судовий збір у розмірі 581, 56 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді