РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/10419/14-ц

2/643/3966/14

16.12.2014 року Московський районний суд м.
Харкова у складі головуючого судді
Крівцова Д.А., за участю секретаря
Славгородської В.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Харкові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах
ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4,
про стягнення аліментів та грошових
коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом,
в якому з урахуванням наступних
уточнень просить: стягнути з
відповідача на свою користь аліменти
на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в розмірі 1176,00 грн. щомісяця, починаючи
стягнення з 27.07.2013 року і до закінчення
дочкою навчання до досягнення нею 23
років; стягнути з відповідача на свою
користь грошові кошти в розмірі 10050,00
грн., що складає 50 % від вартості
навчання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
Національному фармацевтичному
університеті; стягнути з відповідача
на свою користь грошові кошти в розмірі
500,00 грн. щомісяця, що складає 50 % від
вартості плати за лікування щомісяця,
починаючи стягнення з 27.07.2013 року і до
закінчення дочкою навчання до
досягнення нею 23 років.

В обґрунтування позову зазначила, що
відповідач є батьком повнолітньої
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Остання продовжує
навчання, в зв'язку з чим потребує
матеріальної допомоги з боку батька.
Вартість навчання ОСОБА_4 в
університеті складає 20100,00 грн., або 6700,00
грн. на рік. За навчання дочки в
попередні роки позивач оплату вносила
самостійно. Проте відповідач як батько
також зобов'язаний приймати участь в
оплаті навчання ОСОБА_4, в зв'язку з чим
вона просить стягнути з нього половину
вартості такого навчання. Також ОСОБА_4
потребує додаткових витрат внаслідок
тривалих захворювань, що потребують
придбання коштовних ліків. В зв'язку з
наведеним наявні підстави для
стягнення з відповідача витрат на
лікування дочки.

В судовому засіданні представник
позивача уточнені позовні вимоги та
доводи, викладені в позові, підтримала
в повному обсязі. При цьому пояснила, що
їй невідомо про те, щоб між позивачем та
відповідачем була досягнута
домовленість щодо спільної оплати
вартості навчання дочки. Також
зазначила, що в неї відсутні та вона не
може надати суду будь-які докази, які
підтверджують наявність у ОСОБА_4
витрат на лікування та їх розмір. Крім
того, пояснила, що закінчення навчання
ОСОБА_4 відбудеться в 2019 році та вона,
пред'являючи вимогу щодо стягнення
витрат за весь період навчання,
фактично просить стягнути в тому числі
й майбутні витрати, які позивачем ще не
понесені.

Позивач в судовому засіданні
пояснила, що за наявною в неї
інформацією відповідач не працює та
отримує дохід від здачі в оренду
квартири.

Відповідач надав письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив на відсутність у нього
можливості надавати матеріальну
допомогу дочці. Також пояснив, що дочка
має можливість працювати та самостійно
себе забезпечувати, а він з 26.06.2001 року
не працює та сам потребує матеріальної
допомоги.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечувала проти позову.
В обґрунтування заперечень зазначила,
що відповідач доходів не має, на обліку
в центрі зайнятості не перебуває, живе
за рахунок дружини. Враховуючи
наведене, у нього відсутня можливість
надавати допомогу дочці та він сам
потребує такої допомоги. Також
зазначила, що дочка навчається на
заочній формі навчання, в зв'язку з чим
не позбавлена можливості
працевлаштуватись.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи, встановив такі факти
та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1, відповідач є
батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач -
її матір'ю.

Згідно довідки № 362 від 01.09.2014 року,
виданої Національним фармацевтичним
університетом, ОСОБА_4 є студенткою 1
курсу 4А групи, термін навчання 4,5 роки.

Відповідно до довідки № 1377 від 24.11.2014
року, виданої Національним
фармацевтичним університетом, ОСОБА_4
навчається на факультеті ступеневої
фармацевтичної освіти (заочній формі
навчання) за контрактними умовами
згідно договору № 212 від 14.08.2014 року,
термін закінчення НфаУ - лютий 2019 року.

Позивачем суду наданий контракт від
02.08.2011 року, укладений між нею та
Національним фармацевтичним
університетом, згідно якого загальний
розмір підготовки студента ОСОБА_4
складає 20100,00 грн.

Як вбачається з копії трудової
книжки, наданої відповідачем, останній
запис у вказаній трудовій книжці
свідчить про його звільнення з роботи
26.06.2001 року.

Згідно ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв`язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення 23 років, за умови, що вони
можуть надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з диспозиції вказаної
норми, умовою стягнення аліментів на
повнолітню дочку, сина, які продовжують
навчання, є в тому числі наявність у
батьків можливості надавати
матеріальну допомогу. Відповідні
роз'яснення також надано в п. 20
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 3 від 15.05.2006 року "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", в якій зокрема
зазначено, що обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатись після
досягнення повноліття, виникає за
обов'язкової сукупності юридичних
фактів, до яких в тому числі
відносяться наступні: продовження ними
навчання, потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі, наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Судом в судовому засіданні позивачу
було роз'яснено положення ст. 10, 11, 60 ЦПК
України, в тому числі її обов'язок
довести наявність у відповідача
можливості надавати допомогу дочці,
яка продовжує навчання.

Також судом позивачу було
роз'яснення право заявляти клопотання,
в тому числі про витребування доказів.

Проте всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК
України будь-яких доказів, які б
свідчили про наявність у відповідача
можливості надавати допомогу дочці,
позивачем та її представником суду
надано не було.

Доводи позивача щодо отримання
відповідачем доходу від надання
квартири в оренду судом до уваги не
приймаються, оскільки будь-яких
доказів на підтвердження того, що у
власності відповідача знаходиться
будь-яке житло та він його здає в
оренду, позивачем суду не надано.

Крім того, відсутність у відповідача
можливості надавати дочці допомогу
підтверджується наданими ним доказами,
з яких вбачається, що він не працює з
26.06.2001 року.

Також суд приймає до уваги, що ОСОБА_4
навчається на заочній формі навчання, в
зв'язку з чим не позбавлена можливості
працевлаштуватись.

За таких обставин відсутні підстави
для задоволення позову в частині
стягнення з відповідача аліментів на
утримання повнолітньої дочки, яка
продовжує навчання.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
вартості половини навчання дочки у
вищому навчальному закладі, суд
керується наступним.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: 1) договори та
інші правочини; 2) створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності; 3)
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; 4) інші
юридичні факти. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. У випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки виникають безпосередньо з
актів органів державної влади, органів
влади Автономної Республіки Крим або
органів місцевого самоврядування. У
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду. У випадках, встановлених
актами цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або ненастання певної події.

Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України
позивачем, її представником не надано
суду будь-яких доказів, які б
підтверджували, що між позивачем та
відповідачем було досягнуто
домовленість щодо часткової оплати
відповідачем витрат на навчання дочки,
а також що вказана оплата ним має
здійснюватись на користь позивача.

Сімейний кодекс України, інші акти
законодавства не передбачають
обов'язку батьків сплачувати навчання
своїх дітей для отримання ними
неповної вищої освіти.

За таких обставин підстави для
задоволення позову в цій частині
відсутні.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості позовних вимог про
стягнення з відповідача витрат на
лікування повнолітньої дочки, суд
керується наступним.

Аналіз положень Сімейного кодексу
України, зокрема ст. 185, якою
передбачено обов'язок участі батьків у
додаткових витратах на дитину, в тому
числі викликаних хворобою дитини,
свідчить, що вказаний обов'язок виникає
у батьків лише щодо неповнолітньої
дитини.

Главою 16 СК України, якою
врегульовано відносини батьків щодо
утримання повнолітніх дітей, не
передбачено обов'язку батьків приймати
участь в витратах повнолітньої дитини
на лікування.

Так, ст. 201 СК України містить
виключний перелік норм статей
вказаного кодексу, що застосовуються
до відносин між батьками та
повнолітньою дочкою, сином щодо
надання ним утримання. Стаття 185 у
вказаному переліку відсутня.

Крім того, позивачем всупереч вимог
ст. 10, 60 ЦПК України будь-яких доказів на
підтвердження наявності витрат на
лікування та їх розміру, суду надано не
було.

За таких обставин підстави для
задоволення позову в цій частині
відсутні.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить до висновку щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208-209, 212-215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє
в інтересах ОСОБА_2 - відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Московський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
розгляді справи, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Крівцов Д.А.