Справа №301/2560/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Дроботя В.В., Фазикош Г.В.,

при секретарі: Чучка Н.В.

за участю представників сторін -
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Іршавського районного суду від 17
грудня 2013 року за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивують тим, що за
кредитним договором від 20 лютого 2006
року за №б/н відповідачу ОСОБА_3 надано
кредит у розмірі 10 000,00 гривень у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою за
користування кредитом у розмірі 36,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
правилами користування платіжною
карткою складає між ним та банком
договір, про що свідчить підпис
відповідача у заяві. Відповідач
зобов'язався надавати банку грошові
кошти (щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотків та комісії, а також
інших витрат згідно умов договору.
Відповідач зобов'язання перед
позивачем не виконував, в результаті
чого станом на 31 серпня 2013 року виникла
заборгованість по кредитному договору
на загальну суму 23 127,24 гривень, з яких:
заборгованість за кредитом в розмірі 6
858,10 грн., заборгованість по відсотках
за користування кредитом в розмірі 14
691,65 грн. та штраф в розмірі 1 577,48
гривень. Просили стягнути з
відповідача на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 23 127,24 грн. заборгованості
по кредиту, а також 231,27 грн. судового
збору.

Рішенням Іршавського районного суду
від 17 грудня 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу на рішення,
якою просив скасувати рішення
Іршавського районного суду від 17
грудня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову повністю.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 24 лютого 2014
року апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
відхилено. Рішення Іршавського
районного суду від 17 грудня 2013 року
залишено без змін.

На ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 24 лютого 2014
року ОСОБА_3 було подано касаційну
скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 червня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 24 лютого 2014
року - скасовано, а справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення у рішенні, колегія
приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, що за кредитним
договором від 20 лютого 2006 року за №б/н
відповідачу ОСОБА_3 надано кредит у
розмірі 10 000,00 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою за
користування кредитом у розмірі 36,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Свої зобов'язання за кредитним
договором у повному обсязі ОСОБА_3 не
виконав, утворилася заборгованість
станом на 31 серпня 2013 року у розмірі 23 127
грн.24 коп.

Згідно пункту 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство
передбачає два види позовної давності:
загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України
зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги.

Зазначена правова позиція
висловлена Верховним Судом України у
постанові №6-14 цс 14 від 19 березня 2014
року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4
правил користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк "погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці". Строк дії
картки - до 20 лютого 2007 року, проте позов
пред'явлено у жовтні 2013 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення.

Обгрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилався
на те, що до винесення судового рішення
ним заявлено про застосування позовної
давності (а.с.38).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи та
суперечать матеріальному закону.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
неправильне застосування норм
матеріального права, та недоведеності
позивачем позову є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду від
17 грудня 2013 року, - скасувати, ухваливши
по справі нове рішення, яким у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді