АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7551/14
Головуючий у 1-й інстанції: Новак А.В.
Доповідач: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі
Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою МаляраМаксима
Васильовича - представника Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 04 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення кредитної
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання недійсними з моменту
укладення договорів кредиту, іпотеки.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» ( далі - ПАТ
«Дельта Банк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
кредитної заборгованості.

Зазначало, що 08 грудня 2011 року між
позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами, відповідно до
якого в порядку, обсязі та на умовах,
визначених договором, АКІБ
«УкрСиббанк» передав (відступив) ПАТ
«Дельта Банк» права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта
Банк» замінює АКІБ «УкрСиббанк» як
кредитора (стає новим кредитором), у
тому числі права вимоги за
зобов'язаннями відповідача ОСОБА_3, з
правом вимоги повного належного та
реального виконання обов'язків
останньої за кредитними та
забезпечувальними договорами.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що між
АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір № 1(новий номер
1) від 12 лютого 2008 року, відповідно
до умов позивач надав відповідачу
кредит у розмірі 50 000 доларів США, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит зі сплатою 13.9% річних у строк до
12 лютого 2018 року. У зв′?язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов′?язань за договором станом на 15
квітня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 617 213,31, що
складається з: 366 328 гривень 06 копійок
заборгованості по тілу кредиту, 242 055
гривень 46 копійок заборгованості по
нарахованим відсоткам, 8 829 гривень 79
копійок заборгованості по відсоткам,
яку ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути
на його користь із відповідача, а також
судові витрати.

У грудня 2012 року ОСОБА_3
звернулася до суду із зустрічним
позовом до ПАТ «Дельта Банк» про
визнання недійсними з моменту
укладення договорів кредиту та
іпотеки. Свої вимоги обґрунтовувала
тим, що ПАТ «УкрСиббанк» не мало права
надавати їй кредит у іноземній валюті,
оскільки таке є валютною операцією, а у
відповідача не було відповідної
ліцензії Національного Банку України
на здійснення такої валютної операції.
Також зазначала, що умови кредитного
договору є несправедливими та
суперечать принципам, закріпленим у
статті 3 Цивільного кодексу України,
оскільки підвищився курс іноземної
валюти(долар США) по відношенню до
національної валюти(гривня), що в свою
чергу потягло збільшення суми боргу та,
як наслідок, погіршення її фінансового
становища. З посиланням на зазначені
обставини, просила визнати недійсним з
моменту укладення кредитний договір і
як наслідок недійсності основного
зобов'язання визнати недійсним договір
іпотеки, застосувавши наслідки
нікчемного правочину та односторонню
реституцію у спосіб зобов'язання ПАТ
«Дельта Банк» повернути ОСОБА_3
сплачені по договору кредиту суму
відсотків, пені, штрафних санкцій та
комісії.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 04 лютого 2014 року в
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення кредитної
заборгованості, відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» про визнання
недійсними з моменту укладення
договорів кредиту, іпотеки, відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції представник
позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник
позивача порушує питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
яким задовольнити вимоги ПАТ «Дельта
Банк» у повному обсязі з підстав
невідповідності рішення суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що судом першої інстанції не
враховано, що досудові вимоги, які були
направлені відповідачу, ніяким чином
не стосувалось порядку дострокового
повернення кредиту, визначеного
розділом 6 кредитного договору. У даних
досудових вимогах відповідачам
повідомлялась наявна прострочена
заборгованість за кредитним договором
та вимагалось здійснення оплати даної
заборгованості.

У судовому засіданні представник
позивача Маляр М.В. підтримав доводи
апеляційної скарги. Відповідач ОСОБА_3
в судові засідання не з'являлась, про
час і місце розгляду справи судом
повідомлена у встановленому законом
порядку. У відповідності до вимог
статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, а тому
колегія суддів вважає можливим слухати
справу у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«Дельта Банк», суд першої інстанції
виходив із того, що банк обов'язок
передбачений договором щодо
направлення дострокової вимоги про
повернення кредиту через пошту (цінним
листом описом та повідомленням про
вручення) не виконав, а тому у
останнього не виникло права на
дострокове стягнення кредиту, а у
ОСОБА_3, відповідно не настав обов'язок
дострокового повернення усієї суми
кредиту та плати за нього.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12
лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 було укладено договір № 0
(новий номер 1 відповідно до
додаткової угоди № 1 від 23 лютого 2009
року), за умовами якого відповідач
отримав кредит у 50 000 доларів США з
кінцевим терміном повернення
кредитних коштів до 12 лютого 2018 року та
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 13,90 %.

Згідно з пп. 1.2.2., 1.3.3 договору погашення
кредиту і сплата процентів за
користування кредитом здійснюється
позичальником частинами - щомісячними
платежами у розмірах та у строки,
передбачені графіком платежів.
Останній графік затверджений
сторонами 23 лютого 2009 року (а.с.18-22).

08 грудня 2011 року між позивачем та АКІБ
«УкрСиббанк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, відповідно до якого в
порядку, обсязі та на умовах,
визначених договором, АКІБ
«УкрСиббанк» передав (відступив) ПАТ
«Дельта Банк» права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами. (а.с. 33-34).

У відповідності до вимог 514 ЦК України
та умов договору купівлі-продажу до
нового кредитора перейшли права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав.

На час передачі права вимоги новому
кредитору залишок основного боргу
складав суму - 34 164,63 доларів США,
прострочений основний борг за кредитом
- 11 666,48 доларів США, сума заборгованості
за відсотками 18 926,26 доларів США.

У зв′?язку з тим, що позичальник не
виконувала своїх зобов′?язань за
кредитним договором і після заміни
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор ( ПАТ «Дельта Банк») 22 квітня
2013 року звернувся до суду з вимогою про
стягнення суми заборгованості за
кредитом, який існував на момент
переходу права вимоги, а також
відсотків за користування кредитом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги,
надаючи оцінку зібраним у справі
доказам в межах заявлених позивачем
вимог,колегія суддів виходить із
такого:

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Як установлено судом апеляційної
інстанції, боржник ОСОБА_3 первинно
взяла на себе зобов'язання повернути
суму кредиту з відповідними процентами
до 12 лютого 2018 року, сплачуючи її
частинами (щомісячними платежами)
згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання боржником кожного
щомісячного зобов'язання згідно з
частиною третьою статті 254 ЦК України
спливає у відповідне число останнього
місяця строку.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, що позичальник своїх
зобов'язань за договором належним
чином не виконувала, перестала
виконувати щомісячні зобов′?язання з
погашення кредиту з 28.11.2011, а з 31.10.2011 -
зобов′?язання зі сплати процентів за
користування кредитом.

У зв'язку з порушенням боржником
графіка погашення платежів та
виникненням заборгованості за
кредитним договором, новий кредитор (
ПАТ «Дельта Банк») в порядку реалізації
ним свого права, передбаченого
частиною другою статті 1050 ЦК України
звернувся 22 квітня 2013 року (протягом
трьох років з моменту настання строку
погашення чергового платежу за
основним зобов'язанням) до суду з
вимогою про дострокове повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про те,
що банк не виконав обов'язок,
передбачений договором щодо
направлення дострокової вимоги про
повернення кредиту через пошту (цінним
листом описом та повідомленням про
вручення), а тому у останнього не
виникло права на дострокове стягнення
кредиту є помилковим, оскільки
надісланий на адресу відповідача лист
від 22.03.2023 № 31.4-08/2323/13 за своїм змістом
не є достроковою вимогою, оскільки в
ньому повідомлялось про наявність у
боржника простроченої заборгованості.

Крім того,виходячи з положень частини 2
статті 1050 ЦК України кредитор вправі
безпосередньо звернутися до суду з
вимогою про дострокове стягнення всіх
сум за кредитним договором, у зв′?язку
з порушенням умов договору.

За наведених обставин, колегія суддів,
приходить до висновку, що вимога
позивача щодо неналежного виконання
відповідачем умов договору, що
призвело до виникнення заборгованості
є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

При визначенні розміру заборгованості,
яка підлягає стягнення з відповідача
на користь позивача, колегія суддів
виходить з наступного:

Як вбачається із наданого позивачем
розрахунку заборгованості (а.с. 228) сума
заборгованості за кредитом складає 45
831,11 доларів США, яких 27 498,07 доларів США
поточна сума заборгованості, 18 333,04
доларів США - сума заборгованості
прострочена.

У зв′?язку з тим, що позичальник не
виконувала своїх зобов′?язань за
кредитним договором, новий кредитор (
ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду з
вимогою про стягнення суми
заборгованості за тілом кредиту, а
також відсотків за користування
кредитом за період з 19 грудня 2011 року по
14 квітня 2013 року у розмірі 31 388,12 доларів
США, з яких відсотки в сумі 5620,09 доларів
США розраховані за подвійною ставкою
(27,80%) на прострочену суму
заборгованості у відповідності до п. 5.2,
5.3 умов договору.

Колегія суддів вважає, що автоматичне
нарахування на прострочену суму
заборгованості подвійної ставки
річних є безпідставним, оскільки
кредитором не дотриманий порядок зміни
процентної ставки, який встановлений п
5.3 договору, а саме направлення поштою
на адресу позичальника
рекомендованого листа про
встановлення нової процентної ставки,
із зазначенням її розміру та дати
початку. Таким чином, на прострочену
суму заборгованості слід нараховувати
процентну ставку у розмірі 13.90% річних,
виходячи з п.1.3.1 кредитного договору, що
дорівнює сумі 2 810,05 доларів США.

За таких обставин, з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути
кредитну заборгованість, яка
складається із сума заборгованості за
кредитом у розмірі 45 831,11 доларів США;
відсотки за користування кредитом за
період з 19 грудня 2011 року по 14 квітня 2013
року у розмірі 27 473,39 доларів США, а
всього 73 304,50 доларів США. Сума, що
підлягає сплаті в гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу (100
доларів США - 799,3 грн.) та дорівнює сумі
585 922 (п'ятсот вісімдесят п'ять тисяч
дев'ятсот двадцять два) гривна 87
копійок. В решті вимог слід відмовити.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позовзадоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Якщо суд
апеляційноїабо касаційної інстанції,
не передаючи справи на новий розгляд,
змінює рішенняабо ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача слід стягнути судовий збір у
розмірі 3 441,00 (три тисячі чотириста
сорок одна) гривна 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Маляра Максима
Васильовича - представника Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
- задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 04 лютого 2014 року в частині
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» кредитну заборгованість
у розмірі 585 922 (п'ятсот вісімдесят п'ять
тисяч дев'ятсот двадцять два) гривна 87
копійок. В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3
441,00 (три тисячі чотириста сорок одна)
гривна 00 копійок.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: