Справа №473/1172/14-ц 12.11.2014 12.11.2014 12.11.2014
Номер провадження -22ц/784/2283/14
Головуючий суду
першої інстанції -Лузан Л.В.
Доповідач суду апеляційної інстанції
12 листопада 2014 року
Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Миколаївської
головуючої судді: - Кутової Т.З..,
суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,
із секретарем судового засідання -
за участю: представника позивачки
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 26 травня 2014 року за
ОСОБА_4, ОСОБА_6, за участю третьої особи
Вознесенського районного відділу
Управління Державної міграційної
служби України в Миколаївській області
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, -
В березні 2014 року позивачка
ОСОБА_5 пред'явила до ОСОБА_4, ОСОБА_6
позов про визнання їх такими, що
втратили право користування житловим
Свої вимоги обґрунтовувала
Позивачка на підставі договору
дарування від 21 лютого 2014 року є
власником будинку АДРЕСА_1
Вознесенського району Миколаївської
області. У зазначеному будинку
зареєстровано місце проживання
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 які
більше року в цьому будинку не
проживають та не беруть участі в його
Реєстрація відповідачів за
зазначеною адресою порушує право
власності позивачки, оскільки
покладає на неї тягар оплати
комунальних послуг за всіх
зареєстрованих осіб.
Оскільки відповідачі втратили зв'язок
із вказаним житловим будинком
протягом понад одного року, позивач
вважає, що вони втратили право на
користування цим житловим
Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 26 травня 2014 року позов
задоволено. ОСОБА_4, ОСОБА_6, визнано
такими, що втратили право
користування будинку АДРЕСА_1
Вознесенського району Миколаївської
області.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_4 подав на нього апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги,
районний суд, виходив з того, що право
користування житловим будинком у
відповідача ОСОБА_4 є похідним від
прав власника на цей будинок, з
дозволу якого він вселився в якості
його члена сім'ї, а тому, в зв'язку з
припиненням права власності на
житловий будинок ОСОБА_7 внаслідок
дарування будинку позивачки, та
фактичного не проживання в цьому
будинку понад рік, відповідач
втратив право користування цим
будинком .

Проте з таким висновком суду не
можна погодитись, так як він не
ґрунтується на вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, будинок АДРЕСА_1
Миколаївської області належав на
праві власності ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право власності на
житловий будинок , виданого
виконавчим комітетом Дорошівської
сільської ради Вознесенського району
Миколаївської області 30 червня 1989
року.

В зазначеному будинку зареєстроване
місце проживання власника будинку
ОСОБА_7 та, його членів сім'ї, а саме
відповідачів: сина - ОСОБА_4 та онука
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року та з 14 серпня
2009 року відповідно (а.с.23).

На підставі договору дарування,
посвідченого державним нотаріусом
Другої Вознесенської державної
нотаріальної контори від 21 лютого 2014
року № 1-337 ОСОБА_7 належний йому
житловий будинок подарував своїй
доньці позивачці по справі ОСОБА_5
(а.с.5-6)

Як видно з довідок Дорошівської
сільської ради від 29 квітня 2014 року, 8
травня 2014 року, копії по господарської
книги, ОСОБА_6 зареєстрований але не
проживає за вищевказаною адресою (а.с.
42,113, 114).

Відповідно до положень ст. 391 ЦК
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування
та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України
встановлено, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Положеннями ст. 71 ЖК України
встановлено, що при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців,
якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад
шість місяців .

Так, із змісту наведених
правових норм, а також положень ст. 16
ЦК України, слідує, що власник
майна, яким є житловий будинок, має
право на захист своїх майнових прав
шляхом визнання особи такою, що
втратила право користування
житловим приміщенням. Проте,
підставою для застосування
вказаного способу захисту майнових
прав, законодавець визначає дві
умови: непроживання в спірному
житловому приміщенні понад рік і
вказане непроживання повинно бути
без поважних причин.

Районний суд, встановивши
непроживання відповідача в спірному
житловому будинку понад рік, не
перевірив причини такого
непроживання та не навів відповідних
висновків щодо поважності чи
неповажності таких причин.

Натомість, районний суд, посилаючись
на принцип непорушності права
власності позивачки (ст. 321 ЦК України
), дійшов висновку про те, що
відповідач ОСОБА_4 втратив право
користування житловим приміщенням
через припинення права власності на
це житло його батьком ОСОБА_7, членом
сім'ї якого він був, оскільки право
користування відповідача є похідним
від прав попереднього власника. Проте
підгрунтям такого висновку є саме
факт проживання в спірному житлі
відповідача, тоді як за попереднім
висновком суду, останній в даному
житлі не проживає. Тому вказаний
висновок є взаємовиключний з
попереднім.

Проте, районний суд не звернув уваги
на зміст позовних вимог та
протиріччя в обставинах, якими
позивач обґрунтовував заявлені
вимоги, не усунув вказані протиріччя
в судовому засіданні, не сприяв
всебічному та повному з'ясуванню
обставин справи, як того вимагає ч. 4
ст. 10 ЦПК України, та ухвалив рішення
з посиланням на ті ж
взаємовиключні обгрунтування.

В апеляційній скарзі
відповідач посилається на те, що
він проживає в спірному будинку,
здійснював там відповідне
переобладнання , в будинку
знаходяться його особисті речі,
меблі, телевізор, рушниця з
боєприпасами до неї, господарський
інструмент. Однак позивачка змінила
замки в будинок та перешкоджає його
проживанню.

Вказані обставини
підтверджуються постановою слідчого
слідчого відділу прокуратури
Миколаївської області від 22 квітня
2014 року про закриття кримінального
провадження за зверненням ОСОБА_4
від 29 листопада 2013 року про зникнення
його мисливської рушниці. Так,
поряд з іншими обставинами, слідчим
встановлено, що в будинку ОСОБА_7
стоїть сейф його сина ОСОБА_4, в якому
останній зберігає рушницю. Також в
будинку є речі належні відповідачу.
А саме куртка в кармані якої
зберігаються ключі від сейфа.

В даній постанові вказано,
батько відповідача ОСОБА_7 звертався
в міліцію з заявою з приводу погроз
сина щодо застосування проти нього
зброї, що вказує на наявність
конфлікту в їхніх відносинах.

Також зазначено, що ОСОБА_7, як особу,
яка вчинила продаж мисливської зброї
ОСОБА_4, з яким проживає за однією
адресою, притягнуто до
адміністративної відповідальності.

Крім цього, ОСОБА_4 вказував на те, що
він працює водієм та часто
перебуває в від'їздах, що в тому
числі також є причиною його
тимчасової відсутності в спірному
житловому помешканні. На
підтвердження вказаного останній
надав копію трудової книжки де
міститься запис про його роботу на
посаді водія (а.с. 101).

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що
відповідач не втратив зв'язок із
спірним житловим приміщенням ,
оскільки там перебуває йому належне
майно, а непроживання відповідача в
цьому житлі мало тимчасовий характер
та було викликано поважними
причинами: неприязними сімейними
відносинами та характером роботи, а
тому підстави для застосування
наслідків передбачених ст. 406 ЦК
України та 71 ЖК України, якими
передбачено визнання особи такою що
втратила право користування житловим
приміщенням, відсутні.

Таким чином, рішення районного суду,
яке ухвалено без повного з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, підлягає скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_5 пред'явленого до ОСОБА_4

Враховуючи вимоги частини 1 ст.
303 ЦПК України, щодо меж апеляційного
розгляду в межах доводів апеляційної
скарги, вказане рішення суду в
частині задоволення позовних вимог
до ОСОБА_6 підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст.303,308, 309, 315, 316
ЦПК України, колегія суддів

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 26 травня 2014 року в частині
задоволення вимог до ОСОБА_4
скасувати, в цій частині ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи
такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
відмовити.

Вказане рішення в частині
задоволення позовних вимог до ОСОБА_6
залишити без змін.

Рішення набирає чинності з дня
його проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: