Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю представника позивача
Гринихи Т.Ю. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Ужгороді
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, за апеляційною
скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 16 липня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» 26.05.2014 звернулося
до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2
Банк мотивував позов тим, що Закрите
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк», 20.07.2006
за правилами, передбаченими ст. 634 ч. 1 ЦК
України, уклало із відповідачем
договір, за яким надало кредит у
розмірі 4000,00 грн у вигляді кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою за
користування коштами 48% річних.
Відповідач порушив свої зобов'язання
за договором і спричинив виникнення
боргу, який станом на 12.05.2014 складав
19059,31 грн, з яких: 2383,01 грн -
заборгованість за кредитом, 15292,52 грн -
заборгованість за процентами, а також
500,00 грн фіксованої частини штрафу і 883,78
грн процентної складової штрафу.
Посилаючись на ці обставини та на
передбачене договором і нормами ЦК
України право вимоги боргу, банк просив
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором від 20.07.2006 б/н у
розмірі 19059,31 грн із вищевказаними
складовими та покласти на нього судові
витрати.

Заочним рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 16.07.2014 у позові
відмовлено.

Позивач ставить в апеляції питання про
скасування рішення суду та задоволення
позову. На думку апелянта, рішення
ухвалено із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки пред'явлені вимоги були
належно доведені.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача Гринихи Т.Ю., яка
апеляцію підтримала, розглянувши
справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК
України у відсутність відповідача
ОСОБА_2, яка в судове засідання
викликалася за підтвердженою адресою
місця проживання, однак, не з'явилася
тричі, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи сторін, оцінивши
докази в сукупності, апеляційний суд
приходить до такого.

Відмовляючи в позові внаслідок його
недоведеності, суд першої інстанції
послався на те, що у матеріалах справи
відсутні договір кредиту та докази
надання банком позичальнику
обумовленої суми, документи, що подані
позивачем, не читаються і є неповними.
Погодитись із таким рішенням не можна,
оскільки своїх висновків суд дійшов
унаслідок неправильного застосування
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

Встановлено, що Закрите акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 26-30),
уклало 20.07.2006 за правилами договору
приєднання із ОСОБА_2 кредитний
договір, що складається із Заяви б/н на
отримання кредиту, Умов і правил
надання банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою,
Пам'ятки клієнта, а також Тарифів банку.
Разом із позовною заявою кредитор
подав, зокрема, засвідчені копії заяв
ОСОБА_2 від 20.07.2006 на отримання кредиту,
текст у яких відображений у достатній
мірі для з'ясування змісту документів
(а.с. 10, 11). Під час апеляційного розгляду
справи банк додатково надав суду копії
заяви ОСОБА_2 від 20.07.2006 на видачу
кредиту в розмірі 4000 грн строком на 24
місяці, заяви б/н позичальника на
отримання кредиту із зазначенням
необхідних реквізитів і номера
платіжної картки НОМЕР_2, пам'ятки
клієнта, зафіксовані комп'ютерною
програмою дані про видачу указаної
кредитної картки та закінчення строку
її дії у липні 2008 року (а.с. 94, 95, 109, 110), а
також копію тексту чинних на день
укладення кредитного договору Умов і
правил надання банківських послуг та
Правил користування платіжною карткою.
За умовами договору процентна ставка
за кредитом була визначена в розмірі 4%
на місяць (48% річних); кредит належало
сплачувати щомісячними платежами у
розмірі 7% від заборгованості, але не
менше 50 грн і не більше залишку
заборгованості; встановлено штраф за
порушення строків платежів за
будь-яким із грошових зобов'язань більш
ніж на 30 днів у розмірі 500,00 грн + 5% від
суми позову.

Із позовною заявою банк надав
розрахунок боргу (а.с. 8-9), апеляційному
суду банк подав також банківську
виписку по картковому рахунку,
відкритому ОСОБА_2 (а.с. 97-101), якими
стверджуються, зокрема, факти
отримання позичальником 22.07.2006 кредиту,
часткового виконання позичальником
умов договору у період з 22.07.2006 по 19.07.2007
шляхом внесення платежів на погашення
заборгованості за договором, з яких
останній платіж боржника зафіксований
19.07.2007 у сумі 1427,92 грн.

Відповідач порушив свої зобов'язання
за договором, наявним у справі
розрахунком богу станом на 12.05.2014 його
загальний розмір визначено у 19059,31 грн,
з яких: 2383,01 грн - заборгованість за
кредитом, 15292,52 грн - заборгованість за
процентами, а також 500,00 грн фіксованої
частини штрафу і 883,78 грн процентної
складової штрафу.

Відповідно до положень ст.ст. 11-16, 202, 509,
525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, 629, ст. 634 ч. 1, ст.
1054 ЦК України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
цивільні зобов'язання, що виникають з
договору приєднання, повинні належно
виконуватися; за загальним правилом,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається; особа здійснює свої
права на власний розсуд, а також
виконує цивільні обов'язки у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства і повинна
діяти добросовісно, не завдаючи шкоди
іншій особі; позичальник зобов'язаний
повернути кредитору усе заборговане на
умовах, передбачених договором і
законом, а кредитор управі відповідно
до умов договору та положень закону
вимагати виконання порушеного
зобов'язання, сплати неустойки;
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, які є
рівними перед законом і судом, особа на
власний розсуд розпоряджається своїми
цивільними та процесуальними правами
та здійснює своє право на захист,
зловживання цивільними та
процесуальними правами не
допускається (ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3, ст. 20 ч. 1
ЦК України, ст. ст. 5, 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2, ст. 27
ч. 3 ЦПК України). Кожна сторона
зобов'язана належно довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
(ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК
України). Судове рішення, в т.ч.,
ухвалене за наслідками заочного
розгляду справи (Глава 8 ЦПК України),
повинно відповідати вимогам ст.ст. 212-215
ЦПК України, заочний розгляд справи не
дає переваг відповідачу в доведенні
перед судом переконливості його
заперечень проти позову. Відповідач,
який повідомлявся про час і місце
розгляду справи за адресою
зареєстрованого місця проживання (а.с.
32) та не повідомляв суд про зміну місця
свого проживання, не з'явився в жодне
судове засідання та не повідомив суд
про причини своєї неявки (ст.ст. 74, 76, 77
ЦПК України), не може мати
процесуальних переваг перед позивачем,
який належно здійснював свої
процесуальні права та виконував
процесуальні обов'язки.

Обравши спосіб процесуальної
поведінки та розпорядившись належними
їй правами на власний розсуд,
відповідач ОСОБА_2 не заперечувала
позов по суті, не спростовувала
підстав, з яких був пред'явлений позов,
розрахунку боргу, не наводила на свій
захист ніяких доводів, не робила заяв,
не заявляла клопотань тощо і не довела
відсутності своєї вини у порушенні
зобов'язання. Висновки суду першої
інстанції про неналежність поданих
позивачем доказів стосовно їх форми,
про неможливість їх прочитати не
відповідають дійсним обставинам
справи та суперечать її матеріалам.
Крім того, суд, вважаючи, що наявні у
справі документи не відповідають
установленій законом формі та не дають
можливості встановити обставини
справи, повинен був діяти відповідно до
вимог ст. 10 ч. 4, ст. 160 ч. 2 ЦПК України,
однак, згідно із цими вимогами
процесуального закону не діяв. Таким
чином, підстави, з яких був пред'явлений
позов кредитором до боржника, доводи,
на яких ґрунтувалися позовні вимоги, не
були ніким спростовані у встановлений
цивільним процесуальним законом
спосіб.

Суд першої інстанції вищенаведеного не
врахував, не з'ясував обставин справи,
дав невірну оцінку доказам, що були
наявні у справі на час її розгляду, не
застосував норми матеріального права,
якими регулюються спірні
правовідносини щодо стягнення боргу по
суті, які підлягали застосуванню, та
дійшов невірних висновків про
необґрунтованість і недоведеність
позову, внаслідок чого неправильно
вирішив справу та ухвалив рішення про
відмову в позові, що не відповідає
вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК
України, апеляцію, доводи якої
заслуговують на увагу, слід
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати, позов банку
задовольнити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4,
ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити,
заочне рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 16 липня 2014 р.
скасувати, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 задовольнити, стягнути на
користь ПАТ «ПриватБанк» з ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1,
борг за кредитним договором від 20.07.2006
б/н у розмірі 19059,31 грн (дев'ятнадцять
тисяч п'ятдесят дев'ять гривень 31 коп.),
що складається з 2383,01 грн боргу за
кредитом, 15292,52 грн боргу за процентами,
а також 500,00 грн фіксованої частини
штрафу і 883,78 грн процентної складової
штрафу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» у відшкодування
сплаченого судового збору 365,40 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді