АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/3709/13-ц
Провадження № 22-ц/792/2094/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Пастощука М.М.

при секретарі: Дубовій М.В.

з участю: представників
сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/2094/14
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення
Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 06 листопада
2013 року по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія ,

В С Т А Н О В И
Л А :

ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач послався на те, що
24.09.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ
«Акцент-банк» укладено кредитний
договір АСТЕRС228800008 за умовами якого
позичальник отримав від банку 1 767,30
гривень коштів в кредит строком на
один рік на споживчі цілі зі сплатою
відсотків за користування коштами в
розмірі 12% річних за Умовами надання
кредиту фізичним особам «Розстрочка».

Прийняті банком Умови та заява
позичальника становлять собою єдиний
кредитно-заставний договір.

______________________________________________________________________
Головуюча в першій інстанції - Березова
І.О. Справа № 22-ц/792/2094/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія №19, 27

ОСОБА_2 отримані кошти
використала на власні потреби, однак
зобов»язання за кредитним договором не
виконує, позичені кошти не повертає.

Внаслідок неправомірних дій
позичальника станом на 25 червня 2013 року
утворилась заборгованість в загальній
сумі 23 338,02 гривень, яка складається із
тіла кредиту в сумі 1 081,65 гривень,
відсотках за користування кредитом в
сумі 44,93 гривень, заборгованості по
комісії банку в сумі 136,08 гривень, пені
за невиконання зобов»язань в сумі 20 487,84
гривень, штрафів за невиконання умов
кредитного договору в сумі 500 гривень
(фіксована частина) та 1087 гривень
(процентна складова).

Тому позивач просив стягнути із
відповідача зазначену заборгованість
за кредитним договором та 233,38 гривень
сплаченого судового збору.

Ці вимоги позивач
підтримував, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судові
засідання не з»являлась і свого
відношення до позову не висловила.

Заочним рішенням
Шепетівського міськрайонного суду від
06 листопада 2013 року позовні вимоги
позивача задоволено, стягнуто із
ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства «Акцент-банк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 23 338,02 гривень, 233,38 гривень
сплаченого судового збору за розгляд
справи судом, 645 гривень витрат на
розміщення оголошення в газеті про час
та місце розгляду справи.

У поданій через представника
ОСОБА_3 апеляційній скарзі на заочне
рішення Шепетівського міськрайонного
суду від 06 листопада 2013 року ОСОБА_2
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
- ст.ст. 74, 77, 230, 231, 232, 213 ЦПК України, п. 23
ст. 1, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст.ст. 207, ч. 2;
ст.ст.256, 257, 258, 259, ч. 1; ст. 261, ч. 5; ст.ст. 266,
267, ч.ч. 3 та 4; ст. 1055 ЦК України.

Апелянт посилається на те, що
нею судові повістки про виклик до суду
першої інстанції не отримувались, вона
належним чином про час та місце
розгляду справи не попереджалась.

Так як вона зареєстрована за
місцем постійного проживання, то
підстави для розміщення оголошення в
газеті були відсутні як і витрати на
публікацію розміщення.

Судом першої інстанції
безпідставно не переглянуте заочне
рішення від 06 листопада 2013 року та
безпідставно не враховано, що вона як
позичальник ніколи не підписувала
кредитний договір № ACTERC228800008 від 24.09.2008
року. Нею було підписано лише заяву про
надання кредиту № 070213191.

Нею дійсно отримано в банку
споживчий кредит на придбання
комп»ютерної техніки в сумі 1767,31
гривень на строк в 12 місяців із 24.09.2008
року по 23.09.2009 року включно.

Відповідно до вимог Закону
кредитний договір з банком повинен
укладатись в письмовій формі з
прикладенням печатки. Однак, заява
позичальника засвідчена лише штампом
банку, тому такий договір є нікчемним.

Судом не враховано, що строк
позовної давності за спірними
правовідносинами складає три роки. Цей
строк закінчився 24.09.2012 року і він
позивачем пропущений, так як позов
пред»явлений лише в 2013 році.

Так як ОСОБА_2 внаслідок порушення
її процесуальних прав була позбавлена
можливості подати заяву про
застосування строку позовної давності,
то апелянт просить апеляційний суд
застосувати цей строк.

Положення Закону України «Про
захист прав споживачів» забороняють
вимагати повернення кредиту, строк
давності якого вже минув.

Позичальник також не укладала з
банком письмового договору про
збільшення строку позовної давності.

Судом стягнуто із відповідача на
користь позивача 20 487,84 гривень пені та
1 587,52 гривень штрафу при сумі основної
заборгованості 1 081,65 гривень та 44,93
гривень процентів, що є
неспіврозмірним стягненням.

Строк позовної давності щодо
неустойки визначений в один рік.

Крім того, суд не врахував
істотні для вирішення спору обставини:
розмір неустойки більше ніж у 20 разів
перевищує суму заборгованості за
кредитом, її важкий матеріальний стан
та наявність на її утриманні
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апелянт вважає, що судом
першої інстанції ухвалено нещаконне та
необгрунтоване судове рішення, тому
просить це рішення скасувати.

Застосувати строки позовної
давності і в задоволенні позову банку
відмовити.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта підлягає частковому
задоволенню, а заочне рішення
Шепетівського міськрайонного суду від
06 листопада 2013 року скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову з мотивів неповної
відповідності висновків суду
встановленим обставинам справи,
порушення судлом норм матеріального та
процесуального права - ч.ч. 1, 2, 3 ст. 553,
ч.ч. 1 та 2 ст. 554, ч. 1 ст. 559, ст.ст. 1046, 1048,
ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України, ст. ст. 212,
213-214 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, ч.ч. 1 та 2
ст. 64, ст.ст. 60, ч.ч. 1 та 9 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ст.
ст. 212, 213, 214, 309 ЦПК України суд вирішує
цивільний спір на засадах змагальності
та диспозитивності, в межах та на
підставах заявленого позову та на
підставі наданих сторонами належних і
допустимих доказів.

Кожна сторона зобов"язана
доказами довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Письмовими доказами у
цивільній справі є будь-які документи
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення
суд вирішує, в тому числі, такі питання:

чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

чи слід позов задовольнити
або в позові відмовити;

як розподілити між сторонами
судові витрати.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об»єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Сторони викликаються в
судові засідання судовими повістками,
які вручаються їм під розписку.

Відповідач, зареєстроване
місце проживання (перебування),
місцезнаходження чи місце роботи якого
невідоме, викликається в суд через
оголошення в пресі. В цьому випадку
витрати сторони на розміщення
оголошення в пресі можуть бути
компенсовані як понесені судові
витрати.

Стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, суд присуджує
з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. До таких витрат відноситься і
сплачений позивачем судовий збір.

Підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 16, ч.ч. 1 та 2 ст.
207, ч. 1 п. 2) ст. 208, ч. 1 ст. 218, ст.ст. 256-257, 258,
ч. 1 ст. 259, ст. 266, ч.ч. 3 та 5 ст. 267, ст.ст. 509,
524, 525-526, 533, 536, 546; ч. 1 ст. 549, ч.ч. 1 та 2 ст.
550, ч. 3 ст. 551, ст. ст. 610-611, 614, 617, 1046, 1048-1049,
ч.ч. 1 та 2 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду у
визначений Законом спосіб за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Позивач
сам обирає спосіб захисту порушеного
права.

Правочини між юридичною та
фізичною особою належить вчиняти у
письмовій формі.

Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялись сторони.

Правочин вважається вчиненим у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Правочин за участі юридичної особи
підписується її представником
(уповноваженою особою) та скріплюється
печаткою.

Відповідно до Закону України №
1206-УІІ від 15.04.2014 року, що набирає
чинності через шість місяців з дня його
опублікування 06.11.2014 року, вимога щодо
засвідчення правочину печаткою
виключена зі змісту ч. 2 ст. 207 ЦК
України, хоч письмовою домовленістю
сторін ця вимога може виконуватись.

Недодержання вимоги щодо
засвідчення правочину печаткою
юридичної особи не тягне за собою
недійсності правочину (його
оспорюваності чи нікчемності).

Позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
порушеного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється законом в три роки з
дня, коли особа дізналась чи повинна
була дізнатись про порушення свого
права.

До вимог щодо стягнення неустойки
застосовується скорочена позовна
давність в один рік.

Позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і щодо додаткової
вимоги (стягнення неустойки тощо).

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення строку позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Не суперечать цим положенням ЦК
України і положення ст.ст. 1 та 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
на які посилається апелянт.

За договором кредиту банк надає
позичальникові грошові кошти у розмірі
та на умовах, встановлених кредитним
договором, а позичальник
зобов"язується повернути таку ж суму
грошових коштів (суму позики) та
сплатити обумовлені проценти за
користування ним.

Зобов"язання повинні грунтуватись
на засадах добросовісності та
розумності.

Зобов"язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту, або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від
виконання зобов"язань не допускається.

Зобов"язання має бути виражене та
виконане у грошовій одиниці України
-гривні.

За користування чужими коштами
позичальником сплачуються проценти,
розмір яких встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного
законодавства.

Видами забезпечення виконання
зобов"язань є неустойка (штраф, пеня),
порука, застава.

Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума, яку боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов»язання.

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов»язання.

Проценти на неустойку не
нараховуються.

У разі порушення зобов"язань
настають правові наслідки, передбачені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки, відшкодування збитків.

Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Боржник та його майновий поручитель
несуть таку відповідальність за
наявності вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відсутність вини доводить особа,
яка порушила зобов"язання.

Особа, яка порушила зобов"язання,
звільняється від відповідальності за
його порушення, якщо вона доведе, що це
порушення сталось внаслідок випадку чи
непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов"язків
контрагентом боржника, відсутність у
боржника необхідних коштів.

Задовольняючи повністю позовні
вимоги позивача та стягуючи заочним
рішенням заборгованість за кредитним
договором із відповідача ОСОБА_2, суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги позивача дослідженими
доказами доведені повністю і вони
ґрунтуються на нормах матеріального і
процесуального права.

Однак, такі висновки суду не в
повній мірі відповідають встановленим
обставинам справи.

Судом встановлено, що 24
вересня 2008 року між ОСОБА_2 та Публічним
акціонерним товариством «Акцент-банк»
укладено кредитний споживчий договір
за програмою «Розстрочка», правила та
Умови надання якого встановлені та
затверджені розпорядженням голови
Правління банку № СП-2008-506 від 06 травня
2008 року.

Відповідно до умов
кредитного договору ОСОБА_2 отримала 1
767,30 гривень в кредит строком на один
рік із 24.09.2008 року по 23.09.2009 року включно
зі сплатою відсотків за користування
ним в розмірі 12% річних, а також 67,81
гривень на сплату страхового платежу,
єдиноразової винагороди за надання
фінансового інструменту в розмірі 154,5
гривень та щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту в
розмірі 19,44 гривень .

Банк видав обумовлену суму
кредиту, яку позичальник використала
на придбання комп»ютерної техніки.
Позичальник зобов»язалась починаючи
із 18 жовтня 2008 року щомісячно в період
із 18 по 23 число сплачувати банку кошти
(тіло кредиту, відсотки та обумовлені
суми інших платежів -комісій та інше) в
розмірі 176,6 гривень до погашення
заборгованості за кредитом.

Максимальний розмір вимоги
при належному виконанні умов
кредитного договору сторонами
визначений в сумі 2 119,20 гривень.

При порушенні позичальником
умов кредитного договору він
зобов»язаний сплатити банку пеню
відповідно до п. 5.1 Умов за кожен день
прострочки.

Кредитний договір укладено
та підписано у формі заяви
позичальника № 070213191 та
затверджених банком Умов кредитування
за програмою «Розстрочка» (Стандарт).

Затвердженими банком
Умовами кредитування (пунктами 3.2.9, 4.2,
5.1, 5.3, 5.4, 5.5) визначено, що позичальник
зобов»язаний в обумовлений термін
повністю повернути банку суму
отриманого кредиту з обумовленими
відсотками, комісією та іншими
платежами. У випадку прострочення
виконання зобов»язань банк вправі
нарахувати, а позичальник зобов»язаний
сплатити пеню в розмірі 1,25% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
гривні за кожен день прострочення,
штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми
заборгованості.

Умовами, які прийняті
позичальником до виконання також
визначено збільшений термін позовної
давності тривалістю в п»ять років за
вимогами про стягнення тіла кредиту,
відсотків,, винагороди, неустойки.

Письмова заява позичальника
та затверджені банком Умови складають
зміст та умови кредитного договору.

Позичальник повністю
ознайомилась з Умовами кредитування,
погодилась на ці умови, про що
зазначила письмово у поданій нею заяві.

Укладений договір сторонами
прийнято до виконання, банк
перерахував за наданою позичальником
рахунком-фактурою вартість придбаного
ОСОБА_2 товару як його оплату
позичальником, а остання прийняла
кредитний договір до виконання і
щомісячно, починаючи із 18 жовтня 2008
року почала вносити на рахунок банку
платежі за кредитним договором на
погашення тіла кредиту, відсотків,
комісії.

Однак, в повній мірі своїх
зобов»язань не виконала і станом на 25
червня 2013 року допустила
заборгованість по тілу кредиту в сумі
1081,65 гривень, відсотках в сумі 44,93
гривень , комісії в сумі 136,08 гривень.

Крім того, банком
позичальнику нараховано за порушення
зобов»язань 500 гривень штафу як
фіксовану частину неустойки, 1087,52
гривень штраф як процентну складову та
20 487,84 гривень пені.

При цьому позивач ПАТ
«Акцент-банк» неправильно нарахував
неустойку у вигляді процентної
складової в сумі 1087,52, так як цю
неустойку нарахував як на суму
заборгованості по тілу кредиту,
відсотках і комісії, так і на вже
нараховану неустойку в у вигляді пені в
сумі 20 487,84 з порушенням положень
чинного цивільного законодавства, так
як нарахування неустойки на неустойку
Законом не передбачено. Неустойка
нараховується лише на заборгованість
по тілу кредиту, відсотках та комісії,
які складають суму 1262,66 гривень (1081,65
тіло кредиту + 44,93 відсотки + 136,08
комісія).

Тому процентна складова
неустойки у вигляді штрафу відповідно
до п. 5.3 Умов складає 1262,66 х 5 : 100 = 63,13
гривень.

Позивачем ПАТ «Акцент-банк»
нараховано пеню за невиконання
позичальником зобов»язань за
кредитним договором в загальній сумі 20
487,84 гривень, розмір якої судова колегія
вважає надмірним.

З матеріалів справи
вбачається, що строк виконання
зобов»язань сторонами обумовлений 24
вересня 2009 року.

На зазначену дату
позичальником умови договору не
виконані, допущена заборгованість по
тілу кредиту, відсотках та комісії.

Однак ПАТ «Акцент-банк» своєчасно
не звернувся до суду із позовом про
стягнення всієї суми заборгованості за
кредитом, подав до суду позов лише 22
серпня 2013 року через чотири роки після
кінцевої дати дії договору. При цьому,
керуючись обумовленими сторонами
Умовами кредитування нарахував пеню в
зазначеній сумі по 25 червня 2013 року.
Таку поведінку банку суд вважає
недобросовісною, не дивлячись на
недобросовісність відповідача ОСОБА_2
Обидві сторони порушили затверджені ч.
3 ст. 509 ЦК України принципи
добросовісності, розумності і
справедливості.

Розмір пені в десять разів
перевищує розмір заборгованості за
кредитним договором ( розмір
заподіяних неповерненням коштів
збитків). Апелянт посилається на
наявність підстав для зменшення
розміру пені.

Відповідно до наданої суду
довідки з місця роботи відповідача та
копії свідоцтва про народження
вбачається, що середньомісячна
заробітна плата відповідачки за
останні шість місяців складає 1882,11
гривень, вона утримує малолітнього
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Наведені обставини повністю
підтверджуються дослідженими судом
належними і допустимими доказами:
розрахунком позову, письмовою заявою
позичальника, підписаною ОСОБА_2 та
представником банку заявою, Умовами
кредитування «Розстрочка» (Стандарт),
копіями довідки та свідоцтва про
народження дитини (а.с. 4-19, 102-103).

Ці обставини мають істотне
значення і судова колегія вважає за
необхідне зменшити розмір стягнення
нарахованої пені до 1 263 гривень. Цей
розмір пені відповідає розміру
основної заборгованості за кредитним
договором і є справедливим.

Не підлягають стягненню і
судові витрати на розміщення
оголошення в пресі про виклик
відповідача в судове засідання, так як
такий виклик здійснювався судом першої
інстанції з порушенням вимог
процесуального закону.

В решті доводи апеляційної
скарги апелянта стосовно недотримання
форми укладення кредитного договору,
його нікчемності, пропущення строків
позовної давності, не ознайомлення з
Умовами кредитування та інше не
ґрунтуються на досліджених доказах та
нормах матеріального і процесуального
права і задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 303, 307-309, 314-316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,

В И Р І
Ш И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її
представником ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Шепетівського
міськрайонного суду від 06 листопада 2013
року скасувати.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Акцент-банк»
задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Акцент-банк»
заборгованість за кредитним договором:
по тілу кредиту 1 081,65 гривень, 44,93
гривень відсотків, 136,08 гривень комісії,
500 гривень штраф (фіксована частина), 63,13
гривень штраф (процентна складова), 1263
гривень пені, а всього 2 588,79 (дві тисячі
п»ятсот вісімдесят вісім) гривень.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної
сили з моменту його проголошення, але
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:
(підпис) судді: (підписи)

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М. Харчук