№2/263/3758/2014
Справа
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Жовтневий
районний суд міста Маріуполя Донецької
області у складі головуючого судді
Васильченко О.Г., при секретарі
Дерягіній Д.В., розглянув у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом
до відповідачів в якому зазначила, що
27.09.2011р. між нею та відповідачем ОСОБА_2
було укладено договір позики,
відповідно до якого останній взяв у неї
в інтересах сім'ї, для купівлі квартири
грошові кошти в розмірі 40000 доларів США,
які зобов'язався повернути не пізніше
27.09.2014р., що було посвідчено розпискою. В
зв'язку з закінченням терміну позики
вона звернулась до позичальника та
відповідача ОСОБА_3 з проханням
повернути борг, однак останні
відмовились посилаючись на
відсутність грошей. Тому, просить суд
стягнути з відповідачів солідарно суму
боргу за договором позики в розмірі 40000
доларів США за курсом НБУ, який діяв на
день звернення до суду з позовом.

Позивач та її представник в судове
засідання не з'явились, надали заяви
про розгляд справи за їх відсутності,
наполягали на задоволенні позову.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, надали заяви про розгляд
справи за їх відсутності та про
визнання позовних вимог у повному
обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
обґрунтований та підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 27.09.2011р. між
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено договір позики, відповідно до
якого останній взяв у неї в інтересах
сім'ї, для купівлі квартири грошові
кошти в розмірі 40000 доларів США, які
зобов'язався повернути не пізніше
27.09.2014р., що підтверджується оригіналом
розписки наданої до матеріалів справи.

З свідоцтва про одруження Серії
НОМЕР_4, виданого Жовтневим відділом
актів реєстрації цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області вбачається,
що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений 30.07.2010р.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Правова позиція Верховного Суду
України викладена в постанові судової
палати у цивільних справах від 18.09.2013р.
за результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення у справі№6-63
цс13 полягає в тому, що за своєю суттю
розписка про отримання в борг грошових
коштів є документом, який видається
боржником кредитору за договором
позики, підтверджуючи як його
укладання, так і умови договору, а також
засвідчуючи отримання боржником від
кредитора певної суми або речей.

Тобто надана позивачем ОСОБА_1
розписка є доказом не лише укладання
договору, а й посвідчує факт передання
нею грошової суми відповідачу ОСОБА_2

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної

власності подружжя.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України,
при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку, що укладаючи договір позики
від 27.09.2011р., за яким відповідачі
отримали у спільну сумісну власність
грошові кошти в сумі 40000 доларів США і
на які в подальшому придбали квартиру,
яка на цей час є об'єктом права їхньої
спільної сумісної власності, згоди
другого з подружжя - відповідача ОСОБА_3
не потрібно, оскільки за цим договором
відповідач ОСОБА_2 отримував майно,а не
розпоряджався спільним майном
подружжя.

У висновках Верховного Суду України
зазначено, що договір укладений одним з
подружжя створює обов'язки для іншого в
разі, якщо його укладено в інтересах
сім'ї, а одержане за цим договором майно
фактично використано на задоволення
потреб сім'ї (постанова судової палати
у цивільних справах ВСУ від 19.06.2013р. у
справі №6-55 цс13).

Судом встановлено і не заперечується
сторонами, той факт, що отримані у
позивача за договором позики грошові
кошти в сумі 40000 доларів США
використані відповідачами на купівлю
житлової квартири для їх подальшого
спільного проживання, тобто були ними
використані на потреби сім'ї.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що договір позики, укладений 27.09.2011р.
між позивачем та відповідачем ОСОБА_2
створює обов'язки по поверненню
грошових коштів позивачу як для
позичальника ОСОБА_2 та і для його
дружини ОСОБА_3

Тому, з відповідачів на користь
позивача підлягає стягненню солідарно
сума боргу в розмірі 40000 доларів США, що
за курсом НБУ на день звернення до суду
з позовом становить 12 грн. 90 коп. за один
долар США, а саме: 516000 грн.

Крім того, з відповідачів на користь
позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України підлягає стягненню в дольовому
порядку сплачений позивачем судовий
збір в розмірі 240 грн., а також на
користь держави в сумі 3414 грн.

Керуючись
ст.ст.88,208,209,212-215ЦПКУкраїни,
ст.ст.1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст.60,61,65 суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) суму боргу
за договором позики в розмірі 258 000
грн., судовий збір в сумі 120 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) суму боргу
за договором позики в розмірі 258 000 грн.,
судовий збір в сумі 120 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3
(ІПН НОМЕР_3) в дольовому порядку
судовий збір на користь держави в сумі
1707 грн. з кожного.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня проголошення рішення.

Суддя
О.Г.Васильченко