УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Остапчука
Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, яка діє від
імені ОСОБА_4, до Миколаївської міської
ради про визнання права власності на
квартиру в порядку спадкування за
законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 29 вересня 2011 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 25 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_3, яка діє від
імені ОСОБА_4, звернулась до суду з
позовом до Миколаївської міської ради
про визнання права власності на
квартиру в порядку спадкування за
законом, в обґрунтування вимог
посилаючись на те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на праві спільної сумісної
власності належала квартира АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_4 -
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5
Позивач звернувся до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини. Постановою державного
нотаріуса Третьої миколаївської
державної нотаріальної контори від 21
вересня 2011 року відмовлено ОСОБА_3, яка
діяла від імені ОСОБА_4, у видачі
свідоцтва про прийняття спадщини за
законом після померлих ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, у зв'язку з відсутністю
оригіналу правовстановлюючих
документів, які підтверджують право
власності спадкодавця на спадкове
майно. Враховуючи викладене
представник позивача просила визнати
за ОСОБА_5 право власності на квартиру
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_6 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 вересня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 25 грудня 2013 року, позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті батьків: ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати вказані судові рішення,
посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судові рішення таким вимогам закону не
відповідають.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
позивач є спадкоємцем першої черги
після померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
фактично вступив в управління
спадковим майном, тому дійшов висновку
про визнання за ОСОБА_4 права власності
на спірну квартиру в порядку
спадкування за законом.

Однак з таким висновком судів першої та
апеляційної інстанцій погодитись не
можна, оскільки суди дійшли його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про
право власності в порядку приватизації
на праві спільної сумісної власності
належала квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_4 -
ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_4 -
ОСОБА_5

ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_4,
звернулась до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса
Третьої миколаївської державної
нотаріальної контори від 21 вересня 2011
року відмовлено ОСОБА_3, яка діяла від
імені ОСОБА_4, у видачі свідоцтва про
прийняття спадщини за законом після
померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_8, у зв'язку з
відсутністю оригіналу
правовстановлюючих документів, які
підтверджують право власності
спадкодавця на спадкове майно.

Згідно зі ст. 529 ЦК Української РСР
(чинного на момент смерті ОСОБА_4) при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти
(у тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилався
на те, що нотаріус в усній формі
відмовив йому у видачі свідоцтва про
право на спадщину після смерті батьків,
у зв'язку з розбіжностями в прізвищах,
та запропонував звернутись до суду із
заявою про встановлення факту родинних
відносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції в
порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
та апеляційний суд, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду, в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК
України на вищевказані положення
закону та обставини справи уваги не
звернули, залишив поза увагою те, що в
прізвищах спадкодавців та позивача
наявні розбіжності, тому без
встановлення факту родинних відносин
неможливо визнати за позивачем право
власності на майно в порядку
спадкування за законом, не надали
належної оцінки зібраним у справі
доказам та не перевірили їх; не
з'ясував, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин та
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин,
тому передчасно дійшли висновку про
визнання за позивачем права власності
на майно в порядку спадкування за
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
що унеможливлюють встановлення
фактичних обставин справи, які мають
значення для правильного її вирішення,
рішення суду першої інстанції та
ухвала суду апеляційної інстанції
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 вересня 2011 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 25 грудня 2013
року скасувати, справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

О.П. Касьян

Судді:

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко