АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1009/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3425/14
Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М.
Доповідач Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

суддів : Винниченка Ю.М., Карнауха П.М.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: представника позивачів -
ОСОБА_1

представника відповідачів - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 та Білецьківської
сільської ради Кременчуцького району
Полтавської області - Ульянової Юлії
Анатоліївни

на рішення Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 30 вересня
2014 року

по справі за позовом Білецьківської
сільської ради Кременчуцького району
Полтавської області, ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про усунення від права на
спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

Білецьківська сільська рада
Кременчуцького району Полтавської
області, ОСОБА_3 звернулися до суду з
вказаним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в
якому, посилаючись на те, що
відповідачі, будучи працездатними та
маючи можливість допомогти, не
здійснювали догляд та ухилялися від
надання допомоги їх бабусі, ОСОБА_7, яка
була тяжко хворою та перебувала у
безпорадному стані, у зв'язку з чим була
вимушена проживати у будинку
пристарілих, прохали усунути
відповідачів від права на спадкування
після ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 30 вересня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням,
представник ОСОБА_3 та Білецьківської
сільської ради Кременчуцького району
Полтавської області Ульянова Ю.А.
подала на нього апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити у
повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на те, що висновок
місцевого суду про те, що спадкодавець
не потребувала сторонньої допомоги
відповідачів, оскільки отримувала цю
допомогу від своєї доньки ОСОБА_8, є
хибним.

Зазначає, що відповідачі самоусунулися
від піклування за спадкодавицею
ОСОБА_7, відправивши її до будинку
пристарілих.

У поданих суду письмових
запереченнях на апеляційну скаргу
представник відповідачів ОСОБА_2,
посилаючись на наявні у справі докази,
яким судом було дано правильну оцінку,
прохала у задоволенні апеляційної
скарги відмовити, а рішення місцевого
суду залишити без змін, вважаючи
обставини, на яких грунтується позов,
не доведеними, рішення суду законним, а
апеляційну скаргу не обґрунтованою.

У судовому засіданні представник
позивачів доводи апеляційної скарги
підтримала та прохала її задовольнити.

Представник відповідачів прохала
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення учасників процесу, приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України ,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як установлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7
є матір'ю ОСОБА_9 та ОСОБА_8, позивач
ОСОБА_3 - дружина ОСОБА_9, відповідачі
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - доньки ОСОБА_9 від
іншого шлюбу (а.с.66-67,72-75).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8, про що
складено актовий запис за №18 від
11.03.2013р. органом державної реєстрації
актів цивільного стану-виконкомом
Білецьківської сільської ради
Кременчуцького району Полтавської
області відповідно до Свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9, про що
складено актовий запис за №24 від
22.03.2013р. відповідно до Свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2 (а.с.7), а
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, про що
складено актовий запис за №26 від
01.04.2013р. відповідно до Свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_3 (а.с.5).

Як убачається з листа Третьої
кременчуцької державної нотаріальної
контори від 11.03.2014 року за №714/02-14, після
смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Заяви про прийняття спадщини подали
дружина ОСОБА_3, доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6
(а.с.110).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 24.04.2014
року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
виконавчого комітету Білецьківської
сільської ради Кременчуцького району
Полтавської області про визнання права
власності в порядку спадкування
задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2
частину житлового будинку з
господарськими будівлями,
розташованого в АДРЕСА_2, яке
складається з житлового будинку літ.
«А», окремо збудованого погрібу літ.
«Г», прибудови літ. «а», прибудови літ.
«б, бг», сараю-літньої кухні літ. «Б»,
убиральні літ. «В», сараю літ. «Д»,
вимощення літ. «І», колодязя питного
літ. «К», воріт з огорожею № 1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2
частину житлового будинку з
господарськими будівлями,
розташованого в АДРЕСА_2, яке
складається з житлового будинку літ.
«А», окремо збудованого погрібу літ.
«Г», прибудови літ. «а», прибудови літ.
«б,бг», сараю-літньої кухні літ. «Б»,
убиральні літ. «В», сараю літ. «Д»,
вимощення літ. «І», колодязя питного
літ. «К», воріт з огорожею № 1 (а.с.26-28).

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 05 червня 2014
року рішення Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 24 квітня
2014 року скасоване, ухвалено нове
рішення про відмову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у
задоволенні позову до Виконавчого
комітету Білецьківської сільської
ради Кременчуцького району
Полтавської області про визнання права
власності на спадкове майно (а.с.97-99).

Як установлено зазначеним рішенням
апеляційної інстанції, згідно Договору
дарування від 12 червня 1992 року ОСОБА_8
набула у власність садибу АДРЕСА_2.
Договір дарування зареєстрований у
погосподарській книзі Білецьківської
сільської ради 12 червня 1992 року під №818.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла. Спадщину
після її смерті прийняла ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, отже об'єктивно не
змогла отримати свідоцтво про право на
спадщину.

Постановами державного нотаріуса
Третьої кременчуцької державної
нотаріальної контори Полтавської
області Горбенко Л.В. від 18.03.2014 р.,
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 на спадкове майно після
померлої ОСОБА_8 як спадкоємцям у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
зазначену садибу.

Як установлено місцевим судом, з 2006
року ОСОБА_7 була тяжко хвора, не
рухалась та потребувала постійної
сторонньої цілодобової допомоги, яку в
повному обсязі їй надавала донька
ОСОБА_8, матеріально утримувала та
здійснювала повноцінний догляд за нею,
будучи медичним працівником. Інші
близькі її родичі: син ОСОБА_9, який був
сам тяжко хворий та потребував
стороннього догляду, позивач ОСОБА_3 -
невістка, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6
- онуки, участі в догляді ОСОБА_7 не
приймали, періодично навідували її,
справлялись за стан її здоров'я,
приносили продукти харчування та
купували ліки. ОСОБА_8 за допомогою до
них не зверталася і такої потреби в їх
допомозі не було. Сестра ОСОБА_7 -
ОСОБА_11 на прохання ОСОБА_7, коли та
виходила з дому за продуктами
харчування та і в інших потребах,
перебувала з нею в будинку.

Зазначені вище обставини визнані
сторонами та, у відповідності до ст.61
ЦПК України, вірно визнані місцевим
судом такими, що не потребують
доказування.

Згідно наказу №6-о/д (стаціонар) від
20.03.2013 року, на підставі поданої
особистої заяви ОСОБА_7 прийнята на
обслуговування та повне державне
забезпечення в Пришибське стаціонарне
відділення для постійного проживання
одиноких непрацездатних громадян з
21.03.2014 року. Наказом № 11-о/д (стаціонар)
було припинено її обслуговування з
02.04.2013 року, у зв'язку зі смертю
підопічної (а.с.9-11).

Аналогічна інформація про те, що ОСОБА_7
була прийнята за власною заявою на
обслуговування до Пришибського
стаціонарного відділення для
постійного проживання одиноких
непрацездатних громадян з 20 березня 2013
року по 01 квітня 2013 року відповідно до
наданого Кременчуцькою центральною
районною лікарнею медичного висновку
та була на повному державному
обслуговуванні, та у зв'язку зі смертю
ІНФОРМАЦІЯ_1 була знята з
обслуговування; самостійно
обслуговувати себе не могла, була
прикута до ліжка, - міститься у довідках
територіального центру соціального
обслуговування Кременчуцького району
№ 01-264 від 01.04.2014 року та № 01-637 від 08.09.2014
року, (а.с.8,142).

Установлено, що оформленням ОСОБА_7 у
зазначений заклад займалася ОСОБА_5,
яка відвозила її туди та поселяла. Як
ОСОБА_5, так і ОСОБА_6 відвідували ОСОБА_7
у закладі; умови її проживання та
догляду у вказаному закладі були добрі.

Згідно показів свідків, померла ОСОБА_7
перебувала в такому стані, який
потребував її цілодобового постійного
стороннього догляду, який здійснювала
її донька ОСОБА_8 Коли остання
відлучалася, щоб купити ліки чи
продукти харчування, біля неї
знаходилась її сестра ОСОБА_11,
залишити ОСОБА_7 було неможливо. Після
смерті ОСОБА_8 вона теж з нею
знаходилася цілодобово з ОСОБА_7 до
оформлення її у будинок пристарілих.

Установлено, що відповідачі ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, перебувають у зареєстрованих
шлюбах, мають малолітніх дітей,
працюють (а.с.67,75,155).

Задовольняючи позов, місцевий суд
обґрунтовано виходив із того, що
відсутні підстави для усунення
відповідачів від права на спадкування,
оскільки не було встановлено факту
ухилення їх від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця, який
перебував в безпорадному стані через
похилий вік та тяжку хворобу та
потребував такого утримання.

Такий висновок місцевого суду
відповідає встановленим по справі
обставинам та ґрунтується на законі,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.1223 Цивільного
кодексу України у разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі не охоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням
суду особа може бути усунута від права
на спадкування з законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, при вирішенні такого спору
необхідно встановити як факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, так і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та його потребу в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в її умисних діях чи
бездіяльності, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Як роз'яснено в Постанові Пленуму ВСУ
«Про судову практику у справах про
спадкування» №7 від 30.05.2008 року факт
ухилення особи від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом за заявою
заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку.

За змістом частини 3 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Для постановлення рішення про усунення
від спадкування у справі повинні бути
надані належні та допустимі докази, які
б свідчили про те, що спадкодавець
потребував допомоги відповідача,
останній мав можливість її надати,
проте ухилявся від обов'язку щодо її
надання. Ухилення особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який її
потребував, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК
має значення сукупність обставин:
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

Встановивши конкретні обставини
справи, здійснивши системний аналіз
правових норм, що регулюють дані
правовідносини, врахувавши роз'яснення
Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня
2008 року, а також те, що померла ОСОБА_7
знаходилася під наглядом своєї доньки
ОСОБА_8, потім у спеціалізованій
установі; доказів про умисне ухилення
відповідачів від надання допомоги
спадкодавцю позивачами не надано,
тобто не була доведена винна поведінка
відповідачок в ухиленні від надання
допомоги спадкодавцю, що вони
усвідомлювала свій обов'язок, мали
можливість його виконувати, але не
вчиняли необхідних дій для цього, -
місцевий суд дійшов вірних висновків
про відсутність підстав для
задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що відповідачки не надавали допомоги
спадкодавці ОСОБА_7 за час життя її
доньки ОСОБА_8, є безпідставними з
огляду на те, що доказів на
підтвердження їх ухилення від надання
такої допомоги позивачами не надано.
Окрім того, наведені обставини не
можуть бути підставою для задоволення
позовних вимог про усунення від права
на спадкування.

Доводи апеляційної скарги, зокрема, про
поміщення відповідачами спадкодавця
ОСОБА_7 до Пришибського стаціонарного
відділення для постійного проживання
одиноких непрацездатних громадян
також не можуть бути підставою для
задоволення позовних вимог, оскільки
ОСОБА_7 була туди поміщена за її власною
заявою, відповідачі її відвідували та
пересвідчувалися у рівні умов її
проживання.

Інші твердження апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують
та зводяться переважно до незгоди з
рішенням суду без обґрунтування
будь-якими нормами права.

Місцевий суд повно та об'єктивно
встановив фактичні обставини справи і
дав їм належну правову оцінку, дослідив
надані сторонами докази та вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права до даних
правовідносин.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3,
Білецьківської сільської ради
Кременчуцького району Полтавської
області - Ульянової Юлії Анатоліївни, -
відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 30 вересня 2014
року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ:
/підпис/ Ю.М.Винниченко

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун