Справа № 464/5292/14
Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/5452/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Сихівського районного
суду міста Львова від 13 травня 2014 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Акцент-Банк» (в подальшому
- «Банк») звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_3 у якому просило суд стягнути
з відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
від 15.04.2008 року в сумі 22 238 грн. 46 коп., що
складається із: заборгованості за
кредитом в сумі 2 735 грн., заборгованості
по процентах за користування кредитом
в сумі 10 723 грн. 30 коп., заборгованості по
комісії за користування кредитом в
сумі 7 245 грн., а також штрафів в сумі 500
грн. і 1 035 грн. 16 коп. та судові витрати
по справі.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим,
що відповідно до укладеного 15.08.2008 року
договору № б/н (в подальшому -
„Кредитний договір") ОСОБА_3 15.08.2008 року
отримав кредит у розмірі 3 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Проте відповідач
зобов'язання за договором не виконав,
внаслідок чого станом на 11.03.2014 року
перед позивачем утворилась
заборгованість в розмірі 22 238 грн. 46
коп., яку відповідач не погашає (а.с. 1).

Оскаржуваним заочним рішенням позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь Банку заборгованість за
кредитним договором від 15.04.2008 року б/н
в розмірі 22 238 грн. 46 коп. та 243 грн. 60 коп.
судового збору, а всього 22 482 грн. 06 коп.
(а.с. 31-32).

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова заяву ОСОБА_3 про перегляд
заочного рішення Сихівського
районного суду міста Львова від 13
травня 2014 року залишено без
задоволення і відповідач оскаржив це
рішення в загальному порядку.

Апелянт просить оскаржуване
рішення скасувати, покликаючись на
його незаконність.

Стверджує, що судову повістку про
виклик до суду він не отримував,
оскільки з 19 березня по 19 травня 2014 року
перебував у відрядженні, що позбавило
його можливості надати суду докази,
якими він заперечує позов Банку.

Стверджує, що позивач вже звертався до
суду з аналогічними претензіями до
нього.

Заперечує наявність заборгованості у
нього перед Банком та вважає, що
„позивач зловживав правом, незаконно
зволікаючи щодо судового розгляду, з
метою збільшення нарахувань по
процентам".

Вважає, що суд не врахував те, що
позивач пропустив строк позовної
давності (а.с. 53).

Сторони спору, будучи своєчасно (16.10.2014
року) належним чином повідомленими про
час і місце апеляційного розгляду
справи (а.с. 66-68), в судове засідання не
з'явилися і про причини своєї неявки
суд не повідомили, що (у відповідності
до ч. 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи - на підставі наявних
у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в порядку, що
передбачений ч.3 ст. 303 ЦПК України, та в
межах вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості і що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов Банку про
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором,
суд першої інстанції виходив із того,
що відповідач ОСОБА_3 порушив умови
Кредитного договору від 15.08.2008 року, що
призвело до утворення заборгованості,
яка станом на 11.03.2014 року становить 22 238
грн. 46 коп.

Однак вище наведені висновки судом
першої інстанції зроблені за неповного
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, та за
неправильного застосування норм
матеріального права, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судом залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою (а.с.
8-зворот) граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONTH) та що
останній платіж відповідачем
здійснено 12 червня 2008 року, однак з
позовом до суду Банк звернувся лише
11.04.2014 року - через майже шість років.

Вище наведена правова позиція знайшла
своє відображення у постанові судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 19 березня 2014 року у
справі з аналогічних правовідносин,
яка (у відповідності до ст. 360-7 ЦПК
України) є обов'язковою для всіх судів
України (а.с. 69-72).

Виходячи з вище наведеного, Банк (у
відповідності до вимог ст.ст. 10 і 60 ЦПК
України) мав би подати до суду докази
про строк дії картки, яка Банком була
видана відповідачу, однак Банк таких
доказів до суду не подав.

При цьому суд враховує наступне.

Платіжну картку відповідачу було
видано 15.04.2008 року (а.с. 6).

Останній платіж відповідачем було
здійснено 12.06.2008 року (а.с. 2).

З даним позовом Банк до суду звернувся
11.04.2014 року (а.с. 1), однак в порушення
вимог ст.ст. 10 і 60 ЦПК України будь-яких
доказів про те, що строк дії виданої
відповідачу платіжної картки
закінчився після 11.04.2011 року (в межах
трьохрічного строку позовної давності,
встановленого ст. 257 ЦК України), Банком
до суду подано не було.

По справі ухвалено заочне рішення - за
відсутності відповідача.

В доводах апеляційної скарги
відповідач (апелянт) звертає увагу суду
на те, що Банком пропущено строк
позовної давності (а.с. 53).

Банком взагалі не було наведено
будь-яких причин пропущення строку
позовної давності.

За вище наведених обставин колегія
суддів вважає, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено відповідачем в доводах
поданої ним апеляційної скарги, є
підставою для відмови у позові.

Відтак, оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового - про
відмову у задоволенні позовних вимог
Банку у повному обсязі у зв'язку зі
спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1-4,
314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Сихівського районного
суду міста Львова від 13 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити Публічному акціонерному
товариству «Акцент-Банк» у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3 у зв'язку зі
спливом позовної давності.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Суддя:

Судді: