АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Васалатій К.А.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 27 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання свідоцтва недійсним і
витребування майна з чужого
незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

24 грудня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, у
якому просила визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину на
квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4,
витребувати у ОСОБА_3 із користування
квартиру АДРЕСА_1 та передати її у
власність ОСОБА_2

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 11
травня 2005 року між нею та ОСОБА_5
укладено договір довічного утримання,
за умовами якого ОСОБА_5 передає їй у
власність належну йому квартиру
АДРЕСА_1, а вона зобов'язується його
довічно утримувати.ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
помер і його донька ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом про визнання
недійсним договору довічного
утримання, який було задоволено
рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 17 жовтня 2005 року. Після
перегляду справи Верховним Судом
України позову заяву ОСОБА_4 залишено
без розгляду. Під час судового розгляду
ОСОБА_4 продала квартиру ОСОБА_3

Заочним рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 27 листопада
2013 року позов ОСОБА_2 задоволено,
визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, видане
на ім'я ОСОБА_4, витребувано у ОСОБА_3 із
користування квартиру АДРЕСА_1 та
передано у власність ОСОБА_2

15 липня 2014 року ОСОБА_6 подала
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на неповне з'ясування
обставин у справі, неправильне
застосування норм матеріального права,
просила його скасувати в частині
витребування квартири АДРЕСА_1 із
користування ОСОБА_3 і передачі її у
власність ОСОБА_2 та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в цій
частині. В обґрунтування заявлених
вимог апелянт вказала, що суд першої
інстанції вирішив питання про її права
і обов'язки, так як 30 липня 2013 року вона
придбала у ОСОБА_7 спірну квартиру.
Апелянт зазначила, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення
належним чином не з'ясував кому на час
розгляду справи належить спірна
квартира, так як 18 травня 2013 року ОСОБА_3
продала її ОСОБА_7, який у свою чергу
відчужив її їй. Зазначене, на думку
апелянта, призвело до того, що судом
першої інстанції було витребувано
майно в особи, якій воно не належить.
Додатково апелянт вказала, що
передання належної їй квартири у
власність ОСОБА_2 порушує її право
власності.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримала і просила її
задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник за
довіреністю - ОСОБА_8 апеляційну скаргу
просили відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 11.05.2005 р. позивач ОСОБА_2
та ОСОБА_5 уклали договір довічного
утримання. Згідно умов цього договору
ОСОБА_5 повинен був передати у
власність ОСОБА_2 належну йому на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_1,
а ОСОБА_2 зобов'язалась його довічно
утримувати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, його донька
ОСОБА_4 з метою успадкування
батьківської квартири, звернулась до
Оболонського районного суду м. Києва із
позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору довічного
утримання. Рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 17 жовтня 2005
року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 було
задоволено та визнано недійсним
договір довічного утримання (а.с. 8,9)

Ухвалою колегії суддів Верховного суду
України від 21 березня 2012 року рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 17 жовтня 2005 року, ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 24
березня 2008 року, ухвалу судді
Верховного суду України від 22 квітня 2008
року встановила неправильність рішень
суддів, які визнали недійсним договір
довічного утримання скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В процесі розгляду справи ОСОБА_4
продала квартиру ОСОБА_3

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 26 вересня 2012 року позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору довічного
утримання було залишено без розгляду
(а.с. 17).

Задовольняючи позов в частині
витребування майна з чужого
незаконного володіння суд першої
інстанції керувався ч. 3 ст. 388 ЦК
України та виходив з того, що ОСОБА_2 як
власник спірної квартири вправі
витребувати цю квартиру від
добросовісного набувача ОСОБА_3, так як
зазначене майно вибуло з володіння не
по її волі.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно до положень ст.ст. 57, 61 ЦПК
України суд бере до уваги будь-які
докази з точку зору їх допустимості і
належності та відповідно до ст. 10 ЦПК
України має сприяти учасникам судового
засідання у всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених
цим Кодексом.

За змістом п. 6 ч. 3 ст. 295, ч. 2 ст. 303 та п. 1
ч. 1 ст. 309 ЦПК апеляційний суд може
встановлювати нові обставини, якщо їх
наявність підтверджується новими
доказами, що мають значення для справи
(з урахуванням положень про належність
і допустимість доказів), які особа не
мала можливості подати до суду першої
інстанції з поважних причин, доведених
нею, або які неправомірно не були цим
судом прийняті та досліджені, або
доказами, які судом першої інстанції
досліджувались із порушенням
установленого порядку.

Відповідно до п. 14 постанови № 12
Пленуму Верховного Суду України від 24
жовтня 2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» вирішуючи
питання щодо дослідження доказів, які
без поважних причин не подавалися до
суду першої інстанції, апеляційний суд
повинен врахувати як вимоги частини
третьої статті 27 ЦПК України щодо
зобов'язання особи, яка бере участь у
справі, добросовісно здійснювати свої
права та виконувати процесуальні
обов'язки, так і виключне значення цих
доказів для правильного вирішення
справи.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 18 травня 2014 року між
ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець)
був укладений договір купівлі-продажу
квартири, відповідно до якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти у власність
квартиру АДРЕСА_1.

30 липня 2013 року між ОСОБА_7 (продавець) і
ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір
купівлі-продажу квартири, за умовами
якого продавець передає у власність, а
покупець приймає у власність і сплачує
на викладених нижче умовах за квартиру
АДРЕСА_1. Того ж дня відомості про
набуття ОСОБА_1 права власності на
вказану квартиру були внесені до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Таким чином, на момент ухвалення судом
першої інстанції рішення, що
оскаржується, спірна квартира належала
на праві власності ОСОБА_1, яка не брала
участі у справі.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику у справах
про захист права власності та інших
речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним і в якої майно фактично
знаходиться та є індивідуально
визначеним. Позов про витребування
майна, пред'явлений до особи, у
незаконному володінні якої це майно
знаходилось, але на момент розгляду
справи в суді у неї відсутнє, не може
бути задоволений.

Якщо під час судового розгляду за
позовом про витребування майна із
чужого незаконного володіння спірне
майно було передано відповідачем іншій
особі в тимчасове користування, суд
відповідно до статті 33 ЦПК за
клопотанням позивача залучає цю особу
як співвідповідача.

У разі якщо під час судового розгляду
за позовом про витребування майна із
чужого незаконного володіння спірне
майно було відчужено відповідачем
іншій особі та передано їй у володіння,
суд відповідно до статті 33 ЦПК за
клопотанням позивача замінює
первісного відповідача належним
відповідачем або залучає до участі у
справі цю особу як співвідповідача. При
цьому відчужувач залучається до участі
у справі як третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідача (статті 35, 36 ЦПК).

Отже, на момент ухвалення рішення суду,
що оскаржується, ОСОБА_3 не була
власником спірної квартири, а
відчужила її ОСОБА_7, який у свою чергу
відчужив спірну квартиру ОСОБА_6

Суд першої інстанції зазначені
обставини не з'ясував, всупереч вимогам
ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України не сприяв
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, зокрема не залучив до
участі у справі ОСОБА_1 як відповідача.
Суд апеляційної інстанції у свою чергу
не має процесуальної можливості
усунути вищевказані недоліки, допущені
місцевим судом.

Колегія суддів вважає, що повернувши
ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_1 суд першої інстанції порушив
право власності ОСОБА_1 на вказану
квартиру.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що заочне
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 27 листопада 2013 року слід
скасувати в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
витребування майна та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції не оскаржувалося, а тому
судом апеляційної інстанції не
перевірялося.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 27 листопада 2013 року в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 про витребування у ОСОБА_3
квартири АДРЕСА_1 та передання її у
власність ОСОБА_2 - скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні вказаних
позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді