Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4221/14
Головуючий у 1 інстанції Пономаренко
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4
на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 07 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, який в процесі розгляду
справи уточнила, до ОСОБА_4 про
стягнення боргу.

В обґрунтування своїх вимог в
позовній заяві зазначала, що з 25 квітня
2012 по 08 червня 2012 року вона передала у
борг ОСОБА_4 10 000 грн. шляхом зняття
грошей з рахунку за належною позивачці
кредитною карткою «Юні-Кредит» Банк, 10
листопада 2013 року ОСОБА_4 таким самим
чином надала у борг відповідачці 20500
грн. з рахунку кредитної картки КБ
«Приватбанк», в січні 2013 року
відповідачка взяла у неї у борг 2400 грн.У
квітні 2013 року ОСОБА_4 взяла у борг 600
євро ,які у гривневому еквіваленті
дорівнюють 9840 грн, які зобов'язалась
повернути до 01 липня 2013 року, проте
взяті на себе зобов'язання не виконала.

На підставі викладеного ОСОБА_3
просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її
користь суму боргу за договором позики
: 32400гр. та 9840 гр.(600 євро), що остаточно
дорівнює 42240 грн. та судові витрати.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 07 серпня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
суму позики в розмірі 12240 грн.

В іншій частині позовних вимог у
задоволенні відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог в розмірі 182
грн. 92 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неналежну оцінку
суду доказам , просить скасувати
рішення суду в частині відмови в
задоволенні позову в стягненні суми
боргу в сумі 30500 грн. та ухвалити в цій
частині рішення про задоволення
позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неналежну оцінку
доказам ,просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги ОСОБА_3,ОСОБА_4підлягають
відхиленню за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно до вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно до вимог ч1,ч2 ст. 1047 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив із того,що правовідносини між
сторонами за договором позики і
наявність боргу за цим договором
доведені лише в частині вимог про
стягнення боргу у 2400гр. і 9840 гр.,на
підтвердження чого позивачкою надана
розписка,що написана власноручно
відповідачкою, а в іншій частині
позивачкою не доведено,що між
сторонами склались правовідносини з
договору позики, за яким відповідачка
зобов»язана повернути отримані нею
гроші.

Судова колегія вважає,що такі
висновки суду відповідають
встановленим обставинам справи і
здобутим доказам.

Як на доказ своїх позовних вимог
позивачка посилається на розписку
відповідачки ,оригінал якої наданий
судовій колегії, у якій відповідачка
підтверджує отримання нею у борг
грошей від ОСОБА_5 в сумі 32400гр. та 600
євро, та неповернення боргу у
встановлений строк.

Між тим із наданої розписки
ОСОБА_6 видно,що за банківською карткою
«Юніт Кредит банк»,що належить ОСОБА_3
, у липні 2012року вона для своїх потреб
взяла 10 000гр.. У жовтні 2012р. для своїх
потреб зняла з картки ОСОБА_3
ПАТ»Приватбанк» 20 00гр.При цьому у
розписці ОСОБА_6 зазначила,що кредит
погашала ОСОБА_3,проте обумовлено було
погашення кредиту нею.Будь-яких
зобов»язань про отримання зазачеих сум
у борг від ОСОБА_3 розписка не містить.

Таким чином із змісту розписки в
цій частині вбачається,що
відповідачкою ОСОБА_6 гроші в сумі 10
000гр і 20 000гр. отримані з рахунків
позивачки ОСОБА_3 не у борг на підставі
договору позики,а на інших підставах,
які знаходяться за межами спору про
стягнення боргу за договором позики.

Позивачкою не надано суду доказів
щодо домовленості між сторонами про
отримання у борг зазначених сум,
зобов»язання їх повернення ,строки
повернення та інші умови,притаманні
договору позики, тому суд правильно
зазначив у рішенні про те,що дані
правовідносини між сторонами не
відносяться до правовідносин з
позики,а тому підстав для задоволення
позову в цій частині немає.

Разом із тим, виходячи із змісту
розписки про те,що 11.01.2013року
відповідачка взяла у борг у ОСОБА_3
2400гр., а у квітні 2013року-600 євро(9840гр.за
курсом, станом на час звернення до суду)
строком на один тиждень, проте гроші не
повернула,суд першої інстанції
правильно стягнув з неї суму боргу
12240гр.00коп.в межах заявленого позову.

Судом повно і всебічно з»ясовані
обставини,що мають значення для справи,
висновки відповідають цим обставинам і
набутим у справі доказам,характер
правовідносин між сторонами
визначений правильно,норми
матеріального і процесуального права
не порушені, застосовані вірно,
постановлено законне і обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те,що висновок суду про відсутність
договору позики між сторонами в сумі
30500гр. суперечить обставинам справи ,є
неспроможними і не підтверджуються
здобутими у справі доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про
те,що розписка написана нею під
психологічним тиском позивачки і її
знайомих, не підтверджена доказами і
спростовується постановою слідчого
СВ Мелітопольського МВ ГУМВС України в
Запорізькій області від 26.10.2013р. про
закриття кримінального провадження
(а.с.40-42),із якої вбачається написання
розписки добровільно і відсутність
факту примушування ОСОБА_4 до
виконання цивільно-правових
зобов»язань.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 07 серпня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: