Справа № 739/1869/14-ц
Номер провадження 2/739/432/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року
м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області в сладі:

головуючої -
судді Кочура О.О.,

при секретарі - Худорба Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новгород-Сіверський
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Кіровської сільської ради,
Новгород-Сіверського району,
Чернігівської області про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до
Кіровської сільської ради,
Новгород-Сіверського району,
Чернігівської області про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, а саме позивач
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
батько позивача ОСОБА_3. Після смерті
останнього відкрилася спадщина до
складу якої входить житловий будинок
розташований за адресою АДРЕСА_1. Право
власності на цей будинок зареєстроване
КП "Новгород-Сіверське МБТІ" за ОСОБА_4
згідно договору купівлі-продажу № Н-С -
11 від 29.07.1999 р. Позивач звернулася із
заявою про прийняття спадщини
приватного нотаріуса
Новгород-Сіверського районного
нотаріального округу Чернігівської
області. Але коли позивач хотіла
отримати свідоцтво про право на
спадщину, нотаріус надала роз'яснення,
що видати свідоцтво про право на
спадщину вона не може, через те. що
зазначений договір не може бути
прийнятий нотаріусом в якості
правовстановлюючого документа,
оскільки сторонами договору не
додержано вимог ст.227 ЦК УРСР чинного на
час укладення договору, в частині його
нотаріального посвідчення. За життя
батько позивача, після реєстрації
договору на біржі, провів державну
реєстрацію права власності у
Новгород-Сіверському МБТІ. Незважаючи
на те, що договір був недійсним, ОСОБА_4,
відкрито, добросовісно та безперервно
володів та проживав у будинку з 1999 р. За
цей період неодноразово проводився
його ремонт. Про будь які спори, що
могли - виникати з приводу володіння
майном позивачу не відомо. У
продовження обґрунтування своїх
позовних вимог позивач ОСОБА_1,
зазначає, що після смерті батька вона
фактично одноособово володію будинком,
підтримує його у належному для
проживання стані та являється одним
спадкоємцем. Особи які зареєстровані
будинку (згідно довідки Кіровської
сільради від 15.10.2014 р. № 557) -син
позивача,- ОСОБА_5, його колишня дружина
ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_7 у будинку не
проживають. Участі у витратах
пов'язаних із утриманням будинку вони
не несуть. Батько позивача за життя
добросовісно, відкрито та безперервно
володів житловим будинком по АДРЕСА_1 з
29.07.1999 р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 і
вже після його смерті позивач володіє
цим будинком, відкрито та добросовісно.

У завершення обґрунтування своїх
позовних вимог позивач викладає, що
вважає, що право на визнання права
власності на житловий будинок за
набувальною давністю, яке належало її
батькові за життя, перейшло до неї як до
спадкоємця.

До судового засідання позивач не
з'явилася, але надала суду письмову
заяву, в якій зазначила, що позов
підтримує, просила розгляд справи
провести без її участі.

Представник відповідача Кіровської
сільської ради, Новгород-Сіверського
району, Чернігівської області в судове
засідання не з'явився, але надав суду
письмову заяву, в якій позов визнав
повністю, просив розгляд справи
провести без його участі.

Вислухавши пояснення позивача та
дослідивши і оцінивши письмові докази,
наявні у матеріалах справи, Суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача
ОСОБА_3. Після смерті останнього
відкрилася спадщина до складу якої
входить житловий будинок розташований
за адресою АДРЕСА_1. Право власності на
цей будинок зареєстроване КП
"Новгород-Сіверське МБТІ" за ОСОБА_4
згідно договору купівлі-продажу №Н-С- 11
від 29.07.1999 р. Позивач звернулася із
заявою про прийняття спадщини
приватного нотаріуса
Новгород-Сіверського районного
нотаріального округу Чернігівської
області. Але коли позивач хотіла
отримати свідоцтво про право на
спадщину, нотаріус надала роз'яснення,
що видати свідоцтво про право на
спадщину вона не може, через те, що
зазначений договір не може бути
прийнятий нотаріусом в якості
правовстановлюючого документа,
оскільки сторонами договору не
додержано вимог ст.227 ЦК УРСР чинного на
час укладення договору, в частині його
нотаріального посвідчення. За життя
батько позивача, після реєстрації
договору на біржі, провів державну
реєстрацію права власності у
Новгород-Сіверському МБТІ. Незважаючи
на те, що договір був недійсним, ОСОБА_4,
відкрито, добросовісно та безперервно
володів та проживав у будинку з 1999 р. За
цей період неодноразово проводився
його ремонт. Про будь які спори, що
могли - виникати з приводу володіння
майном позивачу не відомо. Після смерті
батька, позивач фактично одноособово
володіє будинком, підтримує його у
належному для проживання стані та
являється одним спадкоємцем. Особи які
зареєстровані будинку (згідно довідки
Кіровської сільради від 15.10.2014 р. № 557) -
син позивача,- ОСОБА_5, його колишня
дружина ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_7 у
будинку не проживають. Участі у
витратах пов'язаних із утриманням
будинку вони не несуть. Батько позивача
за життя добросовісно, відкрито та
безперервно володів житловим будинком
по АДРЕСА_1 з 29.07.1999 р. по день смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 і вже після його смерті
позивач володіє цим будинком, відкрито
та добросовісно.

Згідно відомостей довідки приватного
нотаріуса Новгород-Сіверського
районного нотаріального округу, 14.10.2014
року за заявою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, до
майна ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
заведена спадкова справа №186/2014.
Свідоцтво про право на спадщину не
видавалось.

Згідно ч.2 ст.344 ЦК України особа, яка
заявляє про давність володіння, може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Згідно ч.4 ст.344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

Згідно пункту 8 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України правила статті 344
Цивільного кодексу України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим кодексом.

Відповідно до статті 344 Цивільного
Кодексу України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно. Особа, яка заявляє про
давність володіння, може приєднати до
часу свого володіння увесь час,
протягом якого цим майном володіла
особа чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Будь яких інших доказів на
спростування доводів позивача суду
сторонами надано не було.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись п.
8 Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, ст.ст. 325, 328,
344 Цивільного кодексу України ст. ст. 11,
60, 174, 197 ч.2, 209, 213-215, ЦПК України Суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), право
приватної власності за набувальною
давністю на будинок за надвірними
будівлями, які розташовані, за адресою:
АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з отримання копії
цього рішення.

Головуюча:
О.О.Кочура