Ухвала

17 листопада 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик
С.П.,суддів:Парінової І.К.,Коротуна В.М.,
Попович О.В.,Ступак О.В., розглянувши в
судовому засіданні заяву ОСОБА_6 про
перегляд у зв'язку з неоднаковим
застосуванням судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 серпня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про поділ майна та за зустрічним
позовом третьої особи - ОСОБА_8 до
ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із указаним позовом до ОСОБА_9 та
враховуючи уточнення позовних вимог
просив стягнути з останньої на свою
користь грошову компенсацію 1/2 частини
вартості автомобіля Чері Амулет,
державний номерний знак НОМЕР_1 у
розмірі 43676,82 грн та вартості двох
телевізорів у розмірі 7000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що у
період сумісного проживання та за
період шлюбу з відповідачкою ними, за
кредитним договором, укладеним 24
квітня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк»
та ОСОБА_7 було придбано
вищезазначений автомобіль вартістю
10692,00 доларів США, а також у період шлюбу
були придбані два телевізори, які за
шлюбним договором від 27 жовтня 2011 року
були виділені йому, однак залишилися у
користуванні ОСОБА_7

Ухвалою Іллічівського міського суду
Одеської області від 14 березня 2013 року
до участі у справі у якості третьої
особи була залучена ОСОБА_8, яка у
квітні 2013 року звернулася до суду із
вищевказаним позовом до ОСОБА_11, в
обґрунтування якого зазначила, що 08
серпня 2011 року останній продав
земельну ділянку, яка є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
та на підставі частини 2 статті 61
Сімейного кодексу України просила
визнати за ОСОБА_7 право власності на 60 %
від суми доходу, отриманого ОСОБА_6 від
продажу земельної ділянки та стягнути
з нього на користь ОСОБА_7 69600,00 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 13 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
12 травня 2014 року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_8
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 12 травня 2014 року додаткове
рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 11 березня
2014 року скасовано та ухвалено нове,
яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7 судові витрати на правову
допомогу в розмірі 3824,60 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 серпня 2014 року
залишено без змін рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 13 лютого 2014 року, ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
12 травня 2014 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
12 травня 2014 року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6 про перегляд у зв'язку з
неоднаковим застосуванням судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 серпня 2014 року
з підстав неоднакового, на думку
заявника, застосування статей 61-75 СК
України, статей 321 та 358 ЦК України та
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах».

Як приклад неоднакового застосування
норм матеріального права заявник
посилається на постанову Верховного
Суду України від 19 червня 2013 року в
справі про поділ спільного майна
подружжя, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 серпня 2014 року в справі про
поділ майна подружжя, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 листопада 2013 року в справі
про стягнення частини вартості
спільного набутого за час шлюбу майна,
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 березня 2012
року в справі про стягнення коштів за
договором банківського вкладу та
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог
вищевказаної норми є підставами для
перегляду судових рішень, а в доданих
судових рішеннях підстава, предмет
позову й фактичні обставини є різними,
відтак, правовідносини не є подібними,
то у допуску справи до провадження слід
відмовити.

Керуючись статтею 355 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про поділ майна та за зустрічним
позовом третьої особи - ОСОБА_8 до
ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів,
за заявою ОСОБА_6 про перегляд у зв'язку
з неоднаковим застосуванням судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 серпня 2014
року, до провадження відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. ШтеликСудді:І.К.
Парінова В.М. Коротун О.В. Попович О.В.
Ступак