У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
дочірнього підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «Лікво» нафтогазової
промисловості «Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Харківської області від 27
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що з 20 квітня 2004 року
перебував у трудових відносинах з
відповідачем. Наказом № 72-п від 26
червня 2012 року його звільнено з
займаної посади на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку зі скороченням
штату працівників. Рішенням суду, що
набрало законної сили, встановлено, що
позивачу не була нарахована та
виплачена додаткова допомога,
передбачена при звільненні у зв'язку зі
скороченням штату працівників та
зобов'язано підприємство виплатити
таку допомогу. Посилаючись на те, що
фактично відповідач здійснив повний
розрахунок при звільненні лише 5 липня
2013 року, просив стягнути з відповідача
на його користь середній заробіток за
час затримки розрахунку у сумі
51 541 грн 35 коп.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 5 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 27 березня
2014 року рішення районного суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено частково.

Стягнуто з дочірнього підприємства
«Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба «Лікво»
нафтогазової промисловості
«Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» на користь ОСОБА_4
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні у сумі
10 000 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити у повному обсязі,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судоми норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За змістом п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
24 грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» у разі часткового
задоволення позовних вимог працівника
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
суд визначає розмір такого
відшкодування з урахуванням розміру
спірної суми, на яку працівник мав
право, частки, яку вона становила у
заявлених вимогах, істотності цієї
частки порівняно із середнім
заробітком та інших конкретних
обставин справи.

Тобто застосування принципу
співмірності при визначенні розміру
відшкодування працівникові середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні є правом суду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову,
апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню,
оскільки додаткову допомогу,
передбачену колективним договором,
позивачу було виплачено несвоєчасно.
Застосувавши принцип співмірності, суд
стягнув з роботодавця середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 10 000 грн.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження апеляційного
суду та додаткового правового аналізу
не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні
апеляційним судом були дотримані норми
матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного
суду, обґрунтовано викладеного в
мотивувальній частині оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 27 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко