Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Маляренка А.В., Писаної Т.О.,Нагорняка
В.А., Юровської Г.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
ОСОБА_9, третя особа -
житлово-комунальне підприємство № 1,
про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 27 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 08 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7
звернулись до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 28 та 31
жовтня 2006 року належна їм на праві
приватної власності квартира АДРЕСА_1
була залита водою, що протекла з
квартири № 32 за цією ж адресою, яка
знаходиться поверхом вище і належить
відповідачам. Затоплення сталося з
вини відповідачів у зв'язку з
незакільцюванням ними труби стояка
опалення.

У результаті затоплення квартири
позивачам була завдана матеріальна
шкода у розмірі 12 051 грн кожному та
моральна шкода у розмірі 850 грн кожному,
яку позивачі просять стягнути
солідарно з відповідачів, оскільки у
добровільному порядку відшкодовувати
цю шкоду вони відмовились.

Рішенням Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 27
травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 08 липня 2014 року, позов
задоволено.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_8 та ОСОБА_9
на користь ОСОБА_6 12 051 грн на
відшкодування матеріальної шкоди і 850
грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_8 та ОСОБА_9
на користь ОСОБА_7 12 051 грн на
відшкодування матеріальної шкоди і 850
грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просять вказані судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає відхиленню на таких
підставах.

Судами встановлено, що позивачам на
праві власності належить квартира
АДРЕСА_1. У цій квартирі позивачі
зареєстровані та проживають.

Квартира АДРЕСА_2 належить відповідачу
ОСОБА_8, а відповідач ОСОБА_9
зареєстрована у цій квартирі, в якій
відповідачі також проживають.

03 листопада 2006 року комісією в складі
голови ЖРЕП, власника квартири № 29,
користувача квартири № 32, сусідів з
квартир № 30, № 31 і № 35 складено та
підписано акт оцінки пошкодженого
майна мешканців квартири після
затоплення користувачем квартири № 32,
що відбулося 28 і 31 жовтня 2006 року.
Відповідно до складеного акта
матеріальна шкода, завдана власникам
квартири АДРЕСА_1, склала 4022 грн.

За результатами проведеного
позивачами ремонту квартири було
складено зведений кошторисний
розрахунок вартості будівництва
від 10 листопада 2006 року, згідно з
яким вартість ремонту квартири після
затоплення склала 20 080 грн.

Актом-приписом на пристрій автономного
опалення квартири АДРЕСА_2 від 17 липня
2006 року було попереджено власника
ОСОБА_10 про необхідність запросити
представника Харківського обласного
комунального підприємства «Дирекція
розвитку інфраструктури території»
(далі - ХОКП «ДРІТ») після закінчення
монтажних робіт систем газопостачання,
у присутності якого потрібно було
перевірити міцність та щільність
трубопроводів.

24 липня 2006 року представником установи
теплопостачання було складено акт № 3
про відключення квартири від системи
центрального опалення. Згідно з цим
актом квартиру АДРЕСА_2 було відключено
від системи центрального опалення за
винятком сушарки для рушників. Цього ж
дня відповідачі склали договір на
виконання робот по відключенню
опалювальних пристроїв від системи
центрального опалення. Умови договору
виконані у повному обсязі.

20 квітня 2007 року у ході обстеження
квартири за фактом затоплення,
комісією в складі представників ХОКП
«ДРІТ» та головного інспектора
теплопостачання було встановлено, що
демонтаж системи опалення в квартирі
відповідачів було здійснено без
представників ХОКП «ДРІТ» та
представників ЖКП № 1.

23 січня 2013 року рішенням апеляційного
суду Харківської області було
скасовано заочне рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 30 липня 2012 року та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до ХОКП «ДРІТ», третя
особа - ЖКП № 1, про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
завданої у зв'язку із затопленням
квартири, було відмовлено.

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ постановила ухвалу, якою було
відмовлено у задоволенні касаційної
скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а оскаржуване
рішення Апеляційного суду Харківської
області від 23 січня 2013 року було
залишено без змін.

Заперечуючи проти позову, відповідачі
заявили про пропуск позивачами строку
позовної давності та у заяві від 21
травня 2014 року просили застосувати
наслідки такого пропуску та відмовити
у задоволенні позову (а. с. 116).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

З наданих сторонами у справі доказів,
які також були визнані апеляційним
судом Харківської області та сторонами
під час судового розгляду та ухвалення
рішення у справі, вбачається, що 28
жовтня 2006 року належна позивачам
квартира була залита водою. Саме з цієї
дати почався перебіг позовної
давності.

Згідно зі ст. 264 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Норма ч. 2 ст. 264 ЦК України визначає
підставою для переривання перебігу
позовної давності пред'явлення позову
до одного із кількох боржників. Дія
норми в цій частині розповсюджується
на випадки субсидіарної
відповідальності осіб та на випадки, у
яких виконання певного зобов'язання
покладено одночасно на декількох осіб
(ст. 619 ЦК України).

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 23 січня 2013 року
(у справі № 2023/3743/12) встановлено, що вини
ХОКП «ДРІТ» у заподіянні позивачам
шкоди внаслідок залиття належної їм
квартири немає, у зв'язку з чим ХОКП
«ДРІТ» взагалі не визнаний боржником
позивача, а відповідачі несуть
самостійну, а не субсидіарну
відповідальність.

З цих підстав колегія суддів вважає, що
до даних правовідносин не можна
застосовувати положення ст. 264 ЦК
України, оскільки позивач, пред'явивши
позов до неналежного відповідача ХОКП
«ДРІТ» про відшкодування завданої
позивачеві матеріальної та моральної
шкоди, не перервав перебіг строку
позовної давності щодо вимог до
відповідачів, так як останні не несуть
субсидіарної з ХОКП «ДРІТ»
відповідальності та не були будь-яким
чином залученими до справи №2023/3743/12 чи
повідомленими про судове слухання в
суді цієї справи.

Отже суди неправильно застосували
положення ст. 264 ЦК України до спірних
правовідносин, посилаючись лише на
наявність рішення апеляційного суду
Харківської області від 23 січня 2013 року
в справі № 2023/3743/12.

При цьому колегія суддів вважає, що
суди, встановивши поважність причин
пропуску строку, дійшли обґрунтованого
висновку, що порушені права позивачів
згідно з положеннями ч. 5 ст. 267 ЦК
України підлягають захисту.

Посилання скаржників на обставини,
встановлені заочним рішенням
Куп'янського міськрайонного суду
Харківської області від 30 грудня 2011
року, яким було задоволено позовні
вимоги ОСОБА_8 та стягнуто на його
користь з ХОКП «ДРІТ» 9557 грн
матеріальної шкоди, якими встановлено
вину комунального підприємства, не
заслуговують на увагу, оскільки
встановлені цим рішенням обставини
стосуються шкоди, завданої ОСОБА_8, та
не спростовують їх вини в затопленні
квартири позивачів. При цьому, суди при
ухваленні оскаржуваних судових рішень,
оцінивши всі наявні у справі належні і
допустимі докази на підтвердження
неправомірних дій, внаслідок яких
позивачам завдано шкоду, та
перевіривши обґрунтованість
розрахунку, дійшли висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що задовольняючи позов,
суди правильно визначилися з
характером спірних правовідносин та
нормами матеріального права, які
підлягають застосуванню, у результаті
чого ухвалили законні і обґрунтовані
судові рішення, які відповідають
вимогам матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для їх скасування немає.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 і ОСОБА_9
відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 27
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 08
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. СитнікСудді:
А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Г.В. Юровська