У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Олійник А.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Полтавської
області від 30 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
зазначеною позовною заявою,
посилаючись на те, що 19 травня 2006 року
між ним та відповідачем укладено
договір про надання банківських послуг
(далі - кредитний договір), який
складався із заяви ОСОБА_6, Умов і
правил надання банківських послуг та
Тарифів банку.

За умовами цього договору ПАТ КБ
«ПриватБанк» надало ОСОБА_6 на платіжну
картку грошові кошти у вигляді
кредитного ліміту, сума якого
визначена у 5 000 грн, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 відсотків на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 своїх
зобов'язань за кредитним договором
станом на 31 липня 2013 року виникла
заборгованість у сумі 25 108 грн 38 коп., з
яких: 5 992 грн 42 коп. - заборгованість за
кредитом; 17 444 грн 13 коп. -
заборгованість за відсотками за
користування кредитом; 500 грн - штраф
(фіксована частина); 1 171 грн 83 коп. -
штраф (процентна складова).

Посилаючись на те, що відповідач і далі
продовжує ухилятися від виконання
зобов'язань за кредитним договором від
19 травня 2006 року, позивач просив
стягнути з ОСОБА_6 на його користь
заборгованість у сумі 25 108 грн 38 коп.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 27 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 30 січня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 14 663 грн 78 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня 2014 року
у відкритті касаційного провадження у
справі за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Полтавської
області від 30 січня 2014 року відмовлено
з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

Постановою Верховного Суду України від
17 вересня 2014 року № 6-95цс14
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня 2014 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування оскаржуваного
рішення суду апеляційної інстанції із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального й процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 19 травня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6
укладено кредитний договір, який
складався із заяви останньої, Умов і
правил надання банківських послуг та
Тарифів банку.

За цим договором ПАТ КБ «ПриватБанк»
надало відповідачу на платіжну картку
грошові кошти у вигляді кредитного
ліміту, сума якого визначена у 5 000 грн,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36 відсотків на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом із кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Згідно зі змістом заяви клієнта від 19
травня 2006 року та пункту 2

розділу І Умов і правил надання
банківських послуг строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії картки. При цьому кредитним лімітом
(кредитом, кредитною лінією) є розмір
грошових коштів, наданих банком
клієнту на строк, визначений у
договорі, на умовах платності та
зворотності (повернення). Порядок
погашення заборгованості визначено
щомісячними платежами в розмірі 7 % від
суми заборгованості.

Відповідно до пункту 3.1.1 розділу ІІ
Умов і правил надання банківських
послуг строк дії картки вказано з її
лицьового боку (місяць і рік). Картка
дійсна до останнього календарного дня
зазначеного місяця.

За змістом пункту 5.3 розділу ІІ Умов і
правил надання банківських послуг за
платіжними картками з установленим
мінімальним обов'язковим платежем
строки і порядок погашення кредиту
(кредитний ліміт, кредитна лінія)
визначено в Пам'ятці клієнта, яка є
невід'ємною частиною договору.

З 28 листопада 2008 року ОСОБА_6 припинила
сплату коштів із погашення кредиту, а в
травні 2009 року строк дії картки
закінчився, відповідач нову картку не
отримував.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовною заявою
про захист свого порушеного права у
вересні 2013 року.

Відповідач заявив про застосування
позовної давності (а. с. 22-24).

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що перебіг трирічного строку
позовної давності стосовно щомісячних
платежів починається після несплати
чергового платежу, вважаючи, що в цьому
разі моментом виникнення
заборгованості є день здійснення
відповідачем останнього платежу 28
листопада 2008 року; дія кредитного
договору на час подання банком
позовної заяви не закінчилася, тому
вимоги про стягнення заборгованості за
кредитним договором підлягають
частковому задоволенню в межах строку
позовної давності, тобто за період з 5
вересня 2010 року до 05 вересня 2013 року -
дня звернення позивача до суду з
позовної заявою.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки

стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, частина друга статті
258 ЦК України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення в
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та відсотків за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Отже, згідно з умовами кредитного
договору та змістом зазначених
правових норм, за договором про надання
банківських послуг (при отриманні
позичальником кредиту у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку), яким установлено не
тільки щомісячні платежі погашення
кредиту, а й кінцевий строк повного
погашення кредиту, перебіг трирічного
строку позовної давності (стаття 257 ЦК
України) стосовно щомісячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі - не після закінчення
строку дії договору, а після закінчення
кінцевого строку повного погашення
кредиту (стаття 261 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції,
встановивши, що у травні 2009 року строк
дії картки закінчився, відповідач нову
картку не отримував, залишив поза
увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1,
5.4 Правил користування платіжною
карткою кредит надається з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки; строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONTH) (а. с. 10),
внаслідок чого питання початку
перебігу позовної давності та
застосування строку позовної давності
до позовних вимог про повернення
кредиту в повному обсязі відповідно до
ст. 256, ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою та
пред'явлення позову у вересні 2013 року,
не вирішив.

Виходячи з викладеного та враховуючи
допущені судом апеляційної інстанції
порушення норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи,
колегія суддів дійшла висновку, що в
силу ст. 338 ЦПК України рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345, 360-7 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 30 січня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С.
Олійник