Справа № 462/2110/11
Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/4906/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді- Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивача -
Ковальчук Л.О., представника
відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 16 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у
березні 2011 року звернувся з позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Заявами від 14 червня 2011 року, 6 липня 20112
року позовні вимоги збільшив та в
кінцевому просив стягнути солідарно з
відповідачів на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
№014/9723/82/43156 від 02.08.2006 року в сумі 13 088, 15
дол. США, що в еквіваленті станом на
04.07.2011 року згідно офіційного курсу НБУ
становить 104 345 грн. 28 коп. Вирішити
питання судових витрат.

Заочним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 16 грудня 2013
року позов задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 11
644, 79 дол. США, 74, 49 дол. США
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 1 368, 87 дол. США
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а всього 13 088,
15 дол. США заборгованості за кредитним
договором №014/9723/82/43156 від 2 серпня 2006
року. Вирішено питання судових витрат.

Заочне рішення, після залишення
ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 4 червня 2014 року без
задоволення заяви ОСОБА_3 про його
перегляд , в загальному порядку
оскаржив ОСОБА_3. Вважає рішення
незаконним та необґрунтованим, таким,
що не відповідає дійсним обставинам
справи, ухваленим з порушенням норм
процесуального права.

Просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволення ПАТ
«Райффайзен Банк» відмовити. Мотивує
тим, що із оскаржуваного рішення
неможливо встановити коли мало місце
порушення зобов'язання за кредитним
договором, коли відповідачі отримали
повідомлення банку про погашення
грошових зобов'язань, а відтак, коли
виникло у позивача право на звернення
до суду. Суд також не надав належної
правової оцінки строку дії договору
поруки, і як наслідок підставність
заявлення позову до поручителів.
Зазначені обставини унеможливлюють
перевірити за який період часу (строк)
позивачем обраховано заборгованість
по процентам за користування кредитом,
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором. У зв'язку з
його відсутністю, яка спричинена
неповідомленням про судове засідання,
був позбавлений можливості заявити
клопотання про призначення судової
бухгалтерської експертизи. Вважає, що
висновок експерта щодо правильності
нарахування розміру заборгованості
має істотне значення для правильного
вирішення справи.

При розгляді справи за апеляційною
скаргою представник апелянта доводи
такої підтримав.

Представник банку підтримав письмові
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких просить рішення суду першої
інстанції залишити без змін. Звертає
увагу на те, що в матеріалах справи
наявні розрахунки суми заборгованості
станом на відповідний період часу, про
що зазначено у розрахунку. Наявні дані
про рух коштів по кредитному договору.
З врахуванням умов цього договору,
убачається протермінування певних
платежів за договором. У
спростовування правильності
зарахування банком сум, котрі
вносились боржником, апелянт не надав
суду першої та апеляційної інстанції
будь-яких доказів. В тому числі не
вказав на такі в заяві про перегляд
заочного рішення, яке не оскаржено
боржником та іншим поручителем.
Голослівним є твердження апелянта про
відсутність у справі доказів про
досудові вимоги боржнику та
поручителям, оскільки докази про їх
направлення наявні у матеріалах
справи. Про зміну місця проживання
боржник банк не повідомляв, що
суперечить умовам Кредитного договору.
Сторонами Кредитного договору також
обумовлено строк позовної давності до
усіх вимог - три роки, що не заборонено
законом із врахуванням цього строку
заявлено вимоги до усіх відповідачів. З
даних про рух коштів по рахунку,
відкритому за умовами кредитного
договору однозначно можна визначити
дати внесення коштів боржником і
вбачається припинення боржником
внесення таких коштів з листопада 2008
року, тому з врахуванням невиконаної
боржником та поручителями досудової
вимоги, надісланої у березні 2009 року, в
межах строку, обумовленого договором
звернулися до суду з позовом.

Інші учасники в судове засідання не
з»явилися повторно, належно
повідомлені про розгляд справи за
апеляційною скаргою. Про причини
неявки не повідомили, тому колегія
суддів вважає можливим продовжувати
розгляд справи в їх відсутності, що
відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законим є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що 02
серпня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_6 укладеного кредитний
договір №014/9723/82/43156, за умовами якого
ОСОБА_6 надано кредит у сумі 20 000,00
доларів США строком на 120 місяців, з
кінцевим терміном погашення 01 серпня
2016 року зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12%
річних. Кошти позичальником отримано,
що підтверджується матеріалами справи
/а.с.23/.

Додатковою угодою № 014/9723/82/43156/1 від
02.10.2006 року п. 5.1 Кредитного договору
викладено у новій редакції, за змістом
якого позичальник повинен був
здійснювати безготівкові платежі або
готівкою в касу кредитора щомісячно,
до 15 числа кожного місяця, починаючи з
місяця, наступного за місяцем
отримання кредиту, часткове погашення
кредиту згідно з п. 1.3 цього договору та
остаточне погашення отриманого
кредиту до 1 серпня 2016 року на рахунок
зазначений у п. 4.1 Договору та в
аналогічний термін проводити сплату
відсотків/а.с. 13/

Додатковою угодою № 014/9723/82/43156/1 від 10
січня 2007 року п. 3.5 Кредитного договору
викладено в новій редакції за змістом
якого убачається , що у відповідності
із діючим законодавством України
забезпечення даного договору може
бути: договором іпотеки - квартири за
адресою АДРЕСА_1; договором майнової
поруки з ОСОБА_7 та ОСОБА_3/ а.с. 12/.

Додатковою угодою від 29 травня 2009 року
№1 до Кредитного договору боржнику на
період з 29 травня 2009 року до 29 травня 2010
року зменшено розмір щомісячного
платежу та змінено строк його сплати
відповідно до графіку повернення
кредиту згідно Додаткової
угоди/Кредитні канікули /а.с. 14-16/.

На забезпечення виконання кредитного
договору №014/9723/82/43156 від 02 серпня 2006
року між банком, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_3 10 січня 2007 року укладено
договір поруки №014/923/82/43156/2, відповідно
до якого поручителі взяли на себе
зобов'язання перед Кредитором
відповідати по зобов'язаннях Боржника
- ОСОБА_6, які виникають з умов
Кредитного договору №014/9723/82/43156 від
02.08.2006 року. За змістом п.2.1 сторони
договору визначили, що у випадку
невиконання Боржником взятих на себе
зобов»язань по кредитному
договору,поручитель несе солідарну
відповідальність перед Кредитором у
тому ж обсязі, що і боржник, включаючи
сплату основного боргу за кредитним
договором, нарахованих відсотків за
користування кредитом та неустойки.

З врахуванням вказаного договору
банком заявлено позовну вимогу про
солідарне стягнення суми боргу до
відповідачів, який обраховано згідно
заяви про збільшення позовних вимог
станом на 04.07.2011 року.

Згідно п. 5.5 кредитного договору
№014/9723/82/43156 від 02 серпня 2006 року
позичальник зобов'язаний достроково
здійснити повернення кредиту,
відсотків та інших платежів, що
визначені кредитним договором у разі
невиконання або неналежного виконання
позичальником умов кредитного
договору. Кошти мають бути повернуті
протягом 30 календарних днів з моменту
надіслання банком на адресу
позичальника відповідного листа -
повідомлення.

П. 3.1 Договору поруки передбачено, що
сторони договору встановлюють, що у
випадку невиконання або неналежного
виконання Боржником взятих на себе
зобов'язань по кредитному договору,
Поручитель і Боржник несуть солідарну
відповідальність перед Кредитором на
всю суму заборгованості, встановлену
на момент подання позовної вимоги, у
відповідності до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України.

Відповідно до п. 6.5 кредитного договору
№014/9723/82/43156 від 02 серпня 2006 року
кредитор має право достроково
стягувати заборгованість за кредитом,
нараховані відсотки за користування
кредитом та штрафні санкції, у випадках
невиконання позичальником умов
кредитного договору.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи
боржник ОСОБА_6 у встановлені договором
строки не виконує його умов, внаслідок
чого утворилась заборгованість, яка
станом на 4 липня 2011 року становить за
обрахунком банку 13088, 15 дол. США, з яких
11 644, 79 дол. США - заборгованості по
кредиту, 74,49 дол. США - заборгованості по
сплаті відсотків за користування
кредитом, 1368,87 дол. США - заборгованості
по пені за несплату кредиту та
відсотків.

Зазначений розрахунок
заборгованості за кредитним договором
апелянт не спростував.

Заявляючи клопотання про призначення
по справі судово-бухгалтерської
експертизи в том у числі для
встановлення суми заборгованості по
кредиту станом на 04.07.2011 року, не навів
мотивів, за яких не погоджується з
правильністю розрахунку. Мотивуючи
необхідністю володіння спеціальними
знаннями для визначення суми боргу - не
конкретизував в чому саме, на його
думку, полягає неправильність
нарахувань з врахуванням чіткого
обумовлення у договорі строків
внесення сум щомісячного платежу,
згідно з графіком, що долучено до
справи, порядку зарахування платежів
згідно умов Кредитного договору, не
навівши даних про допущення
неправильності розрахунку як в цілому
так і за будь-який вибірковий період, що
охоплюється спірним. Тому мотиви
апеляційної скарги про те, що суд без
належної перевірки врахував
розрахунок наданий банком є
спростованими.

Вирішуючи питання про солідарне
стягнення з відповідачів суми
заборгованості за кредитним договором,
суд обґрунтовано застосував ст. ст. 526,
527, 530, 1054 ЦК України. Навів у рішенні
мотиви, за яких дійшов висновку про
стягнення з відповідачів солідарно
суми заборгованості за кредитним
договором, оскільки матеріалами справи
встановлено факт виконання банком умов
договору та неналежне виконання його
умов відповідачами, як боржниками та
поручителями, а тому виникнення права у
банку вимоги дострокового погашення
тіла кредиту, відсотків та пені за
відповідний період за попереднім
скеруванням відповідачам досудової
вимоги про його погашення, а саме 25.01.2010
року ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,ОСОБА_9 з вимогою
дострокового погашення боргу до 24.02.2010
року /а.с. 19-22/.

Щодо мотивів апеляційної скарги про те,
що суд не встановив періоду часу з
якого боржником не виконувалось
зобов»язання по кредитному договору і
як наслідок право пред»явлення позову
до поручителів є спростованим
долученим до справи письмовими
доказами.

За даними розрахунку заборгованості по
кредиту, що на а.с. 59-60 ,66-67 - на час
звернення банку до суду з позовом, що
мало місце 29.03.2011 року - боржником
ОСОБА_6 . внесено платіж 13.07.2010 року в
подальшому в процесі розгляду справи
04.07.2011 року, що обумовило зменшення
суми нарахувань станом на 04.07.2011 року в
порівняні з боргом станом на 24.05.2011
року, на що звернув увагу представник
апелянта у клопотанні про призначення
експертизи, що в свою чергу свідчить
про те, що апелянтом просто не
враховано платіж в сумі 314 доларів США
від 23.06.2011 року. В ці ж дати боржником
здійснені платежі по відсоткам, у тому
числі 23.06.2011 року сплачено 1 315, 57
доларів США .

У відповідності до п. 10.4 Кредитного
договору сторони обумовили, що до
правовідносин пов»язаних в тому числі
з виконанням цього договору
застосовується загальний строк
позовної давності - у три роки. Таке
обумовлення строку сторонами договору
узгоджується з вимогами ст. 259 ЦК. Тому
банк вправі був заявити вимоги в тому
числі і до поручителів, як солідарних
боржників за умовами вказаного вище
договору поруки від 10 січня 2007 року.

Відповідно до ч.1 ст. 553 та ст. 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки, що має
місце в даному випадку.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки.

Отже, з моменту виникнення у кредитора -
ПАТ «Райффазен Банк Аваль» обов'язку
дострокового повернення кредиту та
сплати процентів такий обов'язок
виник і у поручителів ОСОБА_7, ОСОБА_3
При цьому колегія суддів звертає увагу
на те, що строк припинення поруки
встановлений у Договорі поруки.

Згідно п. 4.1 Договору поруки
встановлено, що порука припиняється,
якщо Кредитор в межах трирічного
терміну з дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до Поручителя (п.4 ст.
559 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що з
вимогами про дострокове виконання
грошових зобов'язань ПАТ «Райффазен
Банк Аваль» 25 січня 2010 року за №10-04/07-34
звертався до відповідачів, в тому числі
до апелянта.

Із змісту зазначеної вимоги
вбачається, що поручителю повідомлено
про те, що Позичальник припинив
належним чином виконувати свої
зобов'язання за Кредитним договором і
повідомлено останнього про
необхідність виконання грошового
зобов'язання до 24.02.2010 року. Однак такі
залишені без реагування.

Колегія суддів приходить до висновку,
що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
звернувся, в тому числі до поручителя,
29.03.2011 року, тобто в межах визначеного
сторонами п. 10.4 Кредитного договору та
п. 4.1. Договору поруки строку.

За таких обставин колегія суддів
дійшла вірного висновку про те, що
заборгованість за кредитним договором
підлягає стягненню на користь позивача
солідарно з позичальника та
поручителів.

Колегія суддів звертає увагу, що
Кредитний договір, додатки до нього та
договір поруки, про які вказано вище,
укладені з дотриманням вимог ст.1055ЦК
України. Сторони дійшли згоди щодо
всіх умов договору та витримана така
процедура при укладенні додаткових
угод.

Враховуючи вимоги чинного
законодавства про необхідність
обрахунку розміру пені у гривнах,
колегія суддів вважає за необхідне в
частині стягнення такої суми рішення
суду змінити. Крім того в рішенні
необхідно зазначити термін виникнення
заборгованості про стягнення якої
ухвалено судове рішення та
відповідним чином вирішити питання
стягнення з відповідачів судових
витрат, оскільки солідарне їх
стягнення не передбачено законом .

Оскаржуючи рішення суду в цілому
ОСОБА_3 не надав доказів уповноваження
на такі дії від імені інших
відповідачів, які не приєднались до
апеляційної скарги і рішення суду не
оскаржували.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає зміні в
означені частині, що в цілому не
спростовує необгрунтованість
апеляційної скарги.

Керуючись ст.303,304, п.3ч.1ч.1 ст.307, п.1ч.1 ст.
309, ч.2 ст. 314, ст.316, 317, ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 16 грудня 2013
року змінити.

Викласти резолютивну частину
рішення суду в наступній редакції.

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно ОСОБА_6,
ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» 11 644 ,79 / одинадцять тисяч
шістсот сорок чотири долари США 79
центів/ доларів США заборгованості за
кредитом, що еквівалентно 92 808 гривен 98
коп./ дев»яносто дві тисячі вісімсот
вісім гривен/; 74,49 /сімдесят чотири
долари США сорок дев»ять центів/
заборгованості про процентам за
користування кредитом, що еквівалентно
593 гривнам 69 коп. /п»ятсот дев»яносто
три гривни/ та 10 909 гривен 89 коп. пені за
несвоєчасне виконання зобов»язань за
Кредитним договором № 014/9723/82/43156 від 2
серпня 2006 року, що становить
заборгованість станом на 04.11. 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7
на користь Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
по 359 гривен 94 коп. з кожного судового
збору.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскарженим у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий

Судді