У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Хопти
С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавчого комітету
Іллічівської міської ради Одеської
області, треті особи: комунальне
підприємство Іллічівське бюро
технічної інвентаризації, Іллічівське
міське управління юстиції, про
визнання недійсним реєстраційного
посвідчення, визнання незаконним
рішення виконавчого комітету, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житлові будинки, визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, витребування
майна за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 21 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 14 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, посилаючись на те, що
ОСОБА_4 є спадкоємицею ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачем ОСОБА_5 було
оформлене право власності на спірні
будівлі на підставі рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 22 жовтня 2009 року, яке
скасовано рішенням апеляційного суду
Одеської області від 15 січня 2013 року.

11 березня 2013 року ОСОБА_5 продав спірні
будинки та споруди ОСОБА_6 Також
зазначила, що спірні будівлі належали
ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право
власності від 25 жовтня 1996 року,
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом від 25 жовтня 1996
року, а самочинні споруди були
збудовані за життя ОСОБА_7 на земельній
ділянці, наданій їй у приватну
власність за рішенням виконкому
Малодолинської сільської ради від 16
лютого 1998 року № 22, за кошти, належні
ОСОБА_7 Таким чином, просила суд визнати
недійсним реєстраційне посвідчення
від 9 листопада 2009 року, видане КП «Бюро
технічної інвентаризації», визнати
незаконним рішення виконавчого
комітету Іллічівської міської ради №737
від 29 листопада 2012 року, визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на житлові будинки, видане
комітетом Іллічівської міської ради 112
грудня 2012 року за №36698, визнати
недійсним договір купівлі-продажу від
11 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_6, а також визнати право
власності в порядку спадкування за
законом за ОСОБА_4 на житлові будинки,
господарські будівлі та споруди.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 21 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
14 травня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано недійсним
реєстраційне посвідчення від 9
листопада 2009 року, видане КП
«Бюро технічної інвентаризації» м.
Іллічівська за реєстровим номером 429
реєстрової книги №М6 сторінка №284.
Визнано незаконним та скасоване
рішення виконавчого комітету
Іллічівської міської ради Одеської
області №737 від 29 листопада 2012 року
«Про видачу ОСОБА_5 свідоцтва про право
власності на житлові будинки садибного
типу з прибудовами, господарчими
будівлями і спорудами за адресою:
АДРЕСА_1». Визнано недійсним свідоцтво
про право власності на житлові будинки,
видане 11 грудня 2012 року
виконавчим комітетом Іллічівської
міської ради за №36698. Визнаний
недійсним договір купівлі-продажу від
11 березня 2013 року, укладений
між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстровим номером 1104. Припинено
право власності ОСОБА_6 на житлові
будинки, господарчі будівлі та споруди.
Скасований у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно запис
про реєстрацію права власності за
ОСОБА_6 на житлові будинки, господарчі
будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1.
У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої та апеляційної
інстанції, на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що ОСОБА_5 не було
дотримано вимог ст. 658 ЦК України,
оскільки на час продажу спірних
будівель ОСОБА_6 він не був власником
спірних будівель і не мав законних
підстав розпоряджатися майном
померлої ОСОБА_7

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 21 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 14 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта