Ухвала

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Друга дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визначення частки у спільному майні,
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності на частину
будинку з господарськими будівлями і
спорудами у порядку спадкування за
законом та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Дніпропетровської
міської ради, третя особа - Друга
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності
на частину будинку з господарськими
будівлями і спорудами у порядку
спадкування за законом, за касаційною
скаргою Дніпропетровської міської
ради на рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 05 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 02 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що відповідно до
договору міни від 29 вересня 1995 року
право власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Однак у
договорі не визначено частку кожного
зі співвласників. Таким чином, за
договором міни кожний член родини
отримав право власності на ј частки
вказаного будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
помер. Після його смерті спадкоємцями
першої черги за законом були його
дружина ОСОБА_3, діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
які фактично прийняли спадщину по 1/12
частки будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_6 і єдиним спадкоємцем після його
смерті була ОСОБА_3, яка фактично
прийняла спадщину. Таким чином, ОСОБА_3
належить 5/12 частини спірного будинку
(1/4 за договором міни + 1/12 після смерті
ОСОБА_5 + 1/3 після смерті
ОСОБА_6). ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7,
після його смерті відкрилася спадщина
на 1/3 частки зазначеного житлового
будинку. Спадкоємцями після його
смерті були дружина ОСОБА_4 та мати
ОСОБА_3, в рівних частках, тобто по 1/6
частки.

За таких обставин ОСОБА_3 просила
визначити частку ОСОБА_5 у
спільному майні у розмірі 1/4 частки
указаного житлового будинку; визначити
свою частку у спільному майні у розмірі
1/4 частки цього житлового будинку;
визначити частку ОСОБА_6 у спільному
майні у розмірі 1/4 частки житлового
будинку; визначити частку ОСОБА_7 у
спільному майні у розмірі 1/4 частки
житлового будинку; встановити факт
прийняття ОСОБА_3 спадщини у вигляді 1/12
частки зазначеного житлового будинку
після смерті ОСОБА_5; встановити факт
прийняття ОСОБА_6 спадщини у вигляді 1/12
частки житлового будинку після смерті
ОСОБА_5; встановити факт прийняття
ОСОБА_7 спадщини у вигляді 1/12 частки
житлового будинку після смерті
ОСОБА_5; встановити факт прийняття
ОСОБА_3 спадщини у вигляді 1/3 частки
житлового будинку після смерті ОСОБА_6;
встановити факт прийняття ОСОБА_3
спадщини у вигляді 1/6 частки житлового
будинку після смерті ОСОБА_7; визнати за
ОСОБА_3 право власності на 7/12 частки
житлового будинку: після смерті
ОСОБА_5 - на 1/12 частки, після
смерті ОСОБА_6 - на 1/3 частки, після
смерті ОСОБА_7 - на 1/6 частки.

Не погоджуючись із позовом ОСОБА_3, у
листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_7, який ІНФОРМАЦІЯ_3
помер, і після його смерті відкрилася
спадщина на 1/3 частки житлового будинку
з господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1. ОСОБА_4 є спадкоємцем першої
черги за законом, яка належним чином
прийняла спадщину, оскільки у
встановлений законом строк звернулася
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. ОСОБА_3 відмовилась
від спадщини після смерті ОСОБА_7 на її
користь. За таких обставин ОСОБА_4
просила визнати за нею право власності
на 1/3 частки зазначеного
житлового будинку в порядку
спадкування за законом після смерті її
чоловіка ОСОБА_7

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 05
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 02 червня
2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Встановлено факт прийняття спадщини
ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено факт прийняття спадщини
ОСОБА_3 після смерті сина ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено факт прийняття спадщини
ОСОБА_3 після смерті сина ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 5/12
частини житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4.

У іншій частині позову ОСОБА_3
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3
частки вищевказаного житлового
будинку у порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

У касаційній скарзі Дніпропетровська
міська рада просить скасувати судові
рішення судів першої й апеляційної
інстанцій, ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що на підставі
договору міни від 29 вересня
1995 року, посвідченого державним
нотаріусом Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Клименко В.В. за реєстровим № 2-5177,
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 набули
у власність житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1, тобто по 1/4 частки кожний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина на 1/4 частки
вищевказаного будинку.

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_5 є його дружина
ОСОБА_3 та діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які
належним чином прийняли спадщину,
оскільки фактично вступили в
управління та володіння спадковим
майном. Тобто, кожен зі спадкоємців
успадкував по 1/12 частки спадкового
майна (1/4 : 3 = 1/12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 Після його
смерті відкрилася спадщина на 1/3 частки
указаного будинку: 1/4 частки, яка
належала йому на підставі договору
міни, 1/12 частки, яку він успадкував
після смерті батька ОСОБА_5

Спадкоємцем першої черги за законом
після смерті ОСОБА_6 є мати ОСОБА_3, яка
належним чином прийняла спадщину,
оскільки фактично вступила в
управління та володіння спадковим
майном.

На підставі ст. 529 ЦК Української РСР (в
редакції 1963 року), який діяв на момент
виникнення правовідносин, при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого. До
числа спадкоємців першої черги
належить також дитина померлого, яка
народилася після його смерті. Онуки і
правнуки спадкодавця є спадкоємцями за
законом, якщо на час відкриття спадщини
немає в живих того з їх батьків, хто був
би спадкоємцем; вони успадковують
порівну в тій частці, яка належала б при
спадкоємстві за законом їх померлому
родителю.

Статтею 548 ЦК Української РСР (в
редакції 1963 року) передбачено, що для
придбання спадщини необхідно щоб
спадкоємець прийняв спадщину. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР
(в редакції 1963 року) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

За таких обставин та на підставі
зазначених норм закону суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд,
обґрунтовано визнав за ОСОБА_3 право
власності на 5/17 частки житлового
будинку з господарськими будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, та після смерті сина
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Такий висновок є законним,
обґрунтованим, узгоджується з нормами
матеріального та процесуального права
та відповідає зібраним у справі
доказам.

Крім того, судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7
Після його смерті відкрилася спадщина
у вигляді 1/3 частки житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_7 є дружина ОСОБА_4 та
мати ОСОБА_3

Згідно зі спадковою справою № 78/2007,
відкритою після смерті ОСОБА_7, із
заявою про прийняття спадщини
звернулася ОСОБА_4, а
ОСОБА_3 звернулася із заявою про
відмову від спадщини на користь ОСОБА_4

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу,
він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно зі
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено,
що для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Таким чином, суд обґрунтовано на
підставі чинного законодавства визнав
за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частки
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 у
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд
погодився з його висновками, визнавши
рішення законним і обґрунтованим. При
цьому зазначив, що доводи апеляційної
скарги полягають у незгоді з оцінкою
доказів, яка надана судом у повному
обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
договір міни зазначеного житлового
будинку, у тому числі від імені ОСОБА_5,
який за його дорученням підписаний
його сином, укладено 29 вересня 1995 року,
тобто після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_5, колегія суддів апеляційного
суду обґрунтовано визнала такими, що не
є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції, оскільки вимог
про визнання недійсним договору міни
житлового будинку жодною з його сторін
не заявлено та договір недійсним не
визнавався. Крім того, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 за договором міни набули права
власності на такі самі частки будинку,
які б вони отримали за умови оформлення
спадщини після смерті ОСОБА_5 з
урахуванням «давнини події»,
відсутності позовних вимог з цього
приводу.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормою матеріального
права, яка підлягає застосуванню, повно
та всебічно дослідив наявні у справі
докази і надав їм належну оцінку в силу
вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, в
результаті чого ухвалив законне,
обґрунтоване та справедливе рішення,
яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, підстави для його скасування
відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів.

Вищевикладене дає підстави для
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалені у справі судові
рішення - залишенню без змін з підстав,
передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дніпропетровської
міської ради відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 05
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 02
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик