ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/4923/14-ц
Провадження № 2/210/1958/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" грудня 2014 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області у
складі:

головуючого-судді
Костенко В.В.

за участі: секретаря
Панчук О.І.

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Матвєєвої Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «Південний
гірничо-збагачувальний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди у
зв"язку з ушкодженням здоров»я, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом про відшкодування моральної
шкоди, спричиненої в зв'язку з
ушкодженням здоров'я. В обґрунтування
позовних вимог, Позивач посилається на
те, що пропрацював на підприємстві
Відповідача у справі, а саме в період
07.01.1980 року по 19.08.2011 року в Відкритому
акціонерному товаристві "Південний
гірничо - збагачувальний комбінат"
(правонаступник Публічне акціонерне
товариство "Південний гірничо -
збагачувальний комбінат") по професії -
слюсарем з ремонту устаткування,
бурильником скважин, машиністом
бурової установки, черговим слюсарем з
ремонту устаткування. Рішенням
лікувальної - експертної комісії
Українського науково-дослідного
інституту промислової медицини від
16.04.2010 йому встановлено професійне
захворювання за діагнозом: вібраційна
хвороба першої - другої стадії від дії
комбінованих вібрацій, синдром
вираженої попереково - крижової
радикулопатії, синдром вегетативно -
сенсорної полі невропатії з двобічним
плечолопатковим періартрозом (першого
- другого ступеню), деформуючим
артрозом ліктьових і дрібних суглобів
кистей, церебральний ангіодистонічний
синдром. Згідно з Актом розслідування
профзахворювання,в якому встановлено,
що причиною отримання професійного
захворювання є робота в умовах
вібрації, показники на робочому місці
перевищували гранично - допустимий
рівень. За висновком медико -
соціальної експертної комісії йому
16.08.2011 року було встановлено первинно
30% втрати професійної працездатності
та визнано інвалідом 3 групи, 11.09.2012 року
підтверджено втрату працездатності в
розмірі 30%, при наступному огляді 08.07.2014
року на безстроковий термін
встановлено 30% втрати професійної
працездатності та 3 групу інвалідності.
Вказує, що винними в отримані ним
професійного захворювання та втрати
працездатності є посадові особи
підприємства - Відповідача. Також
зазначив, що саме з вини підприємства -
Відповідача, він втратив здоров'я,
працездатність, змушений переносить
хронічні фізичні болі, а звідси і
моральні переживання. У зв'язку з цим,
він звернувся до суду з відповідним
позовом та просить у відшкодування
моральної шкоди стягнути з відповідача
Публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо - збагачувальний
комбінат" 243 000,00 грн.

У судовому засіданні представник
Позивача - ОСОБА_2, яка діє на підставі
довіреності від 31.07.2014р., підтримала
заявлені позовні вимоги до відповідача
ПАТ "Південний гірничо - збагачувальний
комбінат", при цьому посилалась на
обставини, вказані в позовній заяві, та
просила їх задовольнити. Зазначала, що
у зв'язку з професійним захворюванням
її довіритель зазнає фізичного болю та
моральних страждань. Просить стягнути
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 243 000 грн.

Представник Відповідача - Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо - збагачувальний комбінат"
позов не визнала. Зазначала, що Позивач
свідомо обрав даний фах та роботу на
підприємстві Відповідача, знав та
повинен був знати про шкідливі фактори
та умови праці, за це він мав певні
пільги, а саме йому надавалося
харчування, засоби індивідуального
захисту, додаткова відпустка,
скорочений робочий день. Вважає, що
позивачем не доведено факт заподіяння
йому моральної шкоди, не надано доказів
які підтверджують глибину фізичних та
моральних страждань. Позивач веде
соціально- активний спосіб життя, бере
участь у колективі народної творчості
« Бджоли», виступає на концертах, що
суперечить його заявам про зміну
звичного способу життя. До того ж, вона
вважає, що позивач безпідставно в ході
судового розгляду змінив предмет
позову, а саме: в прохальній частині
позову назву відповідача з « Північний
гірничо- збагачувальний комбінат» на «
Південний гірничо- збагачувальний
комбінат». Просила відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши представників сторін,
вивчивши письмові матеріали справи,
оцінивши у сукупності докази, надані
сторонами в обґрунтування своїх вимог
та заперечень, суд вважає позов
обґрунтованим і таким, що підлягає
частковому задоволенню, за таких
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
записів, які містяться в трудовій
книжці ОСОБА_4, він пропрацював на
підприємстві - Відповідача Відкритому
акціонерному товаристві "Південний
гірничо - збагачувальний комбінат"
(правонаступник Публічне акціонерне
товариство "Південний гірничо -
збагачувальний комбінат") в період
07.01.1980 року по професії - слюсарем з
ремонту устаткування, бурильником
скважин, машиністом бурової установки,
черговим слюсарем з ремонту
устаткування. 19.08.2011 року - звільнений з
підприємства в зв'язку з виходом на
пенсію ( а.с.8-10).

Відповідно до Акту розслідування
хронічного професійного захворювання,
який складений 30.04.2010 року, комісією у
складі представників підприємства
Відповідача, Інгулецької СЕС,
страхового експерту ФСС, встановлено,
що період роботи ОСОБА_4 на ПАТ
"Південний гірничо - збагачувальний
комбінат» в шкідливих умовах праці,
були перевищені показники загальної
та локальної вібрації, що призвели до
професійного захворювання, а саме:
перевищення на робочому місці гранично
- допустимих показників, в декілька
разів: вібрація - загальна 102 - 109 дБ при
нормі 101 дБ, локальна - 116 дБ при нормі 112
дБ. В пункті 19 зазначено винних
посадових осіб, які порушили вимоги ст.
153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України
"Про охорону праці", а саме: керівництво
РУ ВАТ "Південний гірничо -
збагачувальний комбінат" ( а.с.11-12).

Як вбачається із довідки медико -
соціальної експертної комісії, ОСОБА_4
16.08.2011 року встановлено первинно 30%
втрати професійної працездатності та
визнано інвалідом 3 групи, 11.09.2012 року
підтверджено втрату працездатності в
розмірі 30%, при наступному огляді 08.07.2014
року на безстроковий термін
встановлено 30% втрати професійної
працездатності та 3 групу інвалідності,
при цьому противопоказано: важка праця,
вимушена поза, переохолодження ( а.с.13,
14, 15, 82).

Відповідно виписок з історії хвороби
ОСОБА_4 неодноразово (15 разів) в зв'язку
з погіршенням здоров*я, проходив
стаціонарне лікування в 11-й міській
лікарні м. Кривого Рогу та Інституті
промислової медицини. Рішенням
лікувальної - експертної комісії
Українського науково-дослідного
інституту промислової медицини від
16.04.2010 встановлено професійне
захворювання за діагнозом: вібраційна
хвороба першої - другої стадії від дії
комбінованих вібрацій, синдром
вираженої попереково - крижової
радикулопатії, синдром вегетативно -
сенсорної полі невропатії з двобічним
плечолопатковим періартрозом (першого
- другого ступеню), деформуючим
артрозом ліктьових і дрібних суглобів
кистей, церебральний ангіодистонічний
синдром. Згідно медичних документів
Позивачеві встановлені рекомендації:
нагляд лікарів за місцем проживання,
прийом медикаментів, щорічні курси
амбулаторного та стаціонарного
лікування, оздоровлення в
профілакторії в теплу пору року (
а.с.16-39)

Таким чином, слід вважати, що самим
фактом втрати Позивачем професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням, яке виникло через вплив
шкідливих факторів під час роботи
протягом тривалого часу на
підприємстві ПАТ "Південний гірничо -
збагачувальний комбінат" йому
спричинена моральна шкода, яка згідно
ст. 237-1 КЗпП України може бути
відшкодована одноразово за рахунок
відповідача.

Суд не може погодитися із
запереченнями представника
Відповідача, що Позивач був
ознайомлений із шкідливими умовами
праці, погодився з ними, через що
відсутня вина підприємства у
заподіянні шкоди, оскільки той факт, що
роботодавець ознайомив свого
працівника з умовами праці, в тому
числі її шкідливими факторами, не
позбавляє підприємства від
законодавчо встановленого обов'язку
забезпечити якісні та безпечні умови
праці. Крім того, Акт розслідування
хронічного професійного захворювання
від 30.04.2010 року не оскаржено
підприємством у встановленому
законодавством порядку. Доводи
представника відповідача , щодо
недоведеності факту моральної шкоди, у
зв»язку із участю позивача у
самодіяльності , також не можуть
вважатися переконливими, оскільки
спроба колишнього працівника -
інваліда організувати своє соціальне
життя, відчути свою потрібність людям
шляхом прийняття участі у народній
творчості, не свідчить про поліпшення
його стану здоров»я чи одужання. Хибною
є і думка представника відповідача про
порушення позивачем вимог ст. 31 ЦПК
України при подачі уточненої позовної
заяви, начебто на стадії розгляду
справи , в якій в прохальній частині
тільки виправлена технічна помилка
відносно назви відповідача, а саме: з «
Північний» на « Південний гірничо -
збагачувальний комбінат», що
представник відповідача вважає зміною
предмету позову. Суд не погоджується з
думкою представника відповідача про
те, що уточнення назви відповідача є
зміною предмету позову. До того ж,
представник відповідача вважає
початок судового засідання 13.11.2014 року-
початком судового розгляду по суті, що
суперечить вимогам ст.173 ЦПК України, в
якій зазначено, що розгляд справи по
суті починається з доповіді
головуючого про зміст заявлених вимог.
До подачі уточненого позову 18.11.2014 року
головуючим не оголошувався зміст
позовної заяви, а отже розгляд справи
по суті не був розпочатий.

Суд вважає, що в даному випадку саме
відповідач - ПАТ " Південний гірничо-
збагачувальний комбінат" повинен
виплатити Позивачеві моральну шкоду,
так як відповідно до статті 153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган, а
статтею 173 КЗпП України закріплено за
потерпілим право на відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків.

Статею 237-1 КЗпП України передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають він
нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Як зазначено у Рішенні
Конституційного Суду №20-рп/2008 від
08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу
третього пункту 5, пункту 9, абзацу
третього пункту 10, пункту 11 розділу I
Закону № 717-V скасовано право
застрахованих громадян, що потерпіли
на виробництві від нещасного випадку
або професійного захворювання, на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду, яке вони мали відповідно
до приписів первинної редакції Закону
№ 1105-XIV. Проте, Конституційний Суд
України вважає, що саме право цих
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки статтею 1167
Цивільного кодексу України та статтею
237-1 Кодексу законів про працю України
їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця). Встановлений
законодавцем розподіл обов'язків щодо
відшкодування моральної шкоди
потерпілим на виробництві від
нещасного випадку та професійного
захворювання не суперечить вимогам
статті 22 Конституції України.

Що стосується доводів представників
ПАТ "Південний гірничо - збагачувальний
комбінат" про те, що Позивачем не надано
жодного доказу, яким би
підтверджувався факт спричинення йому
моральної шкоди в зв'язку з втратою
працездатності, то вони не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки уже
самим фактом втрати позивачем
професійної працездатності в
результаті трудової діяльності на
підприємстві відповідача йому
спричинена моральна шкода. При цьому,
суд враховує, що відповідно до вимог ч.1
ст.6, ст.13 Закону України "Про охорону
праці" обов'язок створити безпечні
умови праці покладено на роботодавця.
Не може бути підставою для відмови у
задоволенні позову відсутність
висновку медико- соціальної експертизи
про встановлення факту спричинення
моральної шкоди позивачу, оскільки
відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України
суд може самостійно визначати
наявність чи відсутність факту
спричинення моральної шкоди, а також
визначати розмір відшкодування.

Крім того, статтею 43 Конституції
України визначено, що кожен має право
на працю, що включає можливість
заробляти собі на життя працею, яку він
вільно обирає або на яку вільно
погоджується. При цьому, кожен має
право на належні, безпечні і здорові
умови праці, на заробітну плату, не
нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п.13 постанови
Пленуму Верховного суду України від 31
березня 1995 року (з відповідними
змінами) "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
/немайнової/ шкоди" роз'яснено, що судам
необхідно враховувати те, що
відповідно до ст.237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин (у тому числі й
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах), яке призвело
до його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню
моральної/немайнової/шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

З врахуванням викладених обставин
справи, суд вбачає наявність
спричинення Позивачу моральної шкоди
незалежно від наявності з цього
приводу висновку медико- соціальної
експертизи, яку повинен відшкодувати
Позивачу Відповідач, як власник
підприємства, який не створив
працівнику безпечні умови праці, що
підтверджується актом форми П-4 від
30.04.2010 року, що призвело до ушкодження
його здоров'я на виробництві, та
моральних страждань потерпілого.

Згідно вимог ст. 268 ЦК України позови
про відшкодуванню шкоди здоров,ю
заподіяному при виконанні трудових
обов"язків не мають строку позовної
давності.

У судовому засіданні встановлено,
що при виконанні трудових обов'язків
здоров'ю Позивача була заподіяна шкода,
він отримав професійне захворювання,
втратив працездатність в розмірі 30% на
безстроковий термін, являється
інвалідом. Позивач переносить щоденно
фізичний біль та моральні переживання,
змушений приймати ліки та постійно
звертатися і перебувати під наглядом
лікарів. При вказаних обставинах суд
вважає, що наслідками отриманого
професійного захворювання, позивачеві
порушено його звичайний життєвий ритм,
нормальні життєві зв'язки. На
теперішній час Позивач зазнає
фізичного болю, не має змоги виконувати
звичайну для нього роботу, в результаті
прикладає значні додаткові зусилля для
організації свого життя.

Беручи до уваги, що обставини,
викладені в позові, знайшли
документальне підтвердження,
встановлений факт спричинення
моральної шкоди, суд вважає, що
заподіяна моральна шкода підлягає
часткової компенсації.

Оцінивши в сукупності всі докази у
справі, суд вважає доведеним
спричинення Відповідачем ПАТ "
Південний гірничо- збагачувальний
комбінат" Позивачеві шкоди здоров'ю,
провину відповідача в її спричиненні
та причинно - наслідковий зв'язок між
винними діями підприємства -
відповідача (а саме: порушенням
адміністрацією ПАТ " ПІВДГЗК" вимог ст.
153 КЗпП України та ст. 13 Закону України
"Про охорону праці", яке встановлено
актом розслідування хронічного
професійного захворювання) та
настанням у Позивача негативних
наслідків - втрати професійної
працездатності в розмірі 30 відсотків
на безстроковий термін і встановлення 3
групи інвалідності, а звідси і моральні
переживання.

При вирішенні питання про розмір
відшкодування спричиненої моральної
шкоди, суд враховує обставини справи,
характер, обсяг, тривалість та наслідки
заподіяних Позивачу моральних
страждань, стан її здоров'я, втрату
професійної працездатності
безстроково, вину підприємства в
заподіянні шкоди, істотність вимушених
змін в життєвих стосунках.

Обговорюючи розмір відшкодування
Позивачу моральної шкоди, в рамках
заявлених позовних вимог, з
врахуванням вказаних Позивачем та
встановлених судом обставин характеру
спричиненої моральної шкоди Позивачу,
та виходячи з міркувань розумності,
виваженості та справедливості, суд
вважає можливим стягнути на користь
ОСОБА_4 15000 гривень, що буде відповідати
тим стражданням і переживанням, які
він щоденно зазнає, а в задоволенні
іншої частини позову позивачеві слід
відмовити.

Згідно ст. 5 Закону України "Про
судовий збір" позивач звільнений від
сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Керуючись рішенням Конституційного
Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р., ст.ст. 10, 11, 27,
60,88, 213- 215 ЦПК України, ст.ст. 153, 173, 237-1
КЗпП України, ст. 23. 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо - збагачувальний
комбінат" про відшкодування моральної
шкоди, завданої в зв'язку з ушкодженням
здоров'я задовольнити частково.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо - збагачувальний комбінат" на
користь ОСОБА_4, моральну шкоду, завдану
в зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
розмірі 15 000 ( п»ятнадцять тисяч)
гривень, без урахування податків та
обов»язкових платежів.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо - збагачувальний комбінат" на
користь держави судові витрати у
розмірі 243, 60 грн.

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з часу його проголошення
через Дзержинський районний суд м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повне рішення суду виготовлено
на протязі п»яти днів із дня
проголошення його вступної та
резолютивної частини.

Суддя:
В. В. Костенко