Ухвала

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_3
про стягнення страхового
відшкодування, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 05 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 02 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «АХА
Страхування» (далі - ПАТ «СК «АХА
Страхування») звернулося до суду з
указаним позовом, у якому просило
стягнути з ОСОБА_3 на свою користь у
порядку регресу 46 351 грн 36 коп.
страхового відшкодування та судові
витрати у справі. Свої вимоги позивач
обґрунтовував тим, що 18 березня 2010 року
сталася дорожньо-транспортна пригода
(далі - ДТП) за участю автомобіля
«Хонда», державний номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та
автомобіля «Грейт Вул», державний
номерний знак НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_3 та з вини останнього. У
результаті указаної ДТП автомобіль
«Хонда», державний номерний знак
НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень,
вартість відновлювального ремонту
становить 154 795 грн 37 коп. Автомобіль
«Хонда», державний номерний знак
НОМЕР_1, застраховано ОСОБА_4
у ПАТ «СК «АХА Страхування» згідно з
договором добровільного страхування
від 17 квітня 2009 року № 758а/09к. Виконуючи
обов'язки за договором страхування, ПАТ
«СК «АХА Страхування» здійснило
виплату ОСОБА_4 страхового
відшкодування у сумі
71 851 грн 36 коп. Крім того,
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована у
Приватному Акціонерному Товаристві
«Страхова компанія
«Альфа-Страхування» (далі - ПАТ «СК
«Альфа-Страхування»), ліміт майнової
шкоди за полісом становив 25 500 грн,
тобто залишкова різниця завданих
майнових збитків між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
становить 46 351 грн 36 коп. Свій позов
ПАТ «СК «АХА Страхування»
обґрунтовувало, зокрема ст. ст. 993, 1191 ЦК
України.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 05 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
02 липня 2014 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати судові рішення судів першої
й апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд як на державний орган
покладено обов'язок вирішення справи
відповідно до закону, у зв'язку з чим
суд має право й зобов'язаний визначити
характер спірних правовідносин і норми
матеріального права, які підлягають
застосуванню, а також встановити
суб'єктний склад спору.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК
України, в якій, зокрема, зазначаються
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленні ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів і
переоцінку доказів.

Проте судові рішення судів першої й
апеляційної інстанцій зазначеним
нормам процесуального права не
відповідають.

Задовольняючи позов ПАТ «СК «АХА
Страхування», суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач як страховик отримав право
регресу до відповідача в межах розміру
виплаченого відшкодування, тому
відповідач повинен сплатити позивачу
різницю між фактичним розміром шкоди
та страховою виплатою, при цьому
керувався як ст. 993, так і ст. ст. 1191, 1194 ЦК
України.

Разом з тим суд відхилив доводи
заперечень відповідача проти позову
щодо пропущення позивачем строку
позовної давності при зверненні до
суду з цим позовом, вважаючи такий
строк не пропущеним, з тих підстав, що
тільки у 2012 році ПАТ «СК «АХА
Страхування» отримало від ПАТ «СК
«Альфа-Страхування» виплату
страхового відшкодування, тому саме з
цього часу, на думку суду, йде відлік
строку позовної давності, який не
перевищив трирічного.

Проте з такими висновками погодитися
не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 993 ЦК України установлено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Перехід права вимоги від
страхувальника (вигодонабувача) до
страховика називається суброгацією.

У випадку суброгації відбувається лише
зміна осіб у вже наявному зобов'язанні
(зміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання. Це
означає, що одна зі сторін набуває прав
і обов'язків іншої особи у конкретних
правовідносинах. У процесуальному
відношенні страхувальник передає свої
права страховику на підставі договору
і сприяє реалізації останнім прийнятих
суброгаційних прав. При регресі одне
зобов'язання змінює собою інше, але
переходу прав від одного кредитора до
іншого не відбувається.

Ці інститути мають різний режим
правового регулювання. Так, регрес
регулюється загальними нормами
цивільного права, а для суброгації
відповідно до ст. 993 ЦК України
встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної
давності починає свій відлік із того
моменту, коли настав страховий випадок,
а при регресі - з часу виплати
страхового відшкодування.

Однак на порушення вищевказаного суд в
достатньому обсязі не визначився з
характером спірних правовідносин, які
виникли між сторонами у справі,
помилково вважав позов таким, що
випливає з регресних вимог позивача до
відповідача, при цьому безпідставно
керувався ст. ст. 1191, 1194 ЦК України, тоді
як спірні правовідносини регулюються
ст. 993 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, висновок
суду про непропущення позивачем при
зверненні до суду з цим позовом строку
позовної давності, на застосуванні
якої наполягав відповідач, зроблено
при неправильному визначенні
характеру правовідносин, оскільки в
даному випадку перебіг строку позовної
давності починає свій відлік із
моменту настання ДТП, а не з часу
виплати страхового відшкодування, як
помилково вважав суд.

На порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України
суд не сприяв всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: не
роз'яснив особам, які беруть участь у
справі, їх прав та обов'язків; не
попередив про наслідки вчинення або не
вчинення процесуальних дій, зокрема, не
роз'яснив позивачу право уточнити
підстави позову; не визначив характер
спірних правовідносин і норми
матеріального права, які підлягають
застосуванню, та ухвалив рішення,
виходячи із помилково зазначених у
позові норм матеріального права; не
виконав свого обов'язку щодо вирішення
справи відповідно до закону, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Оскільки суди першої й апеляційної
інстанцій на порушення вимог
ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України
неправильно визначилися з характером
спірних правовідносин та нормою
матеріального права, яка підлягає
застосуванню, не дотрималися норм
процесуального права, що призвело до
неможливості встановити фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, тому
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, а ухвалені у справі судові
рішення - скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених ч. ч.
2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 05 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 02 липня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик