Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

Парінової
І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до СВК
«Агрофірма Маріампольська» про
стягнення вартості майнового паю, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Петрівського районного суду
Кіровоградської області від 27 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 13 серпня
2014 року.

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтувавши
свої вимоги тим, що він після смерті
своїх батьків успадкував майнові паї
КСП «Агрофірма Маріампольська»
вартістю 19 984 грн та

21 336 грн, які належать позивачу на
підставі свідоцтва про право власності
на майновий пай члена КСП «Агрофірма
Маріампольська».

Звернувшись до відповідача з проханням
сплатити вартість майнових паїв,
останній відповіді не надав та жодним
чином не відреагував на його звернення,
тому позивач просив стягнути з
відповідача на свою користь 41 350 грн.

Рішенням Петрівського районного суду
Кіровоградської області від

27 травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 13 серпня
2014 року, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим. При
ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені та
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 виходив з того, що правом
розпоряджатись своїм паєм на власний
розсуд член КСП набуває лише після
припинення членства в підприємстві і
до його виділення, майновий пай є
частиною майна підприємства, а також
вказав, що договорами від 18 лютого 2000
року передбачено спільне володіння,
користування та розпорядження майном
та розмір майнової частки кожного із
співвласників у спільному майні
визначається у відсотках, тому позивач
повинен був врегулювати порядок
користування вказаним майном з іншими
співвласниками.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно свідоцтва про смерть

від 5 вересня 2006 року серії НОМЕР_1
ОСОБА_4 померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідоцтва про смерть
від 17 жовтня 2007 року

серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач, після смерті своїх батьків,
успадкував майнові паї

КСП «Агрофірма Маріампольська» на суму
19 984 грн та 21 366 грн, що належать йому на
підставі свідоцтв про право власності
членів колективного
сільськогосподарського підприємства
(майнові сертифікати) від 10 квітня 2007
року № 216736 та від 9 червня 2008 року № 213776
(а.с. 12-15).

Позивач звернувся із заявами від 29
квітня 2013 року та від 26 вересня 2013 року
до відповідача про сплату вартості
майнових паїв, яка зазначена у вказаних
свідоцтвах, на загальну суму 41 350 грн
(а.с. 16-19).

Відповіді СВК «Агрофірма
Маріампольська» матеріали справи не
містять.

В п. 3.2 договору про спільне володіння,
користування та розпорядження майном,
що знаходиться в спільній частковій
власності від

18 лютого 2000 року, укладеного між ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та відповідачем строком на п'ять
років, вбачається, що сторони, як
співвласники мають право самостійно
розпорядитись належними їм

частками у праві спільної часткової
власності на майно, крім права

виділення їх в натурі під час дії
договору оренди.

Пунктом 7.2 цього договору передбачено,
що у випадку переходу частки до іншого
співвласника в результаті
успадкування, купівлі тощо умови
даного договору є обов'язковими для
набувача права на частку.

Голова зборів ОСОБА_6 звертався до
комісії по розпаюванню майна про
затвердження основних засобів та
оборотних активів для першочергового
виділення окремому власнику чи групі
власників для передачі їх в разі виходу
співвласника з членів агрофірми, що
підтверджується протоколом загальних
звітних зборів робітників та пайщиків
СВК «Агрофірма Маріампольська» від 28
лютого 2014 року № 2.

За змістом ст. ст. 5, 7 - 9 Закону України
від 14 лютого 1992 року

№ 2114-XII «Про колективне
сільськогосподарське підприємство»
майно колективного підприємства
належить його членам на праві спільної

часткової власності і його пайовий
фонд складається з балансової вартості
як основних виробничих та оборотних
фондів, створених за рахунок
діяльності підприємства, цінних
паперів, акцій, так і грошових коштів; а
майновий пай є грошовим еквівалентом
трудового внеску кожного працівника в
колективне майно, визначеним на дату
паювання (та скоригований на день
вибуття працівника з господарства).
Право розпоряджатися своїм паєм на
власний розсуд член КСП набуває лише
після припинення членства в
підприємстві. До припинення членства,
частка майна члена колективного
підприємства є частиною майна
колективного підприємства, яке у
статуті визначає принципи формування
спільної власності та права членів
щодо неї і через свої органи здійснює
право власності (володіння,
користування, розпорядження).

Оскільки законодавством передбачено
рівність прав і обов'язків членів
колективного сільськогосподарського
підприємства щодо спільної
виробничо-господарської діяльності та
її результатів, а правомочності членів
підприємств є похідними від правового
статусу, завдань і функцій цих
підприємств та правомочностей
останніх як юридичних осіб, то і право
громадянина вимагати своєї частки (паю)
з володіння і користування аграрного
підприємства, як і інші правовідносини
члена колективного підприємства з КСП
щодо передачі отримання майнового паю,
складу цього паю, його юридичного
оформлення також повинні ґрунтуватись
на принципі рівності прав і обов'язків
зазначених сторін.

Отже, праву члена КСП вимагати видачі
майнового паю відповідає право цього
підприємства вирішувати питання
складу і структури майнового паю,
способу і терміну його виділу, при
здійсненні яких (прав) повинні
враховуватись інтереси обох сторін.

Спосіб забезпечення цих прав і
інтересів члена КСП та підприємства
визначений п. 3 ст. 9 вказаного Закону №
2114-XII , згідно з яким у разі виходу з
підприємства його члени мають право на
пай натурою, грішми або цінними
паперами відповідно до розміру та
структури пайового фонду

або в іншій за згодою сторін, формі.

Аналогічний підхід до реалізації права
членів КСП на вільний

вихід з цих підприємств із майновими
паями з метою створення на їх

основі приватних (приватно-орендних)
підприємств, селянських (фермерських)
господарств, господарських товариств,
сільськогосподарських кооперативів,
інших суб'єктів господарювання,
заснованих на приватній власності,
передбачено і в Указі Президента
України від 3 грудня 1999 року № 1529/99 «Про
невідкладні заходи щодо прискорення
реформування аграрного сектора
економіки».

Крім того, слід урахувати, що з метою
реалізації прав і інтересів

КСП та членів цих підприємств у
правовідносинах виділення-отримання
майнового паю Міністерством
сільського господарства і
продовольства України та Інститутом
аграрної економіки України 1 січня 1996
року розроблені методичні
рекомендації про порядок отримання
майнового паю при виході із
колективного сільськогосподарського
підприємства його членів, які не є
нормативно-правовим актом у розумінні
Указу Президента України від 3 жовтня
1992 року «Про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади». Але
враховуючи, що в них закладені
аналогічні ст. 9 Закону № 2114-XII та

ст. 1 Указу принципи і підходи щодо
порядку і способу виділення майнового
паю, вони можуть враховуватись
підприємствами при затвердженні
власних статутів і положень про
паювання та судами при вирішенні
спорів в частині, які не суперечать
Закону, зокрема у п. 4.3 цих рекомендацій
зазначено, що спосіб одержання
майнових паїв пайовиками (натурою,
грішми або цінними паперами)
обирається в кожному конкретному
випадку з урахуванням як побажань
пайовика, так і можливостей
підприємства.

У п. 4.4. вказаних рекомендацій
зазначено, що для одержання паю його
власник звертається з відповідною
заявою до правління підприємства із
зазначенням способу вилучення паю.
Правління підприємства розглядає
заяву і разом із заявником визначає
спосіб вилучення паю, його натуральний
склад, порядок згідно з статутом
підприємства або Положенням про
паювання майна та можливостями
підприємства. Заяви щодо одержання
паїв для створення підприємств на базі
структурних підрозділів розглядають
загальні збори пайовиків. Термін
розгляду заяви з часу її надходження не
може перевищувати 30 днів.

Згідно п.п. 5.4, 5.5 Статуту
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Агрофірма
Маріампольська» від 29 лютого 2000 року
членство у Кооперативі припиняється у
разі смерті члена Кооперативу, а
основними правами члена Кооперативу є
одержання майнового паю і земельної
ділянки в натурі в разі виходу з
Кооперативу.

Одержання паю, в разі виходу з
Кооперативу проводиться після
затверджень фінансового звіту за рік, в
якому він вийшов з Кооперативу і в
строк до 12 місяців з дня виходу,
натурою, грішми, цінними паперами, а
земельні ділянки в натурі.

Також, згідно п. 7.2 цього Статуту
загальні збори мають право приймати
будь-які рішення, пов'язані із
статутною діяльністю Кооперативу.

Відмовляючи у позові та посилаючись на
договір від 18 лютого

2000 року про передачу у спільне з
відповідачем володіння, користування

та розпорядження майном, а саме
директору СВК «Агрофірма
Маріампольська», судами не звернуто
уваги на те, що відповідно до

п. 6.2 цього договору, він є строковим і
його дія закінчилась зі спливом

п'яти років після його укладення.

Крім того, судами не було взято до
уваги, що згідно протоколу загальних
звітних зборів робітників та пайщиків
СВК «Агрофірма Маріампольська» від 28
лютого 2014 року № 2 голова зборів

ОСОБА_6 звернувся з оголошенням заяви
ОСОБА_3 про видачу йому майнових паїв,
спадкоємцем яких він являється та
одноголосно було вирішено видати
майновий пай позивачу (а.с. 53).

Суд першої та апеляційної інстанції не
визначились із характером спірних
правовідносин, не врахували
вищевказані норми законів та на
порушення вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31, ч. 1
ст. 137 ЦПК України не сприяли всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи,
чим допустили порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Відповідно до викладених обставин
судові рішення не можуть залишатися в
силі, оскільки ухвалені з неправильним
застосуванням

норм матеріального права та порушенням
норм процесуального

права, що призвело до неправильного
вирішення справи, а тому згідно з

ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають
скасування з направленням справи

на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Петрівського районного суду
Кіровоградської області від

27 травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 13
серпня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: В.М.
Коротун І.К. Парінова О.В. Ступак С.П.
Штелик