Справа №303/2685/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В., Дроботя В.В.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

за участю представника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою представника за
довіреністю Шуліки І.В., яка діє в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», на
заочне рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12 червня 2014 року по
цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа
ОСОБА_4 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»,
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_4 про виселення.

Позовні вимоги мотивував тим, що
рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 26 травня 2009 року, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №MKAWGA00000133 від 26.05.2006 року
звернуто стягнення на будинок,
розташований за адресою АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». З метою
реалізації вищевказаного майна,
позивачем було направлено відповідачу
письмову вимогу про необхідність
звільнення займаного житлового
приміщення, однак дана вимога останнім
була проігнорована, тому позивач був
змушений звернутися до суду із
вказаним позовом.

Заочним рішенням Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12 червня 2014 року в
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним
рішення першої інстанції, представник
за довіреністю Шуліка І.В., яка діє в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», подала
апеляційну скаргу, якою просить
скасувати рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12 червня 2014 року та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю,
мотивуючи це неповним з'ясуванням
обставин, які мають значення для справи
та порушенням норм матеріального і
процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримала.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, будучи належним чином
повідомленими про час і місце слухання
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів проходить до висновку що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
кредитного договору №MKAWGA00000133 від
26.05.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк»)
надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 2600,01 євро
зі сплатою 15,00% річних з кінцевим
терміном повернення до 11.05.2010 року. В
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором між банком та майновим
поручителем ОСОБА_5 - ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки від 17.05.2006
року. Згідно даного договору банку
передано в іпотеку належне ОСОБА_3 на
праві власності нерухоме майно, а саме
будинок, розташований за адресою
АДРЕСА_1.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 26 травня 2009 року позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки - задоволено частково,
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № MKAWGA00000133 від
26.05.2006 року в розмірі 981,17 за курсом 10,39
звернуто стягнення на переданий в
іпотеку будинок, розташований за
адресою АДРЕСА_1, з укладенням від його
імені договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням Банку всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Згідно повідомлення від 17
березня 2014 року, надісланого
відповідачу ОСОБА_4, останній був
попереджений банком про добровільне
виселення з будівлі, на яке звернуто
стягнення, в термін 30 діб з часу
отримання цього повідомлення.

Обґрунтовуючи відмову у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції

послався на те, що Законом України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті"
встановлено, що не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті.

Однак, подібний висновок є помилковим,
виходячи з наступного.

Стаття 33 Закону України "Про іпотеку"
передбачає, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частина 3 вказаної статті встановлює,
що звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтями 37-39 Закону України "Про
іпотеку" також передбачено, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
можливо шляхом набуття
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки, продаж предмета
іпотеки іпотекодержателем шляхом
укладання договору купівлі-продажу з
будь-якою особою-покупцем або
реалізація через прилюдні торги.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції щодо можливості
застосування положень Закону України
"Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" від 03.06.2014р. є помилковим,
оскільки виселення мешканців фактично
не є способом звернення стягнення.

Застосування Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" до спору
про виселення не застосовується,
оскільки "виселення" являється
самостійною юридичною категорією,
відмінною від категорії "стягнення".

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи та
суперечать матеріальному закону.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
неправильне застосування норм
матеріального права, та недоведеності
позивачем позову є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319
ЦПК України, судова колегія, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника за
довіреністю Шуліки І.В., яка діє в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк»,-
задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 12
червня 2014 року - скасувати, ухваливши по
справі нове рішення, яким позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства КБ «ПриватБанк» -
задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 та інших осіб, які
зареєстровані (проживають) в житловому
будинку, розташованому за адресою
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати в сумі
365,40 грн.

Рішення суду набирає законної
сили з моменту його проголошення та
може бути оскаржено безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: