Провадження № 2/161/4611/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

19 листопада 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі головуючого судді - Присяжнюк
Л.М.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

за участю представника позивача -
Панасюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Волинь-Авто» до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Волинь-АВТО» звернулось в
суд із позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової шкоди. Вказує,
що 17.02.2011 року відповідач був прийняти
на посаду водія автотранспортних
засобів. З 01.07.2014 року по 18.07.2014 року
перебував у щорічній відпустці, однак у
зв'язку із виробничою необхідністю
16.07.2014 року наказом був відкликаний із
відпустки. В цей же день відповідач
відбув у відрядження на 2 календарних
дні з 16.07.2014 року по 17.07.2014 року із
завданням перегнати легковий
автомобіль Chery E5, кузов НОМЕР_1 за
маршрутом м. Ужгород -м. Луцьк. 17.07.2014
року під час перегону автомобіля за
вказаним маршрутом відповідач скоїв
ДТП в м. Луцьк по вул. Львівській скоїв
ДТП, в результаті якого автомобілі
отримали пошкодження, потерпілих не
було, матеріальної шкоди третім особам
не завдано. Оскільки винними діями
відповідача ОСОБА_2 як працівника ПАТ
«Волинь-АВТО» завдано підприємству
шкоди, просить із останнього стягнути
7113,98 грн. матеріальної шкоди та судовий
збір в розмірі 243,60 грн.

Представника позивача Панасюк
І.В. у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити, проти ухвалення заочного
рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, заперечень чи
пояснень по суті заявлених вимог не
подав.

Заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши та
оцінивши подані суду докази у їх
сукупності, суд прийшов до наступних
висновків.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 17.02.2011 року був прийняти на
посаду водія автотранспортного засобу
на ПАТ «Волинь-АВТО», що
підтверджується копією наказу № 23-у
від 17.02.2011 року (а.с.7). 28.07.2014 року на
підставі заяви відповідача, останнього
було звільнено із підприємства за
угодою сторін, що підтверджується
копією наказу № 54-к від 28.07.2014 року
(а.с.11).

Як вбачається із копії наказу №
104-в від 24.06.2014 року відповідачу ОСОБА_2
було надано щорічну основну відпустку
з 01.07.2014 року по 18.07.2014 року (а.с. 8). На
підставі наказу № 125-в від 16.07.2014 року,
відповідач ОСОБА_2 був відкликаний із
відпустки на два календарні дні із
16.07.2014 року- 17.07.2014 року із продовженням
її з 19.07.2014 року по 20.07.2014 року (а.с.9).

На підставі наказу № 68 від 16.07.2014
року, відповідача ОСОБА_2 було
відряджено у м. Ужгород терміном на 2
дні (а.с.10). Останньому було видано
марштурний лист, проведено інструктаж
по Правилам дорожнього руху і перегону
автомобіля, про що свідчить його підпис
на маршрутному листі (а.с.12), а також
видано довіреність на отримання від
ПАТ «ЗАКАРПАТТЯ-АВТО» за
рахунком-фактурою автомобіля (а.с.13).

Як вбачається із копії акту
приймання-передачі автомобіля від
16.07.2014 року № 16/07/1, відповідач ОСОБА_2
прийняв з відповідального зберігання
автомобіль моделі Е5, номер кузова
НОМЕР_1 (а.с.15).

Судом встановлено, що 17.07.2014 року
під час перегону вищевказаного
автомобіля по маршруту м. Ужгород - м.
Луцьк, в м. Луцьку по вул. Львівській в
момент сильної зливи, відповідач не
впорався із керуванням і в'їхав в
автомобіль марки ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_2,
що стало наслідком екстренного
гальмування автомобіля. Проте як
вбачається із письмових пояснень
відповідача, працівників ДАІ не
викликав, оскільки домовився із іншим
учасником ДТП що відремонтує його
автомобіль, а також щоб працівники ДАІ
не вилучали посвідчення водія та не
накладали на нього штраф (а.с.14).

Як вбачається із акту від 17.07.2014
року, вищевказаний автомобіль був
прийнятий із значними пошкодженнями, а
саме: пошкоджені переднє ліве крило,
передня ліва дверка, передній лівий
покажчик повороту, що також
підтверджується доданими
фотоматеріалами (а.с.16-20).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 130 КЗпП
України, працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов
матеріальна відповідальність може
бути покладена незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

Як вбачається із досліджених
матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2
вину у завдані шкоди визнав, що
підтверджується його письмовими
поясненнями, а також фактом сплати за
відновлюваний ремонт іншому учаснику
ДТП (а.с.22). Таким чином, відповідач
зобов'язаний відшкодувати завдану
шкоду підприємству.

Водночас ч.ч. 1-2 ст. 135-3
передбачено, що розмір заподіяної
підприємству, установі, організації
шкоди визначається за фактичними
втратами, на підставі даних
бухгалтерського обліку, виходячи з
балансової вартості (собівартості)
матеріальних цінностей за
вирахуванням зносу згідно з
установленими нормами. У разі
розкрадання, недостачі, умисного
знищення або умисного зіпсуття
матеріальних цінностей розмір шкоди
визначається за цінами, що діють у
даній місцевості на день відшкодування
шкоди.

Окрім того, ч. 2 ст. 1192 ЦК України
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що із відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача ПАТ «Волинь-авто»
слід стягнути вартість
відновлювального ремонту в розмірі
7113,98 грн., що підтверджується
калькуляцією № 1275 від 04.08.2014 року
(а.с.23-25).

Відповідно ст. 88 ЦПК України із
відповідача на користь позивача слід
стягнути судовий збір в розмірі 243,60
грн.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 212-215,
224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15-16,
1166, 1192 ЦК України, ст.ст. 130, 135-3 КЗпП
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь
Публічного акціонерного товариства
«Волинь-Авто» 7113 (сім тисяч сто
тринадцять) грн. 98 коп. у відшкодування
майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного
акціонерного товариства «Волинь-Авто»
243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового
збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
шляхом подання апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги на рішення суду. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Л.М.Присяжнюк