Справа № 191/4038/14-ц
Провадження № 2/191/1492/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року м.
Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі :

головуючого - судді Порошиній О.О.

при секретарі - Бутенко Н.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника позивача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Синельникове
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Синельниківської міської ради про
визнання права приватної власності на
житловий будинок за набувальною
давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною
заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що
житловим будинком, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 вона як добросовісний
набувач права на цей будинок, фактично
та безперервно користується з січня 1985
року по дійсний час. У січні 1985 року
вона ОСОБА_1 домовилась з громадянкою
ОСОБА_3, яка мешкала за адресою АДРЕСА_1
придбати у неї за домовленістю
житловий будинок. Ціну за придбання
житлового будинку було визначено у
сумі 1460 рублів (на той час). Будинок
належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва
про право на спадщину за законом
виданого Синельниківською Державною
нотаріальною конторою 22 травня 1966 року
за реєстром № 1274 після померлого
чоловіка.

Свідками придбання нею житлового
будинку у громадянки ОСОБА_3 є
громадяни: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

У присутності свідків було засвідчено,
що будинок їй продано за ціною 1460
рублів, про що складено розписку. У
присутності свідків власниця будинку
передала їй правовстановлюючі
документи на будинок та документи про
сплату комунальних послуг. З цього
періоду вона та її сім'я постійно та
безперервно сплачували усі податки та
комунальні послуги і сплачують
безперервно по сьогоднішній день.
Будинок та прилеглу територію постійно
приходилося приводити у належний
санітарний стан, було виконано ряд
серйозних робіт по його відновленню, що
вимагало багато часу та значних
фінансових витрат. ОСОБА_3 підготувала
документи для оформлення
купівлі-продажу житлового будинку
нотаріально. В Синельниківському БТІ
вона отримала довідку від 04.02.1985 року
для відчудження житлового будинку як
продавець, але здійснити свій намір не
встигла. Так як вона була в літньому
віці, стан її здоров'я погіршився, вона
занемогла та ІНФОРМАЦІЯ_1 - померла.
Вищевказана довідка БТІ від 04.02.1985 року
- це яскравий доказ того, що власниця
будинку ОСОБА_3 мала намір та бажання
його продати, та все для цього
документально підготувала.
Вищевказані обставини підтверджують
той факт, що угода відповідала волі
особи ОСОБА_3 та її намірам щодо
продажу, але нотаріальному посвідченню
угоди завадили обставини, котрі не
залежали від її волі. У її випадку
сторони досягли бажаного результату:
продавець будинку ОСОБА_3 одержала
гроші за проданий житловий будинок та
передала його їй у володіння та
користування, а вона, ОСОБА_1, як
покупець, отримала його у своє
користування і з 04.02.1985 року мешкає в
придбаному житловому будинку зі своєю
сім'єю по сьогоднішній день. Згідно
довідки Синельниківського БТІ на
сьогоднішній день дійсна вартість
житлового будинку становить 46168 грн. На
сьогоднішній день інших претендентів
на вищевказаний будинок не існує.

У зв'язку з чим просить суд визнати за
нею право приватної власності на
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці
площею 400 кв.м. з надвірними побудовами
та спорудами за набувальною давністю.

У відкритому судовому засіданні
позивач та її представник позовні
вимоги підтримали у повному обсязі та
просили їх задовольнити.

У відкрите судове засідання
представник відповідача не з'явився,
але до його початку надав заяву в якій
просить суд справу розглянути без його
участі, заперечень проти позову не
мають, просять прийняти рішення в межах
чинного законодавства.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що позивач її колишня
сусідка, знає, що позивач домовилась з
бабусею ОСОБА_3, щодо купівлі-продажу
будинку вона їй сплатила вартість
будинку і вони підписали документи про
це, але переоформити будинок не
встигли, бо бабуся померла, вона як
свідок підписала документ про передачу
коштів.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що у 1985 році позивач купила у
ОСОБА_3 будинок, при них як свідках
передала кошти ОСОБА_3 та одразу там
стала проживати одна.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснила, що позивач її подруга, яка
купила будинок у ОСОБА_3. Вона була
присутньою при передачі коштів 1500 руб.,
це було у 1985 році, будинок знаходиться
по АДРЕСА_1, ОСОБА_3 потім померла.

Таким чином, суд, заслухавши думку
позивача та представника позивача,
свідків, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають з наступних підстав.

Згідно копії свідоцтва про право на
спадщину по закону від 26.05.1966 року
ОСОБА_3 належить житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1. (а.с.14).

В матеріалах справи є копія технічного
паспорту на індивідуальний житловий
будинок за адресою АДРЕСА_1, виданого КП
«Синельниківське міжміське бюро
технічної інвентаризації» станом на
25.12.2013 року, в якому власника зазначено
ОСОБА_3. (а.с.16-18).

Згідно розписки на а.с.10, вбачається, що
в присутності свідків між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 був здійснений розрахунок в
рахунок угоди купівлі-продажу
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в
сумі 1460 руб. (одна тисяча чотириста
шістдесят рублів), та передані
правовстановлюючі документи на
будинок. (а.с.10).

В матеріалах справи є довідка видана
квартальним комітетом №7 м.
Синельникове від 13.02.2014 року, згідно
якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1,
з лютого 1985 року проживає ОСОБА_1 зі
своєю сім'єю: сином ОСОБА_9, невістка
ОСОБА_10, онук ОСОБА_11 (а.с.11).

В матеріалах справи є копія свідоцтва
про смерть ОСОБА_3, з якої вбачається
факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис
№86 від 28.02.1988 року. (а.с.15).

З повідомлення наданого нотаріусом
Першої синельниківської державної
нотаріальної контори від 29.09.2014 року та
інформаційної довідки зі Спадкового
реєстру №38804439 від 04.11.2014 року,
вбачається, що спадкова справа після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не
заводилась. (а.с.37-38).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом;

- п. 10 додатка 1 Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності
на об'єкти нерухомого майна, який
передбачає, що рішення суду про
встановлення факту набуття права
власності на об'єкт нерухомого майна є
правовстановлюючим документом, на
підставі якого проводиться реєстрація
прав власності на об'єкти нерухомого
майна;

- ч. 1 ст. 344 ЦК України, передбачає, що
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність);

- ч. 3 ст. 344 ЦК України, визначає, якщо
особа заволоділа майном на підставі
договору з його власником, який після
закінчення строку договору не
пред'явив вимоги про його повернення,
вона набуває право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
через п'ятнадцять років;

- ч. 4 ст. 344 ЦК України, визначає, що право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно набувається за рішенням
суду.

У ЦК набувальна давність розглядається
як спосіб набуття права власності.

Набувальна давність поширюється на
випадки фактичного безпідставного
володіння чужим майном за певних умов.

Для набуття права власності на майно за
набувальною давністю згідно з
правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно,
щоб заволодіння майном було
добросовісним, тобто особа при
заволодінні майном не знала і не могла
знати про відсутність у неї підстав для
набуття права власності. Разом з тим
факт обізнаності особи про те, що вона
не є власником речі, не виключає
добросовісності володіння за умови, що
заволодіння майном не відбулося з
порушенням норм права (викрадення,
шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути
відкритим, тобто очевидним для всіх
інших осіб, при цьому володілець має
ставитись до цього майна як до власного
(експлуатувати, вживати необхідні
заходи для утримання майна в належному
стані тощо). Приховування володільцем
свого володіння майном є порушенням
цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути
безперервним протягом встановлених
законом строків (відповідно до ч. 2 ст.
344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу
свого фактичного володіння може
приєднати час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для
нерухомого майна встановлений
тривалістю десять років, для рухомого
майна - п'ять років.

Інші строки за набувальною давністю
встановлені на випадки, коли особа
заволоділа майном на підставі договору
з його власником, але після закінчення
строку договору власник не пред'явив
вимоги про повернення майна. У цьому
випадку право власності за набувальною
давністю виникає через 15 років на
нерухоме майно та через п'ять років на
рухоме (ч. 3 ст. 344 ЦК). Цей строк
обчислюється з дня спливу позовної
давності, протягом якої власник мав
право витребувати своє майно.

Перерви у володінні таким майном (ч. 3
ст. 344 ЦК) не впливають на перебіг
строків набувальної давності, якщо
володілець протягом одного року
пред'явить вимоги про повернення майна
або фактично поверне своє майно.

За загальним правилом право власності
за набувальною давністю виникає з
моменту спливу строків, визначених у
частинах 1, 3 ст. 344 ЦК.

Позивачем у справах про набуття права
власності за набувальною давністю є
володілець чужого майна.

Відповідачем за позовом про визнання
права власності за набувальною
давністю є попередній власник майна
або особа, яка вважає себе власником
майна.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 07.02.2014, № 5 "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав"
роз'яснено, що при вирішенні спорів,
пов'язаних із набуттям права власності
за набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності. У
разі втрати не із своєї волі майна його
давнісним володільцем та повернення
цього майна протягом одного року або
пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування
набувальна давність не переривається
(частина третя статті 344 ЦК). Не
переривається набувальна давність,
якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що
спірний будинок належить на праві
власності ОСОБА_3 з 26 травня 1966 року,
котра померла, після її смерті спадщину
ніхто не приймав.

Позивач ОСОБА_1 в спірному будинку за
адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована не була.

Набувальна давність поширюється на
випадки, фактичного, без титульного
(незаконного) володіння чужим майном.
Наявність у володільця певного
юридичного титулу, наприклад договору
найму, оренди, зберігання, тощо,
виключає застосування набувальної
давності.

Володіння має бути добросовісним,
тобто якщо володілець не знав і не міг
знати про те, що він володіє чужою
річчю, інакше кажучи обставини, у
зв'язку з якими виникло володіння чужою
річчю, не давали найменшого сумніву
стосовно правомірності набуття майна
(наприклад, покупець, купуючи річ у
продавця, не знав, що той не мав права її
продавати, а обставини купівлі-продажу
не давали підстав для сумніву в
правомірності такого правочину).

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає,
що вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню, оскільки в даних спірних
правовідносинах відсутня така
необхідна умова визнання права
власності за набувальною давністю, як
безпідставне набуття майна, а в даному
випадку вбачаються договірні
відносини.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 328, 344 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 10, 11, 60, 175, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних позовом ОСОБА_1
до Синельниківської міської ради про
визнання права приватної власності на
житловий будинок за набувальною
давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: О. О. Порошина