АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.,

при секретарі:
Гладченко Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 17 липня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія», ОСОБА_2
про відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/11003/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Кізюн Л.І.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Невідома Т.О.в с т а н о в и л
а :

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» (далі по
тексту -АТ «УОСК») про стягнення
страхового відшкодування у розмірі 13 351
грн. 67 коп. Під час судового розгляду
ОСОБА_2 було залучено до участі у справі
у якості співвідповідача.

В обґрунтування заявлених вимог
посилалась на те, що 26 червня 2013року у м.
Києві сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля «Nissan Almera»,
д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та
автомобіля «Ford Fusion», д/нНОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_1, що призвело до
механічного пошкодження автомобіля
«Ford Fusion», д/нНОМЕР_2. Постановою
Святошинського районного суду м. Києва
від 14 серпня 2013 року ОСОБА_2було
визнано винним у вчиненні вказаної
дорожньо-транспортної пригоди. 27
червня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до АТ
«УОСК» з заявою про
дорожньо-транспортну пригоду та з
заявою про страхове відшкодування від
30 червня 2013 року, проте, АТ «УОСК» було
відмовлено у виплаті страхового
відшкодування. На думку позивача
вказана відмова є необґрунтованою та
незаконною, оскільки вона суперечить
вимогам ст. ст. 32, 36, 37 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності»
та положенням ЦК України.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 липня 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 403 грн. 29 коп.
матеріальної шкоди та 243 грн. 60 коп.
судового збору. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення страхового відшкодування
змінити, стягнути з АТ «УОСК» на
користь ОСОБА_1 суму страхового
відшкодування у розмірі 8 948 грн. 38 коп.
На думку апелянта суд першої інстанції
неправильно застосував положення п. 16
постанови № 4 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ та не застосував положення п. 19
вказаної постанови, які підлягають
застосуванню до даних правовідносин.
Крім того, зазначає, що ухвалене
рішення позбавило позивачку
можливості відшкодування шкоди,
завданої їй внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, та
нівелювало мету Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 в суді
апеляційної інстанції підтримала
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

ОСОБА_6 в інтересах АТ «УОСК»
заперечував проти апеляційної скарги,
вважав, що спір судом вирішений
правильно.

В судове засідання ОСОБА_2 а також
особисто ОСОБА_1 не з'явилися, про час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, ОСОБА_1
забезпечила явку в судове засідання
свого уповноваженого представника, а
тому, колегія суддів відповідно до
вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за
можливе слухати справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 26 червня 2013 року,
приблизно о 21 год. 40 хв., ОСОБА_2, керуючи
автомобілем «Nissan Almera», д/нНОМЕР_1 по
просп. Паладіна - булв. Вернадського в м.
Києві, не врахував дорожню обстановку,
здійснив рух через перехрестя на
забороняючий червоний сигнал
світлофора, що призвело до зіткнення з
автомобілем «Ford Fusion», д/н НОМЕР_2, який
рухався через перехрестя з правого
боку на дозволяючий зелений сигнал
світлофора, під керуванням ОСОБА_1, що
призвело до механічних пошкоджень
автомобіля «Ford Fusion», д/нНОМЕР_2 (а.с.12).

Постановою Святошинськогорайонного
суду м. Києва від 14 серпня 2013 року
ОСОБА_2 було визнано винниму вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу (а.с.13).

На момент дорожньо-транспортної
пригоди цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 була
застрахована у АТ «УОСК» за умовами
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, що підтверджується копією
поліса № АС/1673682 від 14 березня 2013 року.
Відповідно до вказаного полісу ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну становить 50 000 грн.,
франшиза - 1 000 грн. (а.с.14).

27 червня 2013 рокуОСОБА_1 звернулася до АТ
«УОСК» з заявою про
дорожньо-транспортну пригоду, яка може
бути підставою для здійснення
страхового відшкодування (а. с. 11).

30 серпня 2013 року ОСОБА_1 подала до АТ
«УОСК» заяву про виплату страхового
відшкодування та надала усі необхідні
документи (а.с.10).

Згідно звіту про оцінку транспортного
засобу № 1122 від 29 липня 2013 року
вартість відновлювального ремонту
автомобіля «Ford Fusion», д/н НОМЕР_2,
пошкодженого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
становить 13 351 грн. 67 коп., розмір
заподіяної матеріальної шкоди - 10 134
грн. 47 коп. з урахуванням фізичного
зносу автомобіля та ПДВ - 1 195 грн. 09 коп.
(а.с.43-48).

Відповідно до змісту листа № 8177 від 27
листопада 2013 року відповідачем, у
виплаті страхового відшкодування
відмовлено згідно з п. 33.1.4 ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та на підставі невиконання
страхувальником своїх обов'язків
(а.с.15).

Суд першої інстанції дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 та стягнув з ОСОБА_2 на
користь позивача 4 403 грн. 29 коп.
матеріальної шкоди та судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що вимоги до АТ «УОСК»
про стягнення страхового
відшкодування не підлягають
задоволенню, оскільки ОСОБА_2 у
встановленому поряду та у визначений
договором страхування строк не
повідомив АТ «УОСК» про
дорожньо-транспортну пригоду.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції та вважає, що судом
було неправильно застосовано норми
матеріального права з огляду на
наступне.

Так, відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів врегульовано
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів». Підстави для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування визначенні ст. 37
вказаного Закону.

Відповідно до п. 37.1.3. статті 37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» підставою для відмови у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати), зокрема, може
бути невиконання потерпілим або іншою
особою, яка має право на отримання
відшкодування, своїх обов'язків,
визначених цим Законом, якщо це
призвело до неможливості страховика
(МТСБУ) встановити факт
дорожньо-транспортної пригоди, причини
та обставини її настання або розмір
заподіяної шкоди.

Положення вказаної норми стосуються
лише потерпілого або іншої особи, яка
має право на отримання відшкодування.

ОСОБА_2 не є такою особою, а тому, в
даному випадку вказані положення
Закону застосуванню не підлягають.

При цьому Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не передбачено право
страховика відмовити у виплаті
страхового відшкодування у випадку,
якщо страхувальник не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 38
Закону України«Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, зокрема, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону (п.п. "ґ" п.п. 38.1.1. п.
38.1 ст. 38 цього Закону).

Таким чином, неповідомлення ОСОБА_2 у
встановленому поряду та у визначений
договором страхування строк АТ «УОСК»
про дорожньо-транспортну пригоду не
може бути підставою для відмови
страховика у виплаті страхового
відшкодування.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, на виконання вимог ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ОСОБА_1 негайно повідомила про
настання страхового випадку АТ «УОСК»,
що підтверджується наявною в
матеріалах справи заявою про
дорожньо-транспортну пригоду від 27
червня 2013 року, а 30 серпня 2013 року
подала письмову заяву про виплату
страхового відшкодування (а.с.10-11). На
підставі вказаних заяв ОСОБА_1 та
наданих нею документів страховик
встановив факт дорожньо-транспортної
пригоди, причини та обставини її
настання та розмір заподіяної шкоди
(а.с.12-13, 43-48).

Також, ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції безпідставно послався на
положення Закону України «Про
страхування», оскільки він не підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
та роз'яснення Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4, які
стосуються відшкодування шкоди в
порядку регресу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції, чинній на час
настання страхового випадку, при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 вказаного Закону
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Таким чином, відповідно до положень
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» виплата
страхового відшкодування здійснюється
страховиком на підставі звіту про
оцінку, або висновку експертного
автотоварознавчого дослідження з
визначення вартості відновлювального
ремонту в порядку, визначеному
вказаним Законом.

Згідно зі ст. ст. 12, 31, 32 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи, та
не відшкодовується шкода, пов'язана із
втратою товарної вартості
транспортного засобу. Саме ці втрати
підлягають відшкодуванню за рахунок
особи, винної у заподіянні шкоди.

Враховуючи викладене, з АТ « УОСК» на
користь ОСОБА_1 відповідно до положень
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» підлягає
стягненню 7 939 грн. 38 коп. страхового
відшкодування з урахуванням вартості
відновлювального ремонту автомобіля,
визначеного відповідно до звіту з
оцінки транспортного засобу № 1122 від 29
липня 2013 року з відрахуванням ПДВ в
сумі 1 195 грн. 09 коп. та франшизи у
розмірі 1 000 грн. Відповідно, з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 на підставі ст. 1194 ЦК
України підлягає стягненню 5 412 грн. 29
коп.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України враховуючи обсяг задоволених
вимог з АТ «УОСК» на користь ОСОБА_1
підлягає стягненню 144 грн. 85
коп.судового збору, з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 підлягає стягненню 98 грн. 75
коп.судового збору.

Таким чином, рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 17 липня 2014
року підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 17 липня 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія», ОСОБА_2
про відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» на користь
ОСОБА_1 шкоду в розмірі 7 939 (сім тисяч
дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 38 коп.
та витрати по сплаті судового збору в
сумі 144 (сто сорок чотири) грн. 85 коп. а
всього 8 084 (вісім тисяч вісімдесят
чотири) грн.. 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
шкоду в розмірі 5 412 (п'ять тисяч
чотириста дванадцять) грн. 29 коп. та
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 98 (дев'яносто вісім) грн.. 75 коп.
а всього 5 511 (п'ять тисяч п'ятсот
одинадцять) грн.. 04 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

В.В. Саліхов