Дата документу 11.11.2014
Справа № 2-2271/11
Провадження № 6/334/716/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року Ленінський
районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді – Нікітенко Н.П.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Запоріжжя
подання головного державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_1, погоджене з
начальником Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_2, про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України, без вилучення
паспортного документу,

встановив:

Головний державний виконавець
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції ОСОБА_1
звернулась до суду з поданням,
погодженим з начальником Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_2, про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України, без вилучення
паспортного документу, посилаючись на
те, що на виконанні в Ленінському
відділі державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції знаходиться виконавчий лист №
2-2271 виданий 11.11.2011 року Ленінським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліментів на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх
видів доходу, починаючи з 19.04.2011 року і
до повноліття.

18.11.2011 року державним виконавцем Комиса
С.В. винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

При проведенні виконавчих дій було
встановлено, що згідно довідки АІС
«Автомобіль» рухоме майно у боржника
відсутнє; довідок з Реєстру прав
власності на нерухоме майно та з ДРРП –
майно відсутнє; довідок ДПС України
встановлено, що місця роботи та
рахунків боржник не має, пенсію не
отримує.

Боржником рішення суду не виконується,
аліменти не сплачуються, для вирішення
питань сплати заборгованості до
державного виконавця не з`являється,
тому, на думку державного виконавця, є
необхідність тимчасово обмежити його у
праві виїзду за межі України до моменту
виконання ним зобов`язань.

Станом на 01.06.2014 року заборгованість по
аліментам складає 11475 грн.

В судовому засіданні державний
виконавець Ленінського відділу
державної виконавчої служби ЗМУЮ
ОСОБА_1 подання підтримала, просила
задовольнити його повністю,
посилаючись на обставини, що зазначені
в поданні.

Стягувач ОСОБА_4 суду пояснила, що на
підставі рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2011
року їй був виданий виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_3 аліментів на
утримання сина. Виконавчий лист
знаходиться на виконанні в Ленінському
ВДВС ЗМУЮ, однак, боржник рішення суду
не виконує, аліменти не сплачує.
Просить задовольнити подання
державного виконавця повністю.

Боржник ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_6 заперечували проти даного
подання. ОСОБА_3 суду пояснив, що дійсно
на виконанні в Ленінському ВДВС ЗМУЮ
знаходиться виконавчий лист про
стягнення з нього аліментів на
утримання сина. Однак, заперечую про
обмеження виїзду його за кордон,
оскільки не вважає, що він ухиляється
від виконання зобов`язань, покладених
на нього рішенням суду. Рішення суду
він виконує, аліменти сплачує, але не
повністю, оскільки на теперішній час
має не регулярний заробіток.

Дослідивши матеріали подання,
вислухавши пояснення сторін, суд
приходить до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного
процесуального кодексу України та ст.
124 Конституції України судові рішення,
що набрали законної сили, обов’язкові
для всіх органів державної влади і
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій,
посадових чи службових осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України. Невиконання
судового рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України. Умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження у
разі ухилення боржника від виконання
зобов’язань, покладених на нього
рішенням, має право звертатися до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника –
фізичної особи або керівника боржника
– юридичної особи за межі України – до
виконання зобов’язань за
рішенням.

Статтею 377-1 Цивільного процесуального
кодексу України передбачено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника – фізичної особи або
керівника боржника – юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає зазначене подання без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Відповідно до ст. 64 Конституції України
конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлені
законом.

Згідно зі статтею 2 «Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї» кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в’їзд в
Україну та визначення випадків
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України регулюється Законом
України «Про порядок виїзду з України
та в’їзду в Україну громадян України»
від 21.01.1994
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про порядок виїзду з України та
в’їзду в Україну громадян України»
громадянин України має право виїхати з
України, крім випадків, передбачених
зазначеним законом, та в’їхати в
Україну.

На підставі ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в’їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, якщо він
ухиляється від виконання зобов’язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), – до виконання
зобов’язань.

Тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України є винятковим
заходом обмеження особистої свободи
фізичної особи, який застосовується
лише при наявності достатніх підстав
вважати, що така особа ухиляється від
виконання зобов’язань, покладених на
неї відповідним судовим рішенням та її
намір вибути за межі України з метою
невиконання цього рішення.

В судовому засіданні встановлено, що на
виконанні в Ленінському відділі
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції знаходиться виконавчий лист №
2-2271 виданий 11.11.2011 року Ленінським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від
усіх видів його доходу, до досягнення
сином повноліття, щомісячно, починаючи
з 19.04.2011 року.

18.11.2011 року державним виконавцем Комиса
С.В. було відкрито виконавче
провадження за вищезазначеним
виконавчим листом.

У поданні державний виконавець
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції зазначає,
що боржником рішення суду не
виконується, проте в матеріалах
подання відсутні будь-які докази, які
підтверджують викладені обставини.
Також в поданні не вказано, чому
рішення суду ще не виконано та яким
чином обмеження боржника у праві
виїзду за кордон може забезпечити його
виконання.

В матеріалах подання відсутні дані, які
б підтверджували наявність у ОСОБА_3
закордонного паспорту та його
намагання виїхати за кордон України.

Відповідно до ухвали суду від 13.10.2014
року суд витребував з Головного центру
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
інформацію щодо виїзду та терміну
перебування за межами держави України
ОСОБА_3 за період з 2011 року по 2014 року.

Згідно відповіді, яка надійшла до суду
29.10.2014 року, відомостей про перетинання
державного кордону України гр. ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у період з 2011 року по 2014
року не виявлено.

Таким чином, у відповідності до вимог,
встановлених ст.ст. 10, 57, 60 Цивільного
процесуального кодексу України
державний виконавець як сторона, яка
приймає участь у справі, не довів суду
ті обставини, на які він посилається як
на підставу своїх вимог, а саме не довів
наявність факту ухилення боржника від
виконання судового рішення.

Отже, підстав для задоволення подання
про тимчасове обмеження боржника
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України
судом не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 33, 64 Конституції України, ст. 377-1
ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду та в’їзду
в Україну громадян України», суд –

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання головного
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_1, погоджене з
начальником Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_2, про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України, без вилучення
паспортного документу – відмовити.

Копію ухвали надіслати начальнику
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції може бути подана до
Апеляційного суду Запорізької області
через Ленінський районний суд м.
Запоріжжя протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:
Нікітенко Н. П.