У х в а л а

іменем україни

24 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Коротуна В.М.,Ступак О.В.,Парінової
І.К.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа на стороні
відповідача - ОСОБА_8, про визнання
договору дарування удаваним,
встановлення укладення договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на частку в спільній
сумісній власності подружжя та
розподіл спільного майна подружжя; за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9,
ОСОБА_6, третя особа на стороні
відповідача - Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк», про визнання договору
купівлі-продажу квартири частково
недійсним та розподіл спільного майна
подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 28 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 10 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про
визнання договору дарування удаваним,
встановлення укладення договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на частку в спільній
сумісній власності подружжя та
розподіл спільного майна подружжя.

ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним
позовом, в якому просив визнати договір
купівлі-продажу квартири частково
недійсним і поділити спільне майно
подружжя.

Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 28
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 10 липня 2014 року, позов
задоволено частково.

Визнано договір дарування квартири від
25 вересня 2002 року, за яким ОСОБА_8
подарував ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1,
удаваним з метою приховання договору
купівлі-продажу квартири.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль
«KIA Magentis», 2008 року випуску, д.н.з НОМЕР_1
об'єктами права спільної власності
подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_7 в спільному майні
подружжя автомобіль «KIA Magentis», 2008 року
випуску, д.н.з НОМЕР_1.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 62
250 грн вартості Ѕ частини автомобіля «KIA
Magentis», 2008 року випуску, д.н.з НОМЕР_1, що
виділяється ОСОБА_7

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_7 відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними
судовими рішеннями, ОСОБА_7 звернувся
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з касаційною
скаргою, в якій просив скасувати
оскаржувані судові рішення та передати
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права (норма частини 2
статті 324 ЦПК України).

Судом встановлено, що з 6 червня 1998 року
по 27 листопада 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

З огляду на це, вирішуючи спори між
подружжям щодо майна, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
ними майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Згідно з частиною 1 статті 41 ЦК УРСР
угодами визнаються дії громадян і
організацій, спрямовані на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до частини 2 статті 58 ЦК УРСР
в разі, якщо угода, укладена з метою
приховати іншу угоду (удавана угода), то
застосовуються правила, що регулюють
ту угоду, яку сторони дійсно мали на
увазі.

Основним юридичним фактом, який
підлягав встановленню судом є дійсна
спрямованість волі сторін при
укладенні договору дарування та
з'ясування питання про те, чи не
укладена ця угода з метою приховати
іншу угоду та яку саме.

25 вересня 2002 року ОСОБА_7 і ОСОБА_8 було
укладено договір дарування, згідно з
яким ОСОБА_8 подарував ОСОБА_7 квартиру
АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним
нотаріусом Смілянського районного
нотаріального округу Черкаської
області ОСОБА_11 та зареєстровано у
реєстрі за № 5003.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (частини 1-3
статті 212 ЦПК України).

Суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, на підставі заяви
ОСОБА_8, показів свідків, а також
враховуючи відсутність будь-яких
підстав у ОСОБА_8 дарувати квартиру
ОСОБА_7, дійшов обґрунтованого висновку
про те, що укладений договір дарування
мав на меті приховати договір
купівлі-продажу нерухомого майна під
час перебування у шлюбі.

Отже, висновок суду про поділ квартири
АДРЕСА_1 є правильним. Також вірним є
висновок суду щодо поділу автомобіля
«КІА Magentis», 2008 року випуску, д.н.з.
НОМЕР_1, придбаного ними в період шлюбу
за спільні кошти подружжя та
зареєстрованого на ім'я ОСОБА_7 Крім
цього, суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що ОСОБА_6 не
пропущено строк позовної давності,
оскільки порушення її право проживання
з дітьми у спірній квартирі було
порушено у 2012 році.

Під час розгляду справи у касаційному
порядку суд позбавлений можливості
здійснювати оцінку доказів у порядку,
передбаченому статтею 212 ЦПК України та
відповідно до норм статті 335 ЦПК
України не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права (стаття 337 ЦПК
України).

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 28 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 10 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:В.М.
Коротун І.К. Парінова О.В. Ступак С.П.
Штелик