Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/4657/14
Головуючий у 1 інстанції: Ачкасов
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 листопада 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізької
області на рішення Запорізького
районного суду Запорізької області від
16 липня 2014 року по справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізької області до ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року з ДПІ у Жовтневому
районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у
Запорізької області вернулося до суду
із вищевказаним позовом, в якому
зазначало, що ОСОБА_3, в період часу з
01.04.2008р. по 01.04.2009р. на підставі наказу №1
від 08.01.2001 p., займаючи посаду директора
ПП «Аверс», будучи відповідальним за
організацію бухгалтерського та
податкового обліку підприємства,
повноту відображення в обліку всіх
господарських операцій, правильність
віднесення доходів та витрат до
відповідних податкових періодів,
достовірність та своєчасність сплати в
бюджет податків, шляхом безпідставного
завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість в
документах податкової звітності
вказаного підприємства, умисно
ухилився від сплати податку на додану
вартість у розмірі 683 031,41 грн. Так,
усвідомлюючи, що в результаті продажу
товарів у ПП «Аверс» виникає значна
суми податкових зобов'язань з податку
на додану вартість, а підстави для
формування податкового кредиту з ПДВ
відсутні, ОСОБА_3, маючи умисел на їх
заниження, застосував схему ухилення
від сплати вищевказаного податку
шляхом завищення сум податкового
кредиту з ПДВ та відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
підприємства витрат по придбанню
товарно-матеріальних цінностей у ПП
«Промтехбуд-постач», яке фактично не
реалізовувало на адресу ПП «Аверс»
товарів.

Посилаючись на зазначені обставини,
просило суд, стягнути з ОСОБА_3 завдану
державі матеріальну шкоду у розмірі 683
031,41 грн.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 16 липня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ДПІ у Жовтневому районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізької
області подало апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимог в повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як при розгляді справи в суді першої
інстанції так і в апеляційній скарзі
позивач посилався на те, що факт
завдання державі шкоди по кримінальній
справі відповідачем не оспорювався,
провадження по кримінальній справі
закрито з нереабілітуючих підстав,
тому позов підлягає задоволенню. При
цьому позивач посилався лише на
кримінальний процесуальний закон, який
надає йому право на звернення до суду в
порядку ЦПК.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідач працював
директором ПП "Аверс", будучи
відповідальним за організацію
бухгалтерського та податкового обліку
підприємства, повноту відображення в
обліку всіх господарських операцій,
правильність віднесення доходів та
витрат до відповідних податкових
періодів, достовірність та
своєчасність сплати в бюджет податків,
шляхом безпідставного завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість в документах
податкової звітності вказаного
підприємства, умисно ухилився від
сплати податку на додану вартість у
розмірі 683 031,41 грн. Тобто, відповідач
неналежно виконував свої службові
обов'язки, що призвело до фактичного
ненадходження до державного бюджету
грошових коштів.

Як убачається з матеріалів справи,
позов був пред'явлений у порядку ст. 61,
128 КПК без посилання на будь-який
матеріально-правовий закон. Натомість
зі змісту позову вбачається, що при
пред'явленні позову позивач виходив із
того, що завдана шкода відшкодовується
в повному обсязі особою, яка її завдала,
однак дана норма (ст. 1166 ЦК) встановлює
загальні правила відшкодування
завданої шкоди.

Натомість суд першої інстанції
правильно врахував, що якщо мають
місце спеціальні підстави, які надають
можливість застосовувати до
правовідносин положення інших статей
параграфа 1 глави 82 ЦК України, потрібно
застосовувати спеціальні норми.

Склад злочину, передбачений ст. 212 КК
України, має спеціальний суб'єкт, яким
можуть бути, зокрема, посадові особи
підприємства, установи, організації.
Тобто працівники юридичних осіб під
час виконання ними своїх посадових
обов'язків, пов'язаних з веденням
бухгалтерського та податкового обліку.
Відповідно шкода державі у вигляді
фактичного ненадходження коштів у
бюджет внаслідок ухилення від сплати
податків завдається посадовою особою
підприємства під час виконання нею
своїх службових обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.
5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року № 6 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" при розгляді справ про
відшкодування шкоди за ст. 441 ЦК УРСР
суди повинні мати на увазі, що крім
загальних підстав, передбачених ст. 440
ЦК УРСР (аналогічна ст. 1166 ЦК України),
відповідальність юридичної особи
настає лише у випадках, коли особа, з
вини якої заподіяна шкода, знаходиться
з даною організацією в трудових
відносинах, і шкода, заподіяна нею у
зв'язку з виконанням трудових
(службових) обов'язків, незалежно від
того, постійним, сезонним, тимчасовим
за трудовим договором чи на інших
умовах вона була працівником цієї
організації.

Також п. 58.4. ст. 58 Податкового кодексу
України передбачено, що у разі коли
судом за результатами розгляду
кримінальної справи про злочини,
предметом якої є податки, збори,
винесено обвинувальний вирок, що
набрав законної сили, або винесено
рішення про закриття кримінальної
справи за нереабілітуючими підставами,
відповідний контролюючий орган
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена рішенням суду, та прийняти
податкове повідомлення-рішення про
нарахування платнику таких податкових
зобов'язань і застосування стосовно
нього штрафних (фінансових) санкцій у
розмірах, визначених цим Кодексом.

Таким чином, стягнення коштів, які не
надійшли до бюджету в результаті
скоєння злочину, передбаченого ст. 212 КК
України, відбувається не з особи,
винної у скоєнні цього злочину,
винятково з платника податків,
податкові зобов'язання якого не були
сплачені, а таким платником податків є
юридична особа.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізької
області - відхилити.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 16 липня 2014 року
в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: