Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ17 грудня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючогоГвоздика
П.О.,суддів: за участю представника
відповідача Горелкіної Н.А.,
Євтушенко О.І., Підлісного
Ю.С.,Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до Державного
господарського об'єднання Концерну
«Воєнремсервіс» про стягнення
заробітної плати та інших виплат,
невиплачених при звільненні, за
касаційною скаргою Концерну
«Воєнремсервіс» на заочне рішення
Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 березня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від
27 березня 2014 року,
в с т а н о в и л а:У січні 2013
року позивач звернувся до суду з даним
позовом, зазначивши в його
обгрунтування, що наказом генерального
директора Державного господарського
об'єднання Концерну «Воєнремсервіс»
далі - ДГО Концерн «Воєнремсервіс» або
Концерн) від 5 вересня 2007 року № 34/1 він
був призначений на посаду заступника
генерального директора Концерну.
Наказом Міністерства оборони України
від 14 квітня 2008 року № 162 на нього було
покладено тимчасове виконання
обов'язків генерального директора ДГО
Концерну «Воєнремсервіс». У зв'язку зі
змінами штатного розпису наказом
генерального директора від 22 січня 2009
року № 2 посада «заступник
генерального директора» змінена
(перейменована) на «заступник
генерального директора з
фінансово-економічної діяльності».
Наказом Міністерства оборони України
від 28 лютого 2011 року № 119 припинено
юридичну особу - ДГО Концерн
«Воєнремсервіс» - шляхом ліквідації.
Головою ліквідаційної комісії
призначено Пантелєєва С.Б., заступником
голови - т.в.о генерального директора
ОСОБА_6 Наказом Міністра оборони
України від 27 жовтня 2011 року № 675
позивача звільнено від тимчасового
виконання обов'язків генерального
директора ДГО Концерну
«Воєнремсервіс» з поверненням до
виконання обов'язків заступника
генерального директора з
фінансово-економічної діяльності.
Наказом Міністра оборони України від 17
січня 2012 року «Про внесення змін до
наказу Міністерства оборони України
від 28 лютого 2011 року № 119» № 26, у зв'язку
з проведенням в Міністерстві оборони
України організаційно-штатних заходів,
ОСОБА_6 призначено головою
ліквідаційної комісії ДГО Концерну
«Воєнремсервіс». Наказом Міністерства
оборони України від 18 квітня 2012 року №
254 наказ Міністра оборони України № 119
від 28 лютого 2011 року «Про ліквідацію
ДГО Концерн «Воєнремсервіс» скасовано,
голові ліквідаційної комісії Концерну
наказано виконати необхідні заходи
щодо виконання цього наказу. Наказом
голови ліквідаційної комісії Концерну
від 24 квітня 2012 року № 2-к
позивача переведено з посади
заступника генерального директора з
фінансово-економіної діяльності на
посаду заступника генерального
директора Концерну. Наказом Міністра
оборони України від 16 травня 2012 року №
333 генеральним директором ДГО Концерну
«Воєнремсервіс» призначено
Куліша О.Б. Наказом генерального
директора Концерну від 31 травня 2012 року
№ 14-к позивача звільнено з
посади заступника за угодою сторін. У
зв'язку з призначенням керівника
Концерну та на виконання наказу
директора Департаменту економічної та
господарської діяльності Міністерства
оборони України від 29 травня 2012 року №
38 «Про створення комісії з передачі
справ, посади керівника та майна ДГО
Концерн «Воєнремсервіс» 31
травня 2012 року позивач у присутності
комісії передав, а Куліш О.Б. прийняв
справи та майно ДГО Концерну
«Воєнремсервіс», про що був складений
відповідний акт (з додатками),
затверджений 18 червня 2012 року
керівником Департаменту економічної
та господарської діяльності
Міністерства оборони
України.Посилаючись на те, що на час
звільнення утворилась заборгованість
з заробітної плати (з урахуванням
відповідних доплат, премій та
компенсацій за невикористану
відпустку) в сумі 86 777 гривень 03 копійки,
заборгованість за розрахунками з
підзвітними особами в сумі 15 429 гривень
72 копійки та заборгованість з
компенсації за майно в сумі 8162 гривні 72
копійки, а всього 110369 гривень 47 копійок,
яку позивач просив стягнути з
відповідача на свою користь. Заочним
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 березня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва
від 27 березня 2014 року, позов задоволено.
Ухвалено стягнути з ДГО Концерну
«Воєнремсервіс» на користь
ОСОБА_6 заборгованість з заробітної
плати (з урахуванням відповідних
доплат, премій та компенсацій за
невикористану відпустку) в сумі
86 777 гривень 03 копійки,
заборгованість за розрахунками з
підзвітними особами в сумі 15 429 гривень
72 копійки та заборгованість з
компенсації за майно в сумі 8 162 гривні 72
копійки, а всього 110 369 гривень 47
копійок. Вирішено питання про
стягнення судового збору. У
касаційній скарзі ДГО Концерн
«Воєнремсервіс» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду і направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника відповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного. Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з
обґрунтованості заявлених вимог.
Проте з такими висновками судів
погодитись не можна. За вимогами
статей 213, 214 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні. При ухваленні рішення суд
зобов'язаний з'ясувати питання,
зокрема, щодо: наявності обставин
(фактів), якими обґрунтовувалися вимоги
і заперечення, та навести докази на їх
підтвердження; наявності інших
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи; правовідносин,
зумовлених встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинні бути
зазначені встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. Вказаних
вимог судами не дотримано. Згідно із ч.
1 ст. 47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього
Кодексу.Відповідно до ст. 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
проводиться в день звільнення, а згідно
зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з
вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в
ст. 116 цього Кодексу, підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Відповідно до
ст. 34 Закону України «Про оплату праці»
у зв'язку із порушенням строків виплати
заробітної плати працівникам також
проводиться компенсація втрати
частини заробітної плати відповідно
до індексу зростання цін на споживчі
товари і тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
її виплати» компенсація громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, під якими слід розуміти
грошові доходи громадян, які вони
одержують на території України і які не
мають разового характеру, в тому числі
заробітна плата (грошове забезпечення),
що також передбачено Положенням про
порядок компенсації працівникам
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 20
грудня 1997 року (з наступними змінами).
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57-60 ЦПК України. Згідно із ч. 4
ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом. Із
матеріалів справи вбачається, що
доказом, на підставі якого суд стягнув
на користь ОСОБА_6 заборгованість із
заробітної плати з урахуванням
відповідних доплат, премій та
компенсації за невикористану
відпустку, є довідка ДГО Концерну
«Воєнремсервіс» від 30 квітня 2012 року
№ 1-26, відповідно до якої
заборгованість за період з 1 серпня 2011
року по 30 квітня 2012 року
становить 84 332 гривні 85 копійок.
Вказана довідка підписана головою
ліквідаційної комісії Концерну
ОСОБА_6 Разом з тим оплата праці
керівників підприємств регулюється
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 травня 1999 року № 859 «Про умови і
розмір оплати праці керівників
підприємств, заснованих на державній,
комунальній власності, та об'єднань
державних підприємств» (далі -
Постанова), відповідно до п. п. 1,3 якої
розмір посадового окладу керівника
підприємства залежно від
середньооблікової чисельності
працюючих в еквіваленті повної
зайнятості у кратності до
мінімального розміру тарифної ставки
першого розряду робітника основного
виробництва, а у разі, коли тарифні
ставки робітників не застосовуються, -
у кратності до мінімального
посадового окладу (ставки)
працівника основної професії,
визначених у колективному договорі,
враховуючи складність управління
підприємством, його технічну
оснащеність, вартість основних
фондів, рівень рентабельності та
обсяги виробництва продукції (робіт,
послуг). При цьому, максимальний
розмір премії не може перевищувати
розмір посадового окладу керівника
підприємства. Стягуючи суму
заборгованості, суд першої інстанції
не перевірив чи відповідає її розмір
вимогам вказаної Постанови, а також п.
п. 1-3 Інструкції про умови,
диференційовані показники та розмірі
преміювання керівників (не
військовослужбовців) підприємств
Міністерства оборони України,
затвердженої наказом Міністерства
оборони України від 6 вересня 1999 року №
271 (далі - Інструкція). Як
вбачається з матеріалів справи, з метою
перевірки порушення трудового
законодавства при прийнятті на роботу
ОСОБА_6 та нарахування йому заробітної
плати Територіальним Центральним
управлінням внутрішнього аудиту та
контролю Департаменту внутрішнього
аудиту та фінансового контролю
Міністерства оборони України та
Територіальною державною інспекцією
праці у м. Києві здійснено перевірку
ДГО Концерн «Воєнремсервіс».За
наслідками перевірки складено акт від
29 липня 2011 року № 26-09-78/975 та звіти
аудиту від 12 червня 2012 року № 234/40/61, від
25 січня 2013 року № 234/3/6А та від 30
квітня 2014 року № 234/40/9, якими
встановлено неправомірне завищення
посадового окладу, надбавок, премій, що
призвело до зайвого нарахування
позивачу заробітної плати в розмірі
86 755 гривень 29 копійок.
Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд у порушення
вимог ст. 303 ЦПК України, не дослідив
надані в обгрунтування доводів
апеляційної скарги нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції зумовлено поважними
причинами, у зв'язку з ухваленням
заочного рішення, не з'ясував обставин,
викладених у звітах та акті, та
помилково залишив рішення суду першої
інстанції без змін. Крім того,
апеляційним судом не перевірено
правомірність нарахування позивачу
компенсації за майно у розмірі 8 162
гривні 72 копійки, чи підтверджена
вказана сума первинними документами
відповідно до Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Міністерством фінансів України від 24
травня 2005 року № 88. За таких обставин
ухвалені при неправильному
застосуванні норм матеріального права
та порушенні норм процесуального права
судові рішення підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ст. 338 ЦПК
України, з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справу х в а л и л а:Касаційну скаргу
Концерну «Воєнремсервіс»
задовольнити. Заочне рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 18 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 27
березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції. Ухвала оскарженню не
підлягає. Головуючий
П.О.
Гвоздик Судді:
Н.А. Горелкіна
О.І.
Євтушенко
І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко