Ухвала

іменем україни

24 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Октябрської
районної в м. Полтаві ради, треті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, автогаражний колектив
«Сади», про визнання права власності в
порядку спадкування, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Полтавської області від 13 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до виконавчого комітету
Октябрської районної в м. Полтаві ради,
обґрунтовуючи вимоги тим, що у 1988 році
рішенням виконавчого комітету
Октябрської в м. Полтаві ради її
чоловіку - ОСОБА_6 надано місце для
будівництва гаража в автогаражному
колективі «Сади», на підставі якого він
самостійно збудував гараж, але
належним чином права власності на
нього не оформив. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6
помер. Посилаючись на те, що вона до
теперішнього часу сплачує внески до
кооперативу та постійно користується
гаражем як спадкоємець ОСОБА_6, позивач
просила визнати за нею право власності
на нежитлову будівлю - гараж в
автогаражному колективі «Сади»,
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після померлого ОСОБА_6

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 20 лютого 2013 року
позов задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на гараж, що
знаходиться в автогаражному колективі
«Сади», АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 13 лютого
2014 року рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 20 лютого
2013 року скасовано. Ухвалено нове
рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214, 316
ЦПК України рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що п. 5 рішення
виконавчого комітету Октябрьської
ради народних депутатів від 19 січня 1988
року № 47 «Про виділення земельних
ділянок для будівництва гаражів»
ОСОБА_6 було надано місце для
будівництва гаража в автогаражному
колективі «Сади» за адресою: АДРЕСА_1.

У 1997 році ОСОБА_6 за власні кошти
здійснив будівництво гаража в
автогаражному колективі «Сади» за
вказаною адресою (АДРЕСА_1) та сплачував
членські внески.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1, що зареєстроване
та видане відділом актів
громадянського стану Полтавського
міського виконавчого комітету 15 грудня
1997 року.

ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_6, що
підтверджується копією повторного
свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 05
листопада 2005 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
положень ст. 328 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 19-1
Закону України «Про кооперацію», та
дійшов висновку, що сплата ОСОБА_3 після
смерті чоловіка усіх внесків є
достатньою правовою підставою для
отримання нею як спадкоємцем свідоцтва
про право власності на гараж.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у позові,
апеляційний суд вважав, що при
вирішенні спору місцевим судом
належним чином не встановлено, які
права чи інтереси позивача були
порушені органом місцевого
самоврядування, не враховано
відсутність правовідносин спадкового
характеру між сторонами, а також не
вжито заходів щодо з'ясування питань,
пов'язаних з належністю та статусом
спірного гаража.

Із висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна з огляду
на таке.

За змістом п. 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
2003 року правила книги шостої ЦК України
застосовуються до спадщини, яка
відкрилася, але не була прийнята ніким
із спадкоємців до набрання чинності
цим Кодексом, якщо спадщина була
прийнята до 01 січня 2004 року -
застосовується ЦК Української РСР 1963
року.

Згідно із ч. 1 ст. 524 ЦК України
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом.

До складу спадщини входять лише ті
права та обов'язки, носієм яких за життя
був сам спадкодавець і які належали
йому на законних підставах. Не набуття
права власності на річ спадкоємцем не
дає підстав для виникнення такого
права у спадкоємців.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28
червня 1991 року № 5 «Про практику
розгляду судами цивільних справ,
пов'язаних із діяльністю
гаражно-будівельних кооперативів»
член гаражно-будівельного кооперативу,
який повністю вніс свій пай за гараж,
наданий йому в користування, набуває
право власності на це майно і вправі
розпоряджатися ним на свій розсуд -
продавати, заповідати, здавати в
оренду, обміняти, вчиняти відносно
нього інші дії угоди, що не заборонені
законом.

Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 червня 1983
року № 4 «Про практику розгляду судами
України справ про спадкування» у
випадках смерті до 01 липня 1990 року
члена житлово-будівельного,
дачно-будівельного або
гаражно-будівельного кооперативу,
члена садівницького товариства
спадщина відкривається не на квартиру,
дачу, гараж, садовий будиночок,
насадження, а на пай спадкодавця та
інші суми, які підлягають поверненню у
таких випадках. Що стосується
зазначених осіб, які померли після 01
липня 1990 року, то таким же чином
відкривається спадщина, якщо до дня
смерті не були внесені повністю пайові
внески, а якщо на цей час спадкодавцем
був повністю внесений пайовий внесок -
спадщина відкривається відповідно на
квартиру, дачу, гараж, садовий
будиночок, інші будівлі і насадження.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у позові,
апеляційний суд зазначені норми
матеріального права не врахував, у
порушення норм ст. ст. 303, 316 ЦПК України
не звернув уваги на те, що земельна
ділянка на підставі рішення
виконавчого комітету Октябрської ради
народних депутатів від 19 січня 1988 року
№ 47 виділялася саме для будівництва
гаража, та не з'ясував, чи сплачений
ОСОБА_6 пайовий внесок за гараж у
повному обсязі, отже не встановив, чи
виникло на час його смерті у нього
право власності на гараж з огляду на
вищенаведені норми закону.

Також суд апеляційної інстанції не
витребував спадкову справу після
померлого, та відповідно не встановив,
хто із спадкоємців, які прийняли
спадщину у встановленому на час
виникнення спірних правовідносин
законодавством порядку, має право на
визнання права власності на гараж.

Наведене свідчить про те, що
апеляційний суд не встановив характер
правовідносин сторін на час їх
виникнення з точки зору законності
будівництва гаража та набуття права
власності на майно членом
гаражно-будівельного кооперативу, та
не визначився із правовідносинами, що
виникають у порядку спадкування такого
майна.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване
рішення, суд апеляційної інстанції
залишив поза увагою положення ст. ст. 303,
304 ЦПК України, згідно з якими під час
розгляду справи в апеляційному порядку
суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення суду апеляційної
інстанції визначений ст. 316 ЦПК України,
у мотивувальній частині якого, зокрема,
повинно бути зазначено мотиви зміни
рішення, скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення; встановлені судом першої
інстанції та не оспорені обставини, а
також обставини, встановлені
апеляційним судом, і визначені
відповідно до них правовідносин; чи
були і ким порушені, невизнані або
оспорені права, свободи чи інтереси, за
захистом яких особа звернулася до суду;
назви, статті, її частини, абзацу,
пункту, підпункту закону, на підставі
якого вирішено справу, а також
процесуального закону, яким суд
керувався.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає,
оскільки в порушення вказаних положень
закону, апеляційний суд висновки суду
першої інстанції належним чином не
спростував, у рішенні не зазначив
встановлені факти, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення сторін. У рішенні
апеляційного суду взагалі відсутні
мотиви та посилання на докази, на
підставі яких апеляційний суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Крім того, скасовуючи рішення суду
першої інстанції за апеляційною
скаргою ОСОБА_7, який не брав участі у
справі, апеляційний суд не з'ясував, чи
порушено оскаржуваним судовим
рішенням права та обов'язки останнього.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, колегія суддів дійшла
висновку про те, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду апеляційної інстанції -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з підстав, передбачених ч. 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 13 лютого 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик