Справа № 128/1534/14-ц Провадження №
22-ц/772/3440/2014Головуючий в суді першої
інстанції Гриценко І. Г.Категорія
30Доповідач Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

Головуючого: Жданкіна В.В.

Суддів: Пащенко Л.В., Ковальчука О.В.

При секретарі: Агеєвій Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького
районного суду Вінницької області від
24.10.2014 року по справі за позовом ОСОБА_2
до Публічного акціонерного товариства
«СК «Провідна», ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди завданої ДТП , -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «СК
«Провідна», ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди завданої ДТП. Позов мотивувала
тим, що 17.07.2008 року на автодорозі
Вінниця-Бар на повороті на с. Широка
Гребля Вінницького району сталась
дорожньо-транспортна пригода, в якій
було пошкоджено належний ОСОБА_2
автомобіль марки Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1,
про що було складено постанову
Барського районного суду Вінницької
області від 26.08.2008 року, залишеною без
змін ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 24.12.2008 року,
відповідно до якої винним у скоєнні ДТП
визнано ОСОБА_3 та притягнуто до
адміністративної відповідальності
шляхом накладення адміністративного
стягнення за ст.124 КУпАП. А тому просила
стягнути з ПАТ «СК «Провідна» на її
користь 25500 грн. в якості страхового
відшкодування матеріальних збитків та
стягнути з ОСОБА_3 26 409 грн. 20 коп.
матеріальної шкоди.

Рішенням Вінницького районного
суду Вінницької області від 24.10.2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
до ПАТ «СК «Провідна», ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди завданої ДТП .

В апеляційній скарзі позивачка
просить рішення суду скасувати як
незаконне, постановлене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права і постановити нове про
задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення,
коли висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

У рішенні суду обов'язково повинні
бути зазначені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Із постанови слідчого про
закриття кримінального провадження
від 17.05.2013 року (а.с.44) встановлено, що 17
липня 2008 року близько 09 год. 20 хв. на
автодорозі сполученням м. Вінниця - м.
Могилів - Подільський, в районі
перехрестя із другорядною дорогою, що
веде в напрямку с. Широка Гребля
Вінницького району сталося зіткнення
автомобіля «Фольксваген» державний
номерний знак НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_2 яка здійснювала маневр повороту
ліворуч в напрямку с. Широка Гребля, із
автомобілем «Кіа» державний номерний
знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який
здійснюючи маневр обгону рухався в
напрямку м. Могилів - Подільський.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної
пригоди, відповідно до висновку
судово-медичної експертизи № 954,
позивачка отримала тілесні ушкодження
середньої тяжкості.

Даною постановою слідчого від
17.05.2013 року закрито кримінальне
провадження, у зв'язку з відсутністю в
діях водія ОСОБА_3 складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286
КК України.

Відповідно до висновку
автотехнічної експертизи НДЕКЦ при
УМВС України у Вінницькій області №213а
від 23.10.2009 «У даній дорожній ситуації що
склалася, технічна можливість
попередження даної
дорожньо-транспортної пригоди у водія
автомобіля «Фольксваген» державний
номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, з
технічної точки зору полягала у
виконанні вимог п. 10.1 Правил дорожнього
руху України».

Тобто, перед зміною напрямку руху,
позивачка повинна була переконатися,
що не створить перешкоди або небезпеки
іншим учасникам дорожнього руху.

Згідно з висновком автотехнічної
експертизи № 41а «В даній дорожній
обстановці в діях водія автомобіля
«Фольксваген» держ. номер НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_2, вбачається
невідповідність вимогам п. 10.1 Правил
дорожнього руху».

Відповідно до висновку
автотехнічної експертизи Харківського
науково - дослідного інституту судових
експертиз ім. засл. Професора М.С.
Бокаріуса №10689, яка проводилася за
клопотанням позивача, «В даній
дорожній ситуації водій автомобіля
«Фольксваген» ОСОБА_2 повинна була
діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил
дорожнього руху України. Водій
автомобіля «Фольксваген» мала
технічну можливість попередити
зіткнення шляхом виконання вимог п.10.1
Правил дорожнього руху України, для
чого у неї не було будь - яких перешкод
технічного характеру та вказані
порушення, з технічної точки зору,
знаходилися в причинному зв'язку з
виникненням даної пригоди».

Згідно до висновку автотехнічної,
транспортно - трасологічної експертизи
№1817/1818 «В діях водія автомобіля
«Фольксваген» ОСОБА_2 вбачається
невідповідність технічним нормам
вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху
України. В даній дорожній ситуації
водій автомобіля «Кіа» д.з. НОМЕР_2
ОСОБА_3 не мав технічної можливості
попередити зіткнення».

Відповідно до висновку комісійної
автотехнічної експертизи № 84 а / 636
«Водій автомобіля «Фольксваген»
ОСОБА_2 повинна була керуватися
вимогами п.п. 9.2, 9.4, 10.1 Правил дорожнього
руху України. В даній дорожній ситуації
водій автомобіля «Кіа» ОСОБА_3 не мав
технічної можливості попередити
зіткнення. Технічна можливість
попередити дане зіткнення у водія
автомобіля «Фольксваген» ОСОБА_2
забезпечувалася виконанням нею
технічних норм вимог п. 10.1 ПДР України».

В ході слідства було з'ясовано, що в
місці дорожньо-транспортної пригоди
відсутні дорожні знаки попереджаючі
про наявність перехрестя, а дорога має
по одній смузі руху в кожному напрямку.
Таким чином, у діях автомобіля «Кіа»
ОСОБА_3 відсутні порушення вимог п.п. а),
є) п. 14.6 та п. 11.4 Правил дорожнього руху
України.

Враховуючи сукупність доказів
зібраних по кримінальній справі, суд
першої інстанції, прийшов до вірного
висновку, що в діях водія ОСОБА_3
відсутній склад злочину, передбаченого
ч. 1 ст. 286 КК України, а у причинному
зв'язку з наслідками перебувають
порушення вимог Правил дорожнього руху
водієм автомобіля «Фольксваген»
ОСОБА_2

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01.03.2013 року, відсутність
складу злочину, наприклад, у разі
відмови у порушенні кримінальної
справи, закриття кримінальної справи
за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Враховуючи вищевикладене, суд
першої інстанції підставно, визнав
постанову слідчого про закриття
кримінального провадження від 17.05.2013
року належним та беззаперечним доказом
відсутності вини ОСОБА_3 у вчиненні ДТП,
що мало місце 17 липня 2008 року.

Із матеріалів кримінального
провадження встановлено, що постанова
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 25.07.2008 року (а.с.49), яка
слугувала для складання в подальшому
протоколу за ст.124 КУпАП, на підставі
якого Барським районним судом
Вінницької області 26.08.2008 року було
винесено постанову при притягнення
ОСОБА_3 до адміністратвної
відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.5) -
скасована, і остаточною постановою
слідчого від 17.05.2013 року закрито
кримінальне провадження, у зв'язку з
відсутністю в діях відповідача складу
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в
мотивувальній частині якої вказано, що
у діях автомобіля «Кіа» ОСОБА_3
відсутні порушення вимог п.п. а), є) п. 14.6
та п. 11.4 Правил дорожнього руху України,
а у причинному зв'язку з наслідками
перебувають порушення вимог Правил
дорожнього руху водієм автомобіля
«Фольксваген». Тому, суд вважає, що
постанова Барського районного суду від
26.08.2008 року, на яку посилається позивач
не являється доказом вини відповідача
у вчиненні ДТП.

Крім того, на день звернення
позивачки з даним позовом до суду 02.04.2014
року, вона не являлася і не являється
власником автомобіля «Фольксваген»
д.н.з. НОМЕР_1, так як згідно облікових
карток приватного ТЗ, наданих суду
Вінницьким центром НППзВАЗ УМВС
України у Вінницькій області, даний
автомобіль був знятий з обліку для
реалізації в комісійний магазин
України і 17.06.2009 року був
зареєстрований за ОСОБА_5, як рахується
за нею по теперішній час.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову у задоволенні позову.

З огляду на викладене, рішення
суду є законним і обґрунтованим
постановленим з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького районного
суду Вінницької області від 24.10.2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
Вінницької області набирає законної
сили з моменту її проголошення та з
цього ж моменту може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: С

удді: