У х в а л а

іменем україни

24 грудня 2014 року м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко
О.І., Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом
Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація №
2» до ОСОБА_3, треті особи: територіальна
громада в особі Полтавської міської
ради, Управління майном комунальної
власності міста Виконавчого комітету
Полтавської міської ради, про
виселення,

за касаційною ОСОБА_3 на рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 29 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 7 серпня 2014 року

та касаційною скаргою Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація № 2» на рішення Київського
районного суду м. Полтави від 29 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 7 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційна
організація № 2» (далі - КП «ЖЕО № 2»)
звернулося до суду із позовом до
ОСОБА_3, треті особи: територіальна
громада в особі Полтавської міської
ради, Управління майном комунальної
власності міста Виконавчого комітету
Полтавської міської ради, про
виселення.

На обґрунтування позовних вимог
зазначало, що квартира АДРЕСА_1
належить до маневреного фонду
міськвиконкому, а будинок знаходиться
на балансі КП «ЖЕО № 2». ОСОБА_3
самовільно, за відсутності
відповідного ордера, зайняла жиле
приміщення в квартирі АДРЕСА_1 та
проживає в ньому. На пропозицію
добровільно звільнити приміщення не
реагує. Тому позивач просив виселити
ОСОБА_3 з самовільно зайнятого
приміщення.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 29 травня

2014 року позовні вимоги КП «ЖЕО № 2»
задоволено. Виселено

ОСОБА_3 з житлового приміщення квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь КП «ЖЕО № 2» судові витрати в
розмірі 243 грн 60 коп.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 7 серпня 2014 року рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 29 травня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та постановити ухвалу, якою залишити
позовну заяву без розгляду, мотивуючи
свої вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У касаційній скарзі начальник КП «ЖЕО
№ 2» просить скасувати оскаржувані
судові рішення та закрити провадження
у справі, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційних скарг,
вважає, що вони не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що

ОСОБА_3 самовільно зайняла спірну
квартиру, не будучи особою, якій
законом надається право на тимчасове
проживання у житлових приміщеннях з
фондів житла для тимчасового
проживання.

Судом встановлено, що житловий будинок
по АДРЕСА_1 належить до комунальної
власності міста Полтави та знаходиться
на балансі КП «ЖЕО № 2».

Відповідно до рішення Виконавчого
комітету Полтавської міської ради від
22 серпня 1984 року № 387 квартиру АДРЕСА_1
закріплено за житлово-експлуатаційним
об'єднанням міськвиконкому як
маневрений фонд для тимчасового
проживання.

ОСОБА_3 у 1988 році входила до складу сім'ї

ОСОБА_4, якому квартира АДРЕСА_1
надавалась на період капітального
ремонту житлового будинку по

АДРЕСА_2.

У подальшому ОСОБА_5, як член сім'ї

ОСОБА_4, припинила право користування
жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 у
зв'язку з правом користування жилим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_3.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 24 Житлового кодексу
Української РСР для експлуатації
державного і громадського житлового
фонду створюються
житлово-експлуатаційні організації,
діяльність яких здійснюється на основі
господарського розрахунку.
Житлово-експлуатаційні організації
забезпечують схоронність житлового
фонду і належне його використання,
високий рівень обслуговування
громадян, а також контролюють
додержання громадянами правил
користування жилими приміщеннями,
утримання жилого будинку і придомової
території.

Відповідно до ст. 132-2 Житлового кодексу
Української РСР жилі приміщення з
фондів житла для тимчасового
проживання надаються громадянам за
умови, що для них таке житло є єдиним
місцем проживання і їх сукупний доход
недостатній для придбання або найму
іншого жилого приміщення. Першочергове
право на забезпечення жилим
приміщенням з фондів житла для
тимчасового проживання мають сім'ї з
неповнолітніми дітьми, вагітні жінки,
особи, які втратили працездатність, та
особи пенсійного віку. Формування
фондів житла для тимчасового
проживання здійснюється у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Громадяни, яким надане жиле
приміщення з фондів житла для
тимчасового проживання, не мають права
приватизувати, обмінювати та
здійснювати поділ цього жилого
приміщення, здавати його в піднайм або
вселяти в нього інших мешканців. Жилі
приміщення з фондів житла для
тимчасового проживання надаються на
строк до одного року з можливістю
продовження цього строку у разі
неспроможності мешканця цього
приміщення набути альтернативне місце
проживання. Підставами для
дострокового припинення права
громадянина на користування жилими
приміщеннями з фондів житла для
тимчасового проживання є: надання
громадянину або придбання ним іншого
жилого приміщення; підвищення доходів
громадянина до рівня, який дозволяє
йому укласти договір найму іншого
жилого приміщення; порушення
громадянином правил користування
жилим приміщенням з фондів житла для
тимчасового проживання; приведення
мешканцем жилого приміщення з фондів
житла для тимчасового проживання у
непридатність для його використання;
інші підстави, встановлені законом.

Пунктами 1, 3 Порядку надання і
користування житловими приміщеннями з
фондів житла для тимчасового
проживання, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 31
березня 2004 року (далі - Порядок)
передбачено, що цей Порядок
поширюється на громадян, які не мають
або втратили постійне місце
проживання, у зв'язку з чим їм надаються
житлові приміщення з фондів житла для
тимчасового проживання. Житлові
приміщення з фондів житла для
тимчасового проживання надаються за
рішеннями виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад,
Київської і Севастопольської
міськдержадміністрацій:

- громадянам, які втратили житло
внаслідок звернення стягнення на
житлові приміщення, що були придбані
ними за рахунок кредиту (позики) банку
чи іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
приміщення;

- біженцям, які набули цього статусу
відповідно до Закону України «Про
біженців» та громадянам, які вимушені
залишити житлові приміщення внаслідок
його аварійного стану, стихійного лиха
або з інших підстав, які загрожують
стану та безпеці відповідного
приміщення.

У рішенні обов'язково зазначається
перелік осіб, яким надається житло,
площа приміщення, що надається,
кількість кімнат у ньому, адреса,
підстави для надання такого приміщення
та інші дані.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 не є
громадянином, який втратив житло
внаслідок звернення стягнення на
житлові приміщення, що були придбані за
рахунок кредиту (позики) банку чи іншої
особи, повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного приміщення; не є
біженцем, який набув цього статусу
відповідно до Закону України «Про
біженців», та громадянином, що вимушено
залишив житлові приміщення внаслідок
його аварійного стану, стихійного лиха
або з інших підстав, які загрожують
стану та безпеці відповідного
приміщення.

Крім того, рішення відповідного
уповноваженого органу про надання
відповідачу житлового приміщення в
квартирі АДРЕСА_1 не приймалося, ордер
на зайняття жилого приміщення

ОСОБА_3 не видавався, договір найму не
укладався.

З огляду на викладене суди, дійшли
правильного висновку про задоволення
позовних вимог.

Доводи заявників щодо порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, зокрема у
постановленні ухвали апеляційним
судом Полтавської області від 7 серпня
2014 року, якою клопотання представника
КП «ЖЕО № 2» - Мироненко Н.Г. про
залишення позовної заяви без розгляду
відхилено, не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.
324 ЦПК України сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права,
свободи чи обов'язки, мають право
оскаржити у касаційному порядку ухвали
суду першої інстанції, вказані у
пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28,
29, 31-33 частини першої статті 293 цього
Кодексу, після їх перегляду в
апеляційному порядку і ухвали
апеляційного суду, якщо вони
перешкоджають подальшому провадженню
у справі. Оскільки ухвала апеляційного
суду Полтавської області від 7 серпня

2014 року, якою клопотання представника
КП «ЖЕО № 2» - Мироненко Н.Г. про
залишення позовної заяви без розгляду
відхилено, не перешкоджає подальшому
провадженню у справі, то вона не може
бути предметом касаційного оскарження.

Доводи касаційних скарг та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, таким чином,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційні скарги відхилити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи
судами не були порушені норми
матеріального та процесуального
права, а наведені в скаргах доводи
висновок суду не спростовують, тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Касаційну скаргу Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація № 2» відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 29 травня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 7 серпня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Н.А.
Горелкіна Є.П. Євграфова О.І.
Євтушенко В.І. Журавель3