У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І.,
Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О.,
Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Інженерно-технічний
центр» Міністерства охорони здоров'я
України про виплату заборгованості із
заробітної плати, компенсації за
невикористану відпустку та середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
за касаційною скаргою Державного
підприємства «Інженерно-технічний
центр» Міністерства охорони здоров'я
України на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 08 серпня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 10 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Державного
підприємства «Інженерно-технічний
центр» Міністерства охорони здоров'я
України (далі - ДП «Інженерно-технічний
центр»), у якому зазначав, що у період з
21 березня 2011 року по 10 червня 2011 року
він працював на ДП
«Інженерно-технічний центр» на посаді
заступника директора з підготовки та
супроводження проектів, його посадовий
оклад становив 10 500 грн. При звільненні
10 червня 2011 року йому не було виплачено
заробітну плату за весь період роботи.
Посилаючись на зазначені обставини,
просив виплатити заборгованість із
заробітної плати в сумі 32 142 грн 48 коп.
та середній заробіток за весь час
затримки виплати заробітної плати
починаючи з 10 червня 2011 року, виходячи з
розміру середньої заробітної плати на
місяць.

Рішенням Оболонського районного
суду м. Києва від 08 серпня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 10
вересня 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ДП «Інженерно-технічний
центр» на користь ОСОБА_3 11 487 грн 28 коп.
заборгованості із заробітної плати та
162 668 грн 09 коп. середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 14 червня 2011 року по 08 серпня
2014 року.

Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ДП
«Інженерно-технічний центр»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Частково задовольняючи позов та
ухвалюючи рішення про стягнення на
користь позивача заборгованості із
заробітної плати в розмірі 11 487 грн
28 коп., суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, виходив із того, що в
день звільнення, 10 червня 2011 року, з
позивачем не було проведено повного
розрахунку із виплати заробітної
плати, у зв'язку з чим відповідно до ст.
ст. 116, 117 КЗпП України на його користь
слід стягнути середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 14 червня 2011 року по 08 серпня
2014 року в розмірі 162 668 грн 09 коп.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що з 21 березня
2011 року по 10 червня 2011 року ОСОБА_3
працював у ДП «Інженерно-технічний
центр» на посаді заступника директора
з підготовки та супроводження
проектів.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач
посилався на те, що при його звільненні
10 червня 2011 року з ним не було проведено
повного розрахунку із заробітної
плати, розмір якої становить 32 142 грн 48
коп. Посилаючись на приписи ст. ст. 116, 117
КЗпП України, просив стягнути з
відповідача на свою користь вказану
заборгованість із заробітної плати та
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні починаючи з
10 червня 2011 року.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

У разі непроведення розрахунку у
зв'язку з виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню в
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. У разі
часткового задоволення позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила в заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Вирішуючи спір по суті та
задовольняючи частково позов у частині
стягнення належних позивачу при
звільнені коштів, на порушення
приписів ст. ст. 212-214 ЦПК
України суд першої інстанції вказаних
норм права не врахував та,
задовольняючи у повному обсязі позовні
вимоги про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, не врахував, що спір на
користь працівника вирішено частково,
та за встановлених обставин не навів
мотивів стягнення на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі,
визначеному позивачем.

Залишаючи вказане рішення суду
першої інстанції без змін, на порушення
приписів ст. 303 ЦПК України на зазначене
не звернув уваги і апеляційний суд,
будь-яких висновків з цього приводу не
навів.

Порушення судами при розгляді
справи норм процесуального права (ст.
ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому ухвалені у справі
судові рішення у частині вирішення
вимог про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні не можуть вважатись
законними і обґрунтованими та в силу
ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В іншій частині судові рішення
ґрунтуються на вимогах закону та
відповідають фактичним обставинам
справи, підстави для їх скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Інженерно-технічний
центр» Міністерства охорони здоров'я
України задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 08 серпня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10
вересня 2014 року в частині вирішення
вимог про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. П. Гончар

Судді:
В. І. Амелін

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко