справа № 2/489/2620/14
25 грудня 2014 року м.Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у
головуючого судді Коваленка І.В.
при секретарі Коденко К.В.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третьої особи - Страхової
компанії «України» про стягнення
У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, після уточнення якого
просила стягнути з відповідачів
моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.
Ухвалою суду від 20.11.2014 до участі в
справі в якості співвідповідача
У обґрунтування вимог вказано, що 16.02.2014
приблизно о 19 годині 50 хвилин в
м.Миколаєві в районі перехрестя вулиць
Космонавтів та 3-ї Поздовжньої сталася
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП). Дочка позивача - ОСОБА_4 перетинала
проїзну частину дороги, де на неї скоїв
наїзд автомобіль марки «Nissan Mikra»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, власником
якого є ОСОБА_2, під керуванням ОСОБА_3
Від отриманих тілесні ушкодження
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що завдало
непоправимих душевних страждань
Кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого
частиною другою статті 286 КК України,
закрито постановою слідчого від 30.04.2014
за відсутності складу кримінального
Позивач вважає, що закриття
кримінального провадження не є
підставою для звільнення відповідачів
від цивільної відповідальності,
внаслідок чого звернулася до суду.
У судовому засіданні позивач позов
підтримала та просила задовольнити.
Відповідачі та представник третьої
особи в судове засідання не з'явилися,
про час та місце розгляду справи
повідомлені неодноразово. Заяву про
розгляд справи за своєї відсутності та
письмових заперечень проти позову до
суду не надали.
У відповідності до статей 224, 225 ЦПК
України судом ухвалено про проведення
заочного розгляду справи.
Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи і оцінивши
зібрані в ній докази, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 16.02.2014 близько о 19
год. 50 хв. в районі перехрестя вулиць
Космонавтів та 3-ї Поздовжньої пішохід
ОСОБА_4 перетинала проїзну частину
дороги, де на неї скоїв наїзд
автомобіль марки «Nissan Mikra»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_3 Від отриманих
тілесних ушкоджень ОСОБА_4 померла
Постановою слідчого ВР ДТП СУ УМВС
України в Миколаївській області від
30.04.2014 кримінальне провадження за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого
частиною другою статті 286 КК України,
закрито за відсутності в діянні ОСОБА_3
складу кримінального правопорушення.
Із змісту постанови видно, що наїзд на
ОСОБА_4 стався з вини останньої, яка
порушила вимоги пункт 4.10, підпункт «а»
пункту 4.11 Правил дорожнього руху
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №
1306 (далі - Правила дорожнього руху).
Слідчим зазначено, що в даній дорожній
ситуації водій ОСОБА_3 не мав технічної
можливості запобігти наїзду на
пішохода та відсутність в його діях
порушень Правил дорожнього руху, які б
знаходилися в причинному зв'язку з
Із страхового полісу № АС/3928645 та
пояснень ОСОБА_2, викладених у
постанові про закриття кримінального
провадження, видно, що власником
автомобіля, яким керував ОСОБА_3, є
Позивач пояснила, що смерть дочки,
родинні зв'язки з якою підтвердила
свідоцтвом про народження серії ІV №
340662, заподіяла їй непоправимі душевні
страждання на порушила нормальні
життєві зв'язки, тому відповідачі
повинні сплатити їй грошову
компенсацію моральної шкоди в сумі
Також зазначила, що постанову про
закриття кримінального провадження не
оскаржила так як перебувала в тяжкому
душевному стані, пов'язаного смертю
У ході розгляду справи встановлено, що
ОСОБА_1 зверталася з позовом до
Страхової компанії «Україна» про
відшкодування моральної шкоди в
задоволенні якого відмовлено рішенням
Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 11.11.2014.
Із пояснень позивача встановлено, що
вказане рішення в апеляційному порядку
нею не оскаржувалося.
Пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК
України передбачено, що моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини фізичної особи, яка її завдала,
якщо шкоди смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
Відповідно до положень статті 1168 ЦК
моральна шкода завдана смертю фізичної
особи відшкодовується її дружині,
батькам, дітям, а також особам, які
проживали разом з нею однією сім'єю.
За загальним правилом, встановленим
частиною другою статті 1187 ЦК України,
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.
Винятки із цього правила встановлено
частиною третьою, п'ятою статті 1187 ЦК
України, згідно з якими особа, яка на
відповідній правовій основі володіє
транспортним засобом (власник, орендар,
підрядник тощо), звільняється від
обов'язку відшкодування шкоди,
завданої транспортним засобом у
випадках неправомірного заволодіння
третьою особою транспортним засобом,
завдання шкоди внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого.
На відмінну від кримінального
законодавства, цивільне законодавство
не поділяє умисел на прями і непрямий.
Умисел у розумінні цивільного
законодавства означає, що особа
усвідомлювала протиправний характер
своїх дій, передбачала їх негативні
наслідки і бажала або свідомо
допускала їх настання.
Обов'язок доведення умислу потерпілого
законом покладається також на
володільця джерела підвищеної
небезпеки, оскільки діє
цивільно-правова презумпція
Згідно частини другої статті 1193 ЦК
України якщо груба необережність
потерпілого сприяла виникненню або
збільшенню шкоди, то залежно від
ступеня вини потерпілого (а за
наявності вини особи, яка завдала
шкоди, - також залежить від ступеня її
вини) розмір відшкодування
зменшується, якщо інше не встановлено
Як грубу необережність, зокрема, може
бути враховано нетверезий стан,
нехтування правилами дорожнього руху
У пункті 7 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ України
від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» роз'яснено, що якщо груба
необережність потерпілого (у даному
випадку, нехтування правилами
дорожнього руху) сприяла виникненню
або збільшенню шкоди, то залежно від
ступеня вини потерпілого, якщо інше не
встановлено законом, розмір
відшкодування з особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, має бути зменшено (але не
може бути повністю відмовлено у
відшкодуванні шкоди).
У пункті 4 наведеної Постанови вказано,
що відсутність складу злочину,
наприклад, у разі закриття
кримінального провадження не означає
відсутність вини для цивільно-правової
Пленум Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України також роз'яснив, що
особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
Таким чином, закриття кримінального
провадження не є підставою для
звільнення володільця транспортного
засобу або особи, яка на відповідній
правовій підставі керувала
транспортним засобом, яким створено
підвищену небезпеку, від
цивільно-правової відповідальності за
наявності грубої необережності
Слід зазначити, що підпунктом «б»
пункту 2.3 Правил дорожнього руху
України передбачено, що для
забезпечення безпеки дорожнього руху
водій зобов'язаний бути уважним,
стежити за дорожньою обстановкою,
відповідно реагувати на її зміну.
З огляду на встановлені обставини та
наведені вимоги закону, враховуючи
характер правопорушення, грубу
необережність потерпілої особи та
ступінь її вини, глибину моральних
страждань, руйнування звичних
життєвих зв'язків та необхідності
докладати зусилля для організації
подальшого життя позивачем, а також
вимоги розумності і справедливості при
визначенні розміру моральної шкоди,
достатнім розміром компенсації
Так як матеріали справи не містять
доказів щодо правових підстав
керування автомобілем ОСОБА_3, моральна
шкода підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_2 У зв'язку із цим, вимоги до
відповідача ОСОБА_3 задоволенню не
Одночасно суд звертає увагу, що
відповідач ОСОБА_2 не позбавлена права
в подальшому пред'явити регресну
вимогу до відповідача, який керував
Так як позивач звільнена від сплати
судового збору, відповідно до частини
третьої статті 88 ЦПК України його
розмір в сумі 350,00 грн. підлягає
стягненню на користь держави.
Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-214, 224, 225,
228 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодовування моральної
шкоди завданої дорожньо-транспортною
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
350,00 грн. (триста п'ятдесят гривень 00
коп.) судового збору.
У іншій частині позовних вимог -
Заочне рішення може бути переглянуте
Ленінським районним судом м. Миколаєва
за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в загальному порядку.

Суддя
І.В.Коваленко

Повний текст заочного рішення

підписано 29.12.2014.