Справа № 642/6077/14-ц
Провадження № 2/642/1429/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е
м У к р а ї н и

16 грудня 2014 року Ленінський районний
суд м. Харкова

у складі головуючого судді Вікторова
В.В.

при секретарі Лозоватій
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, діючої також
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до
ОСОБА_3, Державного навчального закладу
«Харківський професійний
монтажно-будівельний ліцей», третя
особа: Управління служб у справах дітей
департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло, припинення права
власності на житло, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до Ленінського районного
суду м. Харкова з позовною заявою, у
якій просить визнати недійсним
Свідоцтво про право власності на житло,
видане Харківським обласним
управлінням СПТУ № 1 від 17 грудня 2001
року, згідно якого за ОСОБА_3 визнано
право приватної особистої власності на
квартиру АДРЕСА_1 та припинити право
власності на нерухоме майно - квартиру
№ 17 у будинку готельного типу, площею 34
м.кв., по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3. Стягнути з
відповідача на її користь судові
витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що 15 березня 1997 року вона
уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3, від
якого мають неповнолітню доньку -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 25 грудня 2000 року
між її чоловіком ОСОБА_3 (орендарем) та
ПТУ № 1 (власником) в особі директора
Оберемок І.А. було укладено Договір № 7,
згідно з п. 1 якого власник надав, а
орендар прийняв житло АДРЕСА_1,
загальною площею 26,4 кв.м. У той же день
на ім'я відповідача ОСОБА_3 було видано
тимчасовий ордер № 7 на вселення у
вищевказану кімнату, після чого вона,
відповідач ОСОБА_3 та їх донька
вселились у кімнату АДРЕСА_1 та
фактично почали проживати у цій
кімнаті. 03 квітня 2001 року вона,
відповідач ОСОБА_3 та їх донька
одночасно були прописані за
вищевказаною адресою. 15 вересня 2010 року
рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова шлюб між нею та відповідачем
ОСОБА_3 було розірвано. Після цього
відповідач ОСОБА_3 виїхав з кімнати та 24
травня 2011 року знявся з реєстраційного
обліку за адресою: АДРЕСА_1. Однак, вона
та їх донька з квітня 2001 року по цей час
постійно проживають та зареєстровані у
спірній квартирі. Про приватизацію
спірної квартири відповідачем ОСОБА_3
їй стало відомо тільки у вересні 2012
року, коли він повідомив її про те, що
квартира належить йому на праві
приватної власності та він має намір
продати її. До цього часу ОСОБА_3
запевняв її, що квартира відносилась до
державного житлового фонду. Після
звернення її адвоката до КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» з'ясувалось, що
відповідачем ОСОБА_3 17 грудня 2001 року
було отримано Свідоцтво про право
власності на житло, видане Харківським
обласним управлінням СПТУ № 1, згідно
якого квартира АДРЕСА_1 була
приватизована відповідачем ОСОБА_3 на
підставі Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», а 21 грудня 2001 року ОСОБА_3
зареєстрував право приватної
власності на вищевказану квартиру у КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації». Однак, позивач, будучи
прописана у спірній квартирі та
постійно проживаючи в ній разом із
відповідачем ОСОБА_3 та їх малолітньою
дитиною на момент її приватизації,
своєї письмової згоди на приватизацію
цього житла не давала, в орган
приватизації із відповідною заявою, ні
особисто, ані через ОСОБА_3 не
зверталась, оскільки про приватизацію
житла не знала. Позивач вважає, що
директором СПТУ № 1 ОСОБА_7 була видана
ОСОБА_3 довідка про склад сім'ї наймача
ізольованої квартири (одноквартирного
будинку) та займані ними приміщення,
без дати та вих. номера, в якій було
вказано, що у спірній квартирі з 03.04.2001
року прописаний тільки ОСОБА_3, у
зв'язку з чим посадовими особами СПТУ №
1, а також ОСОБА_3 було свідомо приховано
факт проживання та прописки на момент
приватизації у спірній квартирі жінки
ОСОБА_1 та їх доньки ОСОБА_5 Внаслідок
цих незаконних дій відповідачів, було
порушено її право та право їх
неповнолітньої доньки на приватизацію
спірної квартири.

Судом у судовому засіданні виключено
із кола третіх осіб ОСОБА_2, оскільки
вона є неповнолітньою та її інтереси у
суді представляє позивач.

В судовому засіданні позивач, яка діє
також і в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_2, та її представники позовні
вимоги підтримали у повному обсязі.
Посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Відповідач та його представник
заперечували проти задоволення позову,
надали суду письмові заперечення (а.с.
98-100). Пояснили, що спірне жиле
приміщення відповідачу було надано як
молодому спеціалісту, оскільки в
даному ПТУ № 1 він працював з 1994 року та
стояв на обліку як такий, що потребує
покращення житлових умов. На підставі
договору оренди він подав заяву від
04.07.2001 року стосовно передачі йому у
приватну власність займаного
приміщення. У відповідності з
розпорядженням директора ПТУ № 1
ОСОБА_7 від 17.12.2001 року № 6 відповідачу
було дозволено приватизувати спірне
жиле приміщення, після чого він отримав
свідоцтво про право власності на
квартиру. В процесі збору документів
відповідачем було надано в
уповноважені органи всі необхідні
документи, які він отримав від
відповідних посадових та службових
осіб, а тому посилання ОСОБА_1 на те, що
він, ніби-то щось сфальсифікував та
ввів позивача в оману не відповідає
дійсності, оскільки позивач разом з їх
донькою були вселені до спірного
жилого приміщення як члени сім'ї
наймача. Ордер, на який посилається
позивачка є лише тимчасовим
документом, що дає право на вселення до
даного жилого приміщення. Посилання
позивача на те, що відповідачем,
ніби-то, було надано недостовірну
довідку, де відповідач ніби-то
зареєстрований один не відповідає
дійсності, оскільки паспортист є
працівником даної ПТУ № 1, який
керується не лише довідкою, а й
перевіряє інформацію в формі А
стосовно зареєстрованих осіб. Доступу
в нього до даних форм не має та вводити
в оману він нікого не міг. Крім того,
відповідачем також було зазначено, що
ОСОБА_1 було достеменно відомо ще з 2001
року, що на спірну квартиру йому видано
свідоцтво про право власності, у
зв'язку з чим вважають за необхідне
застосувати закон щодо позовної
давності. У відповідності до ст. 257 ЦК
України позовна давність
встановлюється тривалістю три роки, а
отже позивачкою було пропущено даний
строк, оскільки минуло 14 років.

Представник відповідача Державного
навчального закладу «Харківський
професійний монтажно-будівельний
ліцей» Саликіна М.О. заперечувала проти
задоволення позовних вимог позивача,
надала суду письмові заперечення (а.с.
105-107, 120-122). У судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_3, було виявлено
бажання приватизувати надане в
користування житлове приміщення,
додержано порядок приватизації
житлового фонду, виконані всі вимоги,
передбачені діючим на той момент
законодавством, що регулювало
приватизацію житлового фонду, тобто
надано необхідні на той час документи
до органу, в компетенцію якого входило
право на приватизацію спірної
квартири. ОСОБА_1 в своєму позові
посилається на те, що разом з нею
проживає її неповнолітня дитина
ОСОБА_5, та чимось порушене її право
також, однак це не відповідає
дійсності, оскільки ОСОБА_5 з 2011 року
проживає разом за батьком, ОСОБА_3 та
вже втретє подає заперечення проти
позову своєї матері ОСОБА_1 Посилання
позивачки на те, що вона дізналася про
порушене право лише в 2012 році нічим не
підтверджується, в матеріалах справи
не міститься жодного доказу, яким це
можна було підтвердити. З матеріалів
справи випливає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1
проживали разом у спірній квартирі
перебуваючи в зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано лише 15.09.2010 року,
тобто позивачка знала або мала знати
про приватизацію її чоловіком спірної
квартири саме з моменту приватизації у
2001 році, оскільки вони проживали разом
та іншого житла в них не було.

Представник третьої особи Управління
служб у справах дітей департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради не
заперечувала проти задоволення
позовної заяви. Пояснила, що права
неповнолітньої ОСОБА_5 були порушені,
оскільки у спірній квартирі дитина
зареєстрована та має право на
приватизацію 1/3 частини спірної
квартири.

Суд вислухавши пояснення сторін, їх
представників, представника третьої
особи, поясненнясвідків ОСОБА_11,
ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги позивача
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судовим розглядом встановлено
наступне.

15 березня 1997 року був зареєстрований
шлюб між позивачем та відповідачем,
який за рішенням Ленінського районного
суду м. Харкова від 15 вересня 2010 року
був розірваний. Рішення набрало
законної сили (а.с. 14).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню
доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження, серії НОМЕР_1, виданого
Московським відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Харкова,
актовий запис № 1294 (а.с. 13).

25 грудня 2000 року між відповідачем
ОСОБА_3 (орендарем) та ПТУ № 1 (власником)
в особі директора Оберемок І.А. було
укладено Договір № 7 про оренду
житлового приміщення, відповідно якого
ОСОБА_3 було передано в оренду, як
молодому спеціалісту житлове
приміщення загальною площею 26,4 кв.м., що
складалося із 1- ї житлової кімнати по
АДРЕСА_1 (а.с. 15).

На підставі рішення профкому № 4 від
18.12.2000 року ОСОБА_3 був виданий
тимчасовий ордер № 7 від 25.12.2000 року на
його право разом із дружиною ОСОБА_1 та
їх донькою ОСОБА_5, зайняти одну кімнату
АДРЕСА_1 (а.с. 16).

На підставі вищезазначеного договору
оренди від 25.12.2000 року ДНЗ «ХПМБЛ» було
видано розпорядження № 6 від 17.12.2001
року, яким було дозволено ОСОБА_3
приватизувати займане житлове
приміщення, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 25).

17.12.2001 Харківським обласним
управлінням ДНЗ «ХПМБЛ» було видано
свідоцтво про право власності на житло,
яким за ОСОБА_3 визнано право приватної
особистої власності на квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Відповідно довідки про склад сім'ї,
виданої директором ДНЗ ХПМБЛ 13.12.2013
року, за адресою АДРЕСА_1 з 03.04.2001 року
зареєстровані ОСОБА_1 та донька ОСОБА_5
Квартира на правах власності належить
ОСОБА_3, який в ній не мешкає та знятий з
реєстраційного обліку 24.05.2011 року (а.с.
20).

Згідно свідоцтва про зміну імені серії
НОМЕР_2, виданого Ленінським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції 24.10.2014 року, позивач ОСОБА_1
змінила прізвище на ОСОБА_1.

Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду від 1992 року,
зі змінами внесеними згідно з Законами
України, N 3981-12 от 22.02.94, ВВР, 1994, N 24, ст.182, N
40/97-ВР от 05.02.97, ВВР, 1997, N 12, ст.100, N 642/97-ВР
от 18.11.97, ВВР, 1998, N 10, ст. 36) визначено
порядок приватизації приміщень
житлового фонду.

У статті 7 зазначеного закону
визначено, що за наймачами, що не
виявили бажання приватизувати займане
ними житло, зберігається діючий
порядок отримання в користування житла
на умовах найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, з пояснень відповідача та
представника відповідача Державного
навчального закладу «Харківський
професійний монтажно-будівельний
ліцей» Саликіної М.О. вбачається, що
ОСОБА_3 було виявлено бажання
приватизувати надане в користування
житлове приміщення, додержано порядок
приватизації житлового фонду, виконі
всі вимоги, передбачені діючим на той
момент законодавством, що регулювало
приватизацію житлового фонду, тобто
надано необхідні на той час документи
до органу, в компетенцію якого входило
право на приватизацію спірної
квартири.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача стосовно того, що разом з нею у
спірній квартирі проживає її
неповнолітня дитина ОСОБА_5, та чимось
порушене її право також, оскільки в
матеріалах справи містяться письмові
заперечення неповнолітньої ОСОБА_5, в
яких вона зазначає, що 24.09.2013 та 05.03.2014
нею вже подавалися аналогічні заяви, в
рамках розгляду аналогічних справ під
головуванням судді Ольховського Є.Б. та
судді Грінчук О.П. Впродовж тривалого
часу, а саме з 2011 року вона мешкає разом
зі своїм батьком за адресою: АДРЕСА_2. З
матір'ю ОСОБА_1 вона майже не
спілкується, участі у її вихованні вона
не приймає, матеріальної допомоги не
надає. В ході розгляду аналогічної
справи під головуванням судді
Ольховського Є.Б., а саме в ході допиту в
якості свідків її бабусі та дідуся, їй
стало відомо, що її мати ОСОБА_1 знала ще
в 2004 році, що батьком, ОСОБА_3 спірну
квартиру було приватизовано на його
ім'я і вона проти цього не заперечувала
(а.с. 103-104).

Посилання позивачки на те, що вона
дізналася про порушене право лише в 2012
році нічим не підтверджується, в
матеріалах справи не міститься жодного
доказу, яким це можна було підтвердити.

Крім того, суд також критично ставиться
до показань свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_11,
оскільки про приватизацію
відповідачем спірної квартири вони
дізналися зі слів позивачки.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_3
та ОСОБА_1 проживали разом у спірній
квартирі перебуваючи в
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано лише 15.09.2010 року, тобто
позивачка знала або мала знати про
приватизацію її чоловіком спірної
квартири саме з моменту приватизації у
2001 році, оскільки вони проживали разом
та іншого житла в них не було.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права.

У відповідності до ст. 257 ЦК України
позовна давність встановлюється
тривалістю у 3 роки, а отже позивачкою
було пропущено даний строк, оскільки
минуло 13 років.

Крім того, Ленінським районним судом м.
Харкова під головуванням судді
Ольховського Є.Б. цивільна справа вже
розглядалась та за заявою позивачки
ОСОБА_1 була залишена без розгляду, про
що свідчить ухвала від 02 жовтня 2013 року,
справа № 642/5340/2013 (а.с. 101).

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Харкова від 12 травня 2014 року під
головуванням судді Грінчук О.П.
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Державний навчальний заклад
Харківський професійний
монтажно-будівельний ліцей, треті
особи: ОСОБА_5, Управління служб у
справах дітей департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,
припинення права власності на житло
залишено без розгляду (а.с. 102).

У відповідності зі ст. 72 ЦПК України
право на вчинення процесуальної дії
втрачається із закінченням строку,
встановленого законом або судом;
документи, подані після закінчення
процесуальних строків, залишаються без
розгляду, якщо суд за клопотаннями
особи, що їх подала не знайде підстав
для поновлення або продовження строку.

Позивачкою не подавалося клопотання
щодо поновлення чи продовження
процесуальних строків.

Таким чином, позов ОСОБА_1 є не
обґрунтований, поданий після спливу
процесуального строку та такий, який не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати
понесені позивачем по сплаті судового
збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 72, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 257, 261 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, діючої також в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3,
Державного навчального закладу
«Харківський професійний
монтажно-будівельний ліцей», третя
особа: Управління служб у справах дітей
департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло, припинення права
власності на житло - відмовити у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя
В.В. Вікторов