АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
14 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
22 травня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Інкомед», третя особа: ОСОБА_2, про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку після
звільнення та затримки видачі трудової
книжки, стягнення боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та трьох процентів
річних від простроченої суми,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення моральної шкоди,
№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/8697/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Набудович І.О. . Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :
Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 22 травня 2014 року позов ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Інкомед»
(далі - ТОВ «Компанія «Інкомед»), третя
особа: ОСОБА_2 про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку після звільнення та
затримки видачі трудової книжки,
стягнення боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та трьох процентів
річних від простроченої суми,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення моральної шкоди задоволено
частково.

Стягнуто з ТОВ «Компанія «Інкомед» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
весь час затримки розрахунку,
починаючи з 26 серпня 2003 року по день
винесення рішення в розмірі 49 876,00 грн.,
моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив вказане
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі. Звертає
увагу на те, що ТОВ «Компанія «Інкомед»
не виконало рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 26 серпня
2003 року, яке набрало законної сили 22
жовтня 2003 року, та не видало йому на
руки належним чином оформлену трудову
книжку і на даний час, чим фактично
позбавило його права на працю та
залишило його без засобів до існування.
При цьому, визначаючи розмір
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції не врахував глибину
його душевних страждань, характер
правопорушення, його тривалість, а
також ступінь вимушених змін у його
житті, що настали внаслідок такого
правопорушення. Крім того, ухвалюючи
рішення, судом було стягнуто середній
заробіток за час затримки розрахунку
без урахування вимог Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплат».

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити з наведених у ній
підстав.

Представник відповідача ТОВ «Компанія
«Інкомед», а також третя особа ОСОБА_2 в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів відповідно до вимог ч. 2
ст. 305 ЦПК України вважала за можливе
слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_1, з'ясувавши обставини
справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що з 05 травня 2000 року
по 05 грудня 2000 року ОСОБА_1 перебував у
трудових відносинах з ТОВ «Компанія
«Інкомед» та був звільнений з роботи на
підставі наказу № 16 від 05 грудня 2000
року за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про
працю України.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 26 серпня 2003 року було змінено
формулювання причини звільнення
ОСОБА_1 з роботи з ТОВ «Компанія
«Інкомед» за вищевказаним наказом з
«звільнення за прогули» на звільнення
«за власним бажанням», зобов'язано ТОВ
«Компанія «Інкомед» видати йому
трудову книжку, стягнуто
заборгованість по заробітній платі у
сумі 432,29 грн., середній заробіток за час
вимушеного прогулу у розмірі 12 591,65 грн.
та моральну шкоду у сумі 12 250 грн. У
задоволенні вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні відмовлено.

На виконання вказаного рішення 07
травня 2004 року Дарницьким районним
судом м. Києва було видано виконавчі
листи (т. 1, а. с. 13-16).

На підставі вказаних виконавчих листів
21 квітня 2011 року державним виконавцем
Відділу Державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві було відкрито
виконавче провадження.

Постановами державного виконавця
Державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві Синозацької І.П. від 15
червня 2012 року та 08 червня 2012 року
виконавчі документи повернуто
стягувану без виконання Підставою
повернення виконавчих документів
стягувану виявилась відсутність ТОВ
«Компанія «Інкомед» по місцю
знаходження, відсутність будь-якого
майна, а також відсутність коштів на
рахунку товариства (т. 1, а. с. 45-48).

24 січня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Компанія
«Інкомед» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку після звільнення,
зобов'язання здійснити відрахування до
державних фондів соціального
страхування та стягнення моральної
шкоди, в якому з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог просив:
стягнути з ТОВ «Компанія «Інкомед» на
його користь середній заробіток за
весь час затримки розрахунку після
звільнення та затримки видачі трудової
книжки з 26 серпня 2003 року і по
теперішній час; зобов'язати
відповідача та третю особу здійснити в
повному обсязі всі відрахування до
державних фондів соціального
страхування з 01 грудня 2000 року;
стягнути борг з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та трьох процентів
річних від простроченої суми з 26 серпня
2003 року і по теперішній час; стягнути 13
000 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди. В обґрунтування
заявлених вимог зазначив, що ТОВ
«Компанія «Інкомед» понад 10 років не
виконує рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 26 серпня 2003 року, не
виплачує всі належні йому грошові
кошти та не повертає трудову книжку, що
позбавляє його можливості
працевлаштуватися на роботу та
заробляти кошти на життя.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_1, стягнувши з ТОВ «Компанія
«Інкомед» на його користь середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку, починаючи з 26 серпня 2003
року по день винесення рішення в
розмірі 49 876,00 грн., моральну шкоду в
розмірі 5 000,00 грн., в решті позовних
вимог ОСОБА_1 відмовив.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Не проведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у строки, передбачені
статтею 116 КЗпП України, є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, а саме виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про стягнення з
ТОВ «Компанія «Інкомед» на користь
ОСОБА_1 середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку відповідно до
вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України,
починаючи з 26 серпня 2003 року по день
винесення рішення в розмірі 49 876 грн. з
розрахунку розміру його
середньоденної заробітної плати,
встановленого рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 26 серпня 2003
року.

При цьому, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на те, що при
стягненні середнього заробітку за час
затримки розрахунку суд мав врахувати
положення Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплат».

Так, статтею 1 Закону України «Про
компенсацiю громадянам втрати частини
доходiв у зв'язку з порушенням строкiв
їх виплати»визначено, що підприємства,
установи і організації всіх форм
власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи).

Пiд доходами в цьому Законi слiд розумiти
грошовi доходи громадян, якi вони
одержують на територiї України i якi не
мають разового характеру: пенсiї,
соцiальнi виплати, стипендiї, заробiтна
плата та iншi.

Вiдповiдно до Положення про порядок
компенсацiї працiвникам втрати частини
заробiтної плати у зв'язку з порушенням
термiнiв її виплати, затвердженого
постановою Кабiнету Мiнiстрiв України
вiд 20 грудня 1997 року № 1427 (зi змiнами,
внесеними згiдно з постановою Кабiнету
Мiнiстрiв України вiд 23 квiтня 1999 року №
692), компенсацiя провадиться у разi
затримки на один i бiльше календарних
мiсяцiв виплати заробiтної плати,
нарахованої працiвниковi за перiод
роботи, починаючи з 1 сiчня 1998 року, якщо
iндекс цiн на споживчi товари i тарифiв на
послуги за цей перiод зрiс бiльш як на
один вiдсоток.

Однак, середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні не
відноситься до періодичних платежів та
по своїй суті є компенсаційною
виплатою за порушення права на оплату
праці, яка нараховується в розмірі
середнього заробітку.

Також, суд першої інстанції дійшов
законного та обґрунтованого висновку в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог в частині зобов'язання
відповідача здійснити в повному обсязі
всі передбачені чинним законодавством
обов'язкові відрахування до державних
фондів соціального страхування,
починаючи з 01 грудня 2000 року і по
теперішній час, оскільки така вимога є
безпідставною та необгрунтованою,
враховуючи, що позивач з 05 грудня 2000
року звільнений з роботи у ТОВ
«Компанія «Інкомед» на підставі наказу
№ 16 від 05 грудня 2000 року.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні вимог позивача про
стягнення з ТОВ «Компанія «Інкомед»
трьох процентів річних та інфляційної
складової боргу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
передбачено обов'язок боржника, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається, у тому
числі, з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 26 серпня 2003 року було
стягнуто з ТОВ «Компанія «Інкомед» на
користь позивача заборгованість по
заробітній платі у сумі 432,29 грн.,
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 12 591,65 грн. та моральну
шкоду у сумі 12 250 грн., а всього 25 273,94 грн.

Однак, ТОВ «Компанія «Інкомед»
позивачу не було виплачено суми,
встановлені вказаним рішенням.

Відтак, за розрахунком суду з ТОВ
«Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1
відповідно до положень ст. 625 ЦК України
підлягає стягненню 8 315 грн. 47 коп. трьох
процентів річних, а також 41 487 грн. 17 коп.
інфляційної складової боргу за весь
період прострочення по день ухвалення
рішення.

Також, колегія суддів не може
погодитися з визначеним судом першої
інстанції розміром моральної шкоди,
яка підлягає стягненню з ТОВ «Компанія
«Інкомед» на користь ОСОБА_1

Так, статтею 2371 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31 березня 1995 року розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин, зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Таким чином, враховуючи, що ТОВ
«Компанія «Інкомед» не виконує рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
26 серпня 2003 року, яким було змінено
формулювання причини звільнення
ОСОБА_1, зобов'язано ТОВ «Компанія
«Інкомед» видати позивачу трудову
книжку, стягнуто заборгованість по
заробітній платі, середній заробіток
за час вимушеного прогулу та моральну
шкоду понад 10 років, чим фактично
перешкоджає у здійсненні позивачем
свого права на працю, характер та обсяг
страждань, яких зазнав позивач,
тяжкість вимушених змін у його
життєвих стосунках, зусилля, які він
змушений був прикласти для відновлення
своїх прав, колегія суддів вважає за
необхідне збільшити визначений судом
розмір моральної шкоди, яка підлягає
стягненню на користь ОСОБА_1 з 5 000 грн. 00
коп. до 70 000 грн. 00 коп.

Таким чином, рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 22 травня 2014
року підлягає скасуванню в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
інфляційних втрат, трьох відсотків
річних, відшкодування моральної шкоди
з ухваленням в цій частині нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з ТОВ «Компанія «Інкомед» в
дохід держави підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 1 035 грн. 43 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 22 травня 2014 року в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
інфляційних втрат, трьох відсотків
річних, відшкодування моральної шкоди
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Інкомед»
на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 8
315 грн. 47 коп., інфляційні втрати в
розмірі 41 487 грн. 17 коп., моральну шкоду в
розмірі 70 000 грн. 00 коп., а всього
стягнути 111 487 грн. 17 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Інкомед»
в дохід держави судовий збір в розмірі
1 035 грн. 43 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

В.В. Саліхов