У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні майном, що належить на
праві спільної сумісної власності,
вселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа -
Хортицький районний відділ у
м. Запоріжжя Управління Державної
міграційної служби України в
Запорізькій області, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 31 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні майном, що
належить на праві спільної сумісної
власності, вселення.

ОСОБА_4 посилався на те, що відповідачка
чинить йому перешкоди у користуванні
житловим приміщенням, заперечуючи, що
квартира є сумісно набутим майном,
самостійно змінила замки на вхідних
дверях, у зв'язку з чим він з початку 2011
року не має можливості потрапити до
квартири де знаходяться його особисті
речі, другий екземпляр нових ключів
відмовилася надати йому як
співвласнику квартири.

Просив усунути перешкоди у здійсненні
права користування, володіння сумісним
майном, шляхом зобов'язання
відповідачки не чинити перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1,
вселити його до квартири та стягнути
понесені судові витрати.

ОСОБА_5 звернулась до суду із
зустрічним позовом, в якому посилалась
на те, що з 01 вересня 2010 року між нею та
позивачем припинені фактичні шлюбні
відносини і позивач мешкає за іншою
пресою. Також вказувала, що ОСОБА_4
добровільно виселився із квартири,
змінив своє місце проживання та
втратив право користування квартирою.

Просила визнати ОСОБА_4 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням квартирою АДРЕСА_1,
зобов'язати Хортицький районний відділ
у м. Запоріжжя Управління Державної
міграційної служби України в
Запорізькій області зняти з реєстрації
ОСОБА_4, стягнути понесені судові
витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 30 квітня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено,
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5
задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
судові витрати у розмірі 243 грн 60 коп.

У задоволенні інших вимог зустрічного
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 31 липня 2014 року
рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 30 квітня 2014 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалено усунути перешкоди ОСОБА_4 у
здійсненні права користування,
володіння сумісним майном шляхом
зобов'язання ОСОБА_5 не чинити
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
правильно виходив з того, що відповідач
ОСОБА_4, як співвласник спірної
квартири, право власності якого не
припинено, має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном,а тому дійшов правильного
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 та відмову у задоволенні
позову ОСОБА_5

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновком суду апеляційної інстанції
та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваного судового рішення
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судом апеляційної
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 31 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Маляренко А.В.