Справа №297/155/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Дроботя В.В., Власова С.О.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

за участю представника апелянта -
ОСОБА_1, позивача - ОСОБА_2, третьої особи
- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою представника
третьої особи без самостійних вимог на
стороні відповідача ОСОБА_1 на рішення
Берегівського районного суду
Закарпатської області від 16 вересня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Свободянської сільської
ради, треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визнання недійсним та скасування
рішеня Свободянської сільської ради та
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду із позовом до Свободянської
сільської ради, треті особи ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про визнання недійсним та
скасування рішення Свободянської
сільської ради та Свідоцтва про право
власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішення
№79 від 31.10.2007 року «Про проведення
будівництва реконструкції та добудов,
№87 від 31.10.2007 року «Про прийняття до
експлуатації та оформлення права
спільної часткової власності на
житловий будинок садибного типу по
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ? частина», рішення
№88 від 31.10.2007 року «Про прийняття до
експлуатації та оформлення права
спільної часткової власності на
житловий будинок садибного типу по
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ? частина», свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
від 13.11.2007 року та від 23.05.2008 року не
відповідають закону і порушують права
власника, а тому підлягають визнанню
незаконними та скасуванню, оскільки
недобудований житловий будинок під
літерою «Б» за адресою АДРЕСА_2, який є
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, є незавершеним будівництвом та
не введений в експлуатацію, і
виконавчий комітет Свободянської
сільської ради незаконно прийняв
зазначенні рішення та безпідставно
оформив право власності на
вищевказаний будинок.

Рішенням Берегівського районного суду
Закарпатської області від 16 вересня 2014
року позов задоволено.

Визнано частково незаконним та
скасовано рішення Свободянської
сільської ради № 88 від 31.10.2007 року «Про
прийняття та оформлення права спільної
часткової власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ? частина»,
в частині оформлення за ОСОБА_4 права
власності на ? житлового будинку під
літерою «Б», двох сараїв та свинарника
за адресою АДРЕСА_1

Визнано частково незаконним та
скасовано Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 23.05.2008
року, в частині реєстрації права
власності на ? частину житлового
будинку під літерою «Б», двох сараїв та
свинарника за адресою АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4.

Стягнуто з Свободянської сільської
ради на користь ОСОБА_2 суму сплаченого
судового збору в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням першої
інстанції, представник третьої особи
без самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, якою просить рішення
Берегівського районного суду
Закарпатської області від 16 вересня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія приходить до наступного
висновку.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що спірний
будинок, будувався позивачем та його
дружиною - ОСОБА_3 у період з 1989 року по
2007 рік за їхні спільні кошти, а тому
такий є спільною сумісною власністю
їхнього подружжя.

Суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку, що спірний
будинок необхідно було приймати в
експлуатацію окремо, як самостійний
об'єкт нерухомого майна, а не в складі
належного дружині позивача та її
сестрі житлового будинку, як це було
зроблено. У даному випадку суд не
врахував, що спірний будинок не є
самостійним об'єктом нерухомого майна,
оскільки такий входить до складу
належного дружині позивача та її
сестрі житлового будинку (що
підтверджується технічним паспортом
на садибний (індивідуальний) житловий
будинок від 31 серпня 2007 року, складеним
Комунальним підприємством
«Берегівське бюро технічної
інвентаризації Берегівської районної
ради», а також відсутністю у Спірного
будинку окремої поштової адреси), а
також, що вказані об'єкти нерухомого
майна не були поділені на самостійні
об'єкти нерухомого майна у встановлені
законом порядку (Інструкцією щодо
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток об'єктів нерухомого
майна, затвердженою наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 18 червня 2007 року № 55).

Вищезгадана Інструкція визначає
порядок проведення робіт з поділу,
виділу та розрахунку часток житлових
будинків, будівель, споруд, іншого
нерухомого майна, крім земельних
ділянок, та застосовується бюро
технічної інвентаризації при
підготовці проектних документів щодо
можливості проведення робіт з поділу,
виділу та розрахунку часток об'єктів
нерухомого майна.

Згідно з пунктами 2.1. - 2.3. названої
Інструкції об'єкти нерухомого майна,
які підлягають технічній
інвентаризації відповідно до
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затвердженої наказом
Держбуду України від 24 травня 2001 року №
127, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 10 липня 2001 року за №
582/5773 (із змінами), а також єдині майнові
комплекси, що належать на праві
власності і розташовані на одній
земельній ділянці, можуть бути
поділені на самостійні об'єкти
нерухомого майна. Поділ на самостійні
об'єкти нерухомого майна провадиться
відповідно до законодавства з наданням
кожному об'єкту поштової адреси. Не
підлягають поділу об'єкти нерухомого
майна, до складу яких входять самочинно
збудовані (реконструйовані,
переплановані) об'єкти нерухомого
майна. Питання щодо поділу об'єктів
нерухомого майна може розглядатись
лише після визнання права власності на
них відповідно до закону.

Тобто, з наведеного вбачається, що
спірний будинок в розумінні статті 186
Цивільного кодексу України є
приналежністю головної речі (належного
дружині позивача та її сестрі
житлового будинку), який відповідно до
частини другої зазначеної статті
наслідує долю головної речі, а тому
такий правомірно був прийнятий в
експлуатацію одночасно з головною
річчю (належним дружині позивача та її
сестрі житловим будинком).

Згідно зі статтею 132 Цивільного
кодексу Української PCP, норми якої є
аналогічними тим, які сьогодні
містяться у статті 186 ЦК України,
приналежністю є річ, призначена
служити головній речі і зв'язана з нею
спільним господарським призначенням.
Приналежність наслідує долю головної
речі, якщо в договорі або в законі не
встановлено інше.

При цьому, і приналежність, і головна
річ є фізично самостійними речами, але
головна річ має самостійне значення, а
приналежність - допоміжне і служить
найбільш повному і найкращому
використанню головної речі. Головна та
приналежна речі утворюють одне ціле,
яке передбачає їх використання за
єдиним призначенням, а тому вони
розглядаються як одна річ.

Водночас, державній реєстрації
підлягає право власності на головну
річ, а витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно має
містити інформацію про приналежну річ
у розділі «опис нерухомого майна» (див.
пункт 1.2. Методичних рекомендацій
стосовно визначення нерухомого майна,
що знаходиться на земельних ділянках,
право власності на які підлягає
державній реєстрації, затверджених
наказом Міністерства юстиції від 14
квітня 2009 року № 660/5).

При здійсненні державної реєстрації
прав власності на нерухоме майно слід
також ураховувати частину першу статті
188 ЦК України, згідно з якою, якщо кілька
речей утворюють єдине ціле, що дає
змогу використовувати його за
призначенням, вони вважаються однією
річчю (складна річ).

Не врахував суд першої інстанції і те,
що відповідно до абзацу одинадцятого
підпункту «а» пункту 6.1. Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07 лютого 2002 року №
7/5 (у редакції, яка була чинною на момент
прийняття відповідачем оспорюваних
рішень), оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна провадиться з
видачею свідоцтва про право власності
лише в разі виділення окремого будинку
зі складу об'єкта нерухомого майна, що
складається із двох або більше
будинків (будівель).

Таким чином, виходячи з вищенаведеного,
можна дійти обґрунтованого висновку,
що спірний будинок міг бути прийнятий в
експлуатацію окремо лише в тому
випадку, якби він був виділений в
окремий житловий будинок з наданням
йому окремої поштової адреси. Відтак,
спірний будинок правомірно був
прийнятий в експлуатацію саме в складі
житлового будинку, що належить дружині
позивача ОСОБА_3 та її сестрі ОСОБА_4, а
не окремо (як самостійний об'єкт
нерухомого майна), як помилково вважав
суд першої інстанції.

Крім того, слід зазначити, що на момент
прийняття виконавчим комітетом
Свободянської сільської ради
вищевказаного рішення діяв ЦК УРСР,
частина друга статті 101 якого
передбачала, що в подружжя, яке
проживає спільно, та його
неповнолітніх дітей може бути тільки
один жилий будинок (або частина його),
що належить на праві особистої
власності одному з них або є в їх
спільній власності.

Наведене спростовує доводи позивача та
висновок суду першої інстанції про те,
що виконавчий комітет Свободянської
сільської ради начебто дав дружині
позивача дозвіл на будівництво
спірного будинку, адже на той час
остання вже мала у власності один
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Не є обгрунтованим висновок суду
першої інстанції про те, що спірний
будинок нібито недобудований, адже як
вбачається з оспорюваного свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
серії CAB № 429941 від 23 травня 2008 року та
технічного паспорта на садибний
(індивідуальний) житловий будинок від 31
серпня 2007 року, будівництво спірного
будинку було закінчено ще в 1991 році.

Крім того, слід зазначити, що позивачем
у справі невірно визначений відповідач
- Свободянська сільська рада та предмет
позову, оскільки мова в справі йде про
скасування рішень виконавчого
комітету Свободянської сільської ради.
Рішень Свободянської сільської ради,
які просить скасувати позивач, не
існує.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи.
Ухвалення рішення про задоволення
позовних вимог є необгрунтованим і
передчасним.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
третьої особи без самостійних вимог на
стороні відповідача ОСОБА_1, -
задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду
Закарпатської області від 16 вересня 2014
року, - скасувати, ухвалити по справі
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_2 до Свободянської сільської
ради, треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визнання недійсним та скасування
рішень Свободянської сільської ради та
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її постановлення і може бути
оскаржена на протязі двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: