Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3
про усунення перешкод у здійсненні
права власності, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення
Хустського районного суду від 13 серпня
2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 24.06.2014 звернулася до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3
мотивуючи наступним. Позивач мешкає за
адресою АДРЕСА_1, відповідачі є
сусідами позивача, сторони перебувають
у неприязних стосунках у зв'язку з
діями відповідачів, якими обмежуються
права позивача на користування
власністю. Так, рішенням Хустської
міськради від 25.10.2001 № 613 ОСОБА_2
виділено земельну ділянку площею 0,015 га
для влаштування під'їзної дороги до
його домоволодіння по АДРЕСА_2 однак,
відповідач окрім наданої ділянки
самовільно захопив ще 0,0037 га, а частини
земельної ділянки відповідача
розмірами 0,0387 га і 0,0052 га не придатні
для передачі у власність, позаяк на них
розташовані інженерні комунікації
(водогін, каналізація, газопровід).

На земельній ділянці позивача, що
належить йому на підставі Державного
акта серії ЗК 013-00189 на право приватної
власності на землю від 30.11.1994,
знаходиться сарай, який позивач
вирішив поштукатурити. Однак,
відповідачі почали перешкоджати
проведенню робіт, хоча не мали для
цього підстав, оскільки актом комісії
Хустської міськради від 16.05.2014
встановлено, що причин для
перешкоджання позивачу у проведенні
робіт із опорядження споруди не
вбачається, ОСОБА_3 рекомендовано
надати згоду на проведення будівельних
робіт позивачем. Утім, відповідачі і
надалі перешкоджають позивачу
здійснити ці роботи. У позасудовому
порядку вирішити питання неможливо.

Посилаючись на ці обставини, на ст.ст.
103, 152 ЗК України та на ст. 391 ЦК України,
ОСОБА_1 просила зобов'язати ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у
проведенні будівельних робіт із
штукатурення господарської споруди.

Рішенням Хустського районного суду від
13.08.2014 позов задоволено: зобов'язано
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у проведенні штукатурних робіт
на господарській будівлі, розташованій
на власній земельній ділянці біля
будинку АДРЕСА_1

Відповідачі порушують в апеляції
питання про скасування рішення суду
внаслідок неправильного застосування
судом норм матеріального права,
порушення норм процесуального права.
На думку апелянтів, позивач
використовує свою земельну ділянку,
яка була надана для ведення особистого
підсобного господарства, не за
цільовим призначенням, господарська
будівля, на яку вказує позивач, не є
крільчатником, на будівництво якого
надавався дозвіл, а є фактично
невеликим житловим будинком із
гаражем, що має більші розміри, ніж
запроектований крільчатник,
будівництво було розпочато самовільно,
а здійснено - з порушенням будівельних
норм. Крім того, будівля була
побудована прямо перед вікнами
квартири відповідачів, без їх згоди і
перекрила під'їзд до їхнього будинку,
тоді як відповідач ОСОБА_2 на законних
підставах отримав земельну ділянку для
влаштування під'їзду до свого будинку,
а збудована позивачем будівля
унеможливлює в подальшому будівництво
відповідачами гаража. Суд не взяв до
уваги ці обставини та прийшов до
невірних висновків. Просять скасувати
рішення суду та відмовити в позові.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_4, які апеляцію
підтримали, розглянувши справу за
правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за
відсутності інших учасників процесу,
обговоривши доводи учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в сукупності, суд приходить до
такого.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, особа на
власний розсуд здійснює своє право на
захист і розпоряджається своїми
цивільними та процесуальними правами
(ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1,
ст. 11 ч. 2 ЦПК України), сторони
зобов'язані належно довести обставини,
на які вони посилаються як на підставу
своїх вимог або заперечень, обов'язок
доказування пред'явлених вимог лежить
на позивачеві, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях; належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування; обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст.
57-60 ЦПК України); про задоволення позову
рішення може бути прийняте за умови
обґрунтованості та доведеності
позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України).

Погодитись із ухваленим судом рішенням
не можна, оскільки висновку про
обґрунтованість і доведеність позову
суд дійшов унаслідок неправильного
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права. У справі встановлено наступне.

Сторони є мешканцями
чотириквартирного будинку АДРЕСА_1 м.
Хусті, позивач - квартири № 3,
відповідачі - квартири № 4. ОСОБА_1 є
власником земельної ділянки загальною
площею 0,1777 га, розташованої на
території АДРЕСА_1 і призначеної для
ведення особистого підсобного
господарства, що стверджується виданим
їй 30.11.1994 на підставі рішення 17-ї сесії
21-го скликання Хустської міської ради
народних депутатів Закарпатської
області від 27.05.1994 б/н Державним актом
серії ЗК № 013-00189 на право приватної
власності на землю (а.с. 19). Зі змісту
державного акту та експлікації земель
(а.с. 20) убачається, що земельна ділянка,
на яку видано державний акт, фактично
складається з п'яти окремих земельних
ділянок різних площ і конфігурацій, що
не межують між собою.

Рішенням 31-ї сесії 1-го скликання
Хустської міської ради від 25.10.2001 № 613
«Про надання, довиділення та
закріплення земельних ділянок у
користування громадян» надано
земельну ділянку площею 0,015 га для
влаштування окремої під'їзної дороги
до домоволодіння гр-на ОСОБА_2 по
АДРЕСА_1 за рахунок земельної ділянки
ВУВКГ (а.с. 6).

01.02.2012 Виконавчий комітет Хустської
міської ради прийняв рішення № 51 «Про
надання дозволу на здійснення
комплексної забудови територій», яким
надав ОСОБА_1 дозвіл на продовження
самовільно розпочатого будівництва
господарської споруди - кролятника на
власній земельній ділянці по АДРЕСА_1
(а.с. 18). 15.02.2012 на підставі указаного
рішення на будівництво господарської
споруди виготовлено будівельний
паспорт, зі схеми забудови земельної
ділянки та технічної документації
випливає, що розміри дозволеної до
будівництва споруди (поіменованої в
будівельному паспорті як «сарай для
свійських тварин та птахів») по
периметру становлять 6 м х 3,60 м, місце
розташування споруди на схемі
земельної ділянки позначено на
відстані близько 4 м від в'їзду до двору
будинку АДРЕСА_1 м. Хусті з напрямку
північ-північ-схід (а.с. 21, 22).

З матеріалів справи (листування з
Виконкомом Хустської міськради, акти
обстеження земельних ділянок (а.с. 7-10)
та ін.) убачається, що між ОСОБА_1 з
одного боку та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з іншого
виникли суперечки з приводу
землекористування та розташування
будівель і споруд. Йдеться про
перевірку звернення ОСОБА_1 щодо
використання ОСОБА_2 для влаштування
під'їзду до будинку земельної ділянки
площею 0,0187 га замість 0,015 га, про
перевірку звернення ОСОБА_2 щодо
відмови ОСОБА_1 погодити межі земельної
ділянки, яку заявник бажає одержати у
власність тощо.

Актом від 16.05.2014, складеним службовими
особами УЖКГ і відділу містобудування
та архітектури Хустської міськради та
затвердженим 20.05.2014 заступником
Хустського міського голови, за
наслідками перевірки заяви ОСОБА_1 щодо
перешкоджання громадянкою ОСОБА_3 у
проведенні робіт із штукатурення
господарської споруди встановлено, що
господарська споруда, про яку йдеться,
побудована ОСОБА_1 на власній земельній
ділянці, припис Інспекції ДАБК у
Закарпатській області № 550 про
усунення порушень вимог законодавства
ОСОБА_1 виконала; комісія констатувала,
що «двір загального користування,
комісія не бачить причин для
перешкоджання заявниці проведенню
штукатурних робіт власної
господарської споруди»; комісія
рекомендувала: «гр. ОСОБА_3 дати згоду
гр. ОСОБА_1 на проведення штукатурних
робіт власної господарської споруди;
гр. ОСОБА_1 після закінчення
штукатурних робіт дану територію
привести у належний стан; в подальшому
спірні питання вирішувати по
добросусідськи або в судовому порядку»
(а.с. 9).

У справі містяться також фотографії, на
яких без ідентифікації зафіксовані
частини будівель на невизначеній
земельній ділянці (ділянках) (а.с. 15, 35,
36).

ОСОБА_1 пред'явила і підтримувала позов
до двох осіб, у вину яким ставила
вчинення перешкод у проведенні
будівельних робіт із штукатурення
побудованого на її земельній ділянці
сараю.

Виходячи з підстав і предмету позову,
наявності кількох відповідачів,
предметом доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК
України) є передусім факти, які повинні
підтверджувати доводи позивача про те,
що конкретні винні дії, вчинені кожним
з відповідачів у певний час у
відповідному місці та за відповідних
обставин потягли порушення його права
власності на нерухоме майно,
перешкоджають йому у штукатуренні
сараю. При цьому, позивачу слід
визначитись із тим, про що саме йдеться:
про взаємопов'язані спільні дії
відповідачів (сукупність пов'язаних
дій), виникнення у них солідарної
відповідальності за порушення прав
позивача, чи про конкретні дії кожного
з відповідачів та індивідуальну
відповідальність кожного з них за
власні дії, що передбачає відповідну
мотивацію позову та особливості
доказування вимог. В будь-якому разі,
позивачем мають бути зазначені, а судом
- встановлені конкретні дії
відповідачів, має бути встановлено, чи
порушують такі конкретні дії права
позивача, враховуючи індивідуальність
вини особи, яка порушила право, має бути
встановлено, чи є дії кожного з
відповідачів винними, а питання про їх
відповідальність має вирішуватися з
урахуванням встановленого. На
відмінність у відповідних фактах і
діях різних відповідачів вказують і
документи, якими позивач обґрунтовував
свої вимоги.

У контексті перевірки доводів сторін
підлягають встановленню факти
стосовно, зокрема, параметрів сараю та
його розташування стосовно меж
земельної ділянки позивача, стосовно
інших елементів земельної ділянки,
прилеглої до будинку АДРЕСА_1 м. Хусті (в
т.ч., щодо проїзду до будинку, на
перегородження якого будівлею сараю
вказує ОСОБА_2.); яким чином
здійснюється доступ до сараю та чи
забезпечує наявний доступ можливість
проведення робіт із догляду за сараєм;
чи існують перешкоди у доступі до сараю
та його догляді і якщо так, то які саме,
чи є вони штучно створеними
(спорудженими); якими для позивача є
безпосередні наслідки наявності
перешкод; як час виникнення, характер і
розташування перешкод узгоджуються з
обставинами, наведеними у позовній
заяві. Залежно від доводів, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення
сторін, можуть з'ясовуватися й інші
обставини, що мають значення для
справи, зокрема, щодо землеволодіння
(землекористування) сторін.

Як видно з документів, аматорських
фотографій, які на підтвердження своєї
правової позиції подав суду позивач,
такі не фіксують жодних конкретних
даних щодо вчинення відповідачами
перешкод у штукатуренні сараю, не
містять конкретної інформації: час,
місце, спосіб вчинення перешкод, їх
характер, конкретні дії кожного з
відповідачів, наслідки таких
конкретних дій тощо. Сама по собі
наявність у матеріалах справи окремих
даних щодо неприязних,
недобросусідських стосунків, що
виникли між сторонами, певних даних про
землеволодіння і землекористування не
є достатньою для встановлення та
підтвердження конкретних фактів і
обставин, що можуть бути підставами для
задоволення позову.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
зазначав, що зведена ОСОБА_1 будівля
фактично не є крільчатником, має не
прямокутну форму, більші розміри, ніж
запроектований крільчатник, була
побудована прямо перед вікнами
квартири відповідачів, без їх згоди та
перекрила під'їзд до їхнього будинку.
Під час розгляду справи апеляційним
судом апелянт і його представник
стверджували, що всупереч
розташуванню, зазначеному в
будівельному паспорті, будівля
знаходиться практично на межі проїзду,
влаштованого до загального двору
відповідачем, чим погіршила проїзд.
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у зв'язку з діями ОСОБА_1
звернулися до Хустського районного
суду із позовом до неї про зобов'язання
привести будівництво у відповідність
до проекту, ухвалою цього суду від
16.09.2014 позов забезпечено шляхом
заборони ОСОБА_1 і будь-яким іншим
особам вчиняти будь-які дії відносно
будівництва об'єкта нерухомості та
зміні цільового призначення земельної
ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 в м.
Хусті, до вирішення справи по суті.

Отже, попри наявність матеріалів, які
певним чином ілюструють доводи сторін,
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, потребує спеціальних знань
у галузі науки, техніки, будівництва, за
потреби, і в галузі інженерного
забезпечення землеустрою, у зв'язку з
чим належним і допустимим доказом щодо
цих обставин є висновок експерта (ст. 66,
ст. 143 ч. 1, ст. 147 ч.ч. 2-6, ст. 179 ч. 2, ст. 189 ЦПК
України). Документи і матеріали, які
наразі є в справі, можуть враховуватися
у сукупності з іншими доказами, що
підлягають оцінці судом.

Розпоряджаючись своїми правами на
власний розсуд, позивач ОСОБА_1 у суді
першої інстанції не подала належних і
допустимих доказів на підтвердження
пред'явлених вимог, обставин, що
підлягають доказуванню, питання про
призначення відповідної судової
експертизи не ставила, а до
апеляційного суду не з'явилася,
заперечень на апеляцію не подала, її
представник адвокат ОСОБА_5 телеграмою
просив апеляцію відхилити. За
наведених вище обставин, ОСОБА_1
помилково вважала подану нею доказову
базу достатньою для задоволення
позову, доводи позову щодо порушення
прав позивача та щодо зобов'язання
відповідачів не чинити йому перешкод у
проведенні будівельних робіт
ґрунтуються на припущеннях.

Колегія суддів констатує, що так само,
як доводи позивача, на припущеннях
ґрунтуються і доводи відповідачів щодо
обставин, які стосуються конкретних
фактів щодо розташування будівель,
проїзду і т.п. Проте, виходячи з
принципів диспозитивності і
змагальності судового процесу, в якому
саме позивач, який ініціював спір,
передусім повинен довести свій позов,
заслуговують на увагу заперечення
відповідачів та апелянта щодо
необґрунтованості та недоведеності
позову, а відтак, і щодо відсутності
підстав для його задоволення.

Суд першої інстанції не мав належних і
достатніх підстав для задоволення
позову до двох відповідачів, вину
кожного з яких у вчиненні конкретних
протиправних дій не встановив, із
застосуванням положень ст.ст. 316-319, 321,
386, 391 ЦК України, якими регулюються
спірні правовідносини щодо захисту
права власності від порушень, не
пов'язаних із позбавленням володіння.
Особливості захисту права від
триваючого порушення шляхом
пред'явлення негаторного позову не
мають значення для висновку про
відсутність підстав для задоволення
даного позову, за наявності для того
підстав заінтересована особа не
позбавлена права діяти відповідним
чином у майбутньому.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4
ЦПК України апеляцію слід
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати, у позові -
відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2,
4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3
задовольнити, рішення Хустського
районного суду від 13 серпня 2014 р.
скасувати, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 121,80
грн у відшкодування витрат по оплаті
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді