У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат
на утримання дітей за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 16 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від
якого вони мають сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
дочку, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання
шлюбу діти залишитись проживати разом
з нею, а ОСОБА_5 за рішенням суду сплачує
аліменти на їх утримання у розмірі 1/3
частини з усіх видів його заробітку,
але не менш ніж 30% від прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивач вказує на те, що коштів, які
сплачує відповідач за аліментами не
вистачає, оскільки їх дочка перебуває
на диспансерному обліку і потребує
постійного медичного огляду, а син
відвідує зайняття у атлетичному залі. З
огляду на зазначене, просила стягнути з
ОСОБА_5 на її користь 1 719,64
грн понесених витрат в якості
додаткових витрат на утримання сина і
доньки та 1 000 грн на утримання дітей
щомісячно в якості додаткових витрат.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 16 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
25 липня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
додаткові витрати на утримання дочки в
сумі 1 400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
додаткові витрати на утримання дочки в
сумі 350 грн щомісячно, починаючи з 9
квітня 2014 року і до досягнення
повноліття.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була поставлена,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо).

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження доводів щодо вимог про
стягнення додаткових витрат на
лікування дитини, ОСОБА_4 надала
відповідні довідки медичних закладів
про діагноз дитини, рекомендації
лікаря щодо відвідування дитиною за
станом здоров'я занять з хореографії та
плавання, а також надала відомості про
фактично понесені витрати для оплати
гуртків.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що позивач довела
належними та допустимими доказами
необхідність в додаткових витратах для
утримання дитини.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження суду
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні апеляційним судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 6 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко