Справа №667/2379/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
Комсомольський районний суд м. Херсона
у складі:

головуючого судді:
Радченко Г.А.

при секретарі:
Рушелюк О.М.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні м. Херсона цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
вселення, зобов'язання не чинити
перешкоди у користуванні та визначення
порядку користування квартирою, за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та
піклування Виконкому Комсомольської
районної ради у м. Херсоні про
припинення права власності на частку у
спільному майні та визнання права
власності на 1/3 частку квартири,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в
якому просив: виділити в натурі 1/3
частину квартири за адресою: АДРЕСА_1,
ОСОБА_1, при неможливості встановити
порядок користування між ним, ОСОБА_2 та
неповнолітньою донькою ОСОБА_3; вселити
ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1; зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1;
стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у
розмірі 5 500 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на те,
що він, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві
спільної сумісної власності володіють
квартирою за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі свідоцтва про право власності
від 21.05.2008 року. З 07.11.2006 року по 09.11.2012
року він та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі. Рішенням
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 09.11.2012 року шлюб між ними
розірвано. Після розірвання шлюбу між
ними склалися неприязні відносини,
внаслідок чого він змушений був
покинути рідну домівку і шукати
тимчасового притулку по домівках
знайомих. Вказана квартира була у
користуванні його рідних бабусі та
дідуся. В ній він продовжував проживати
після їх смерті. Одружившись з ОСОБА_2
вони почали проживати у цій квартирі і
він зареєстрував у ній дружину та
новонароджену доньку. На початку 2008
року вони вирішили приватизувати
квартиру. Зібравши необхідний пакет
документів подали його до Фонду
комунального майна, після чого
квартира була приватизована на нього,
його дружину та доньку. Таким чином,
кожен член сім'ї має по 1/3 частині
вказаної квартири. Незважаючи на це
відповідачка вирішила, що вона
повноправна власниця квартири і не
впускає його до житла, встановила
сигналізацію, змінила замки на вхідних
дверях і влаштовує скандали з викликом
міліції при його наближенні до дитини
та до його особистих речей, чим
фактично позбавила його даху над
головою. Колишня дружина знищила його
документи, які дозволяли йому
працювати за спеціальністю і вийти на
заробіток в море. За гроші, які йому
довелося позичати у друзів та
заробляти на ремонтах, він був
вимушений довгий час відновлювати
документи, що дуже дорого та призвело
до великої моральної та матеріальної
шкоди. Відповідачка постійно
намагається в очах друзів виставити
його нікчемним, скандальним, грубим, що
не відповідає дійсності і принижує
його честь та гідність. У зв'язку із чим
вважав, що йому окрім матеріальних
збитків також завдано моральної шкоди.

29.04.2014 року в судовому засіданні
представником відповідача було подано
зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3

Позивач за зустрічним позовом просив
суд: припинити право ОСОБА_1 на 1/3 частку
квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2
право власності на 1/3 частку квартири
АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_1; стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/3
частини квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування зустрічного позову
ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є
власником 1/3 частини трикімнатної
квартири АДРЕСА_1. 1/3 частина вказаної
квартири належить її неповнолітній
дочці - ОСОБА_3 Відповідачу по справі
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право
власності також належить 1/3 частина
спірної квартири. Спірна квартира є
трикімнатною й не може бути поділеною,
оскільки частка відповідача в ній є
незначною й не може бути виділена в
натурі. До того ж спільне володіння та
користування спірною квартирою є
неможливим, оскільки відповідач не є
членом її сім'ї та між ними склалися
неприязні стосунки. На теперішній час у
вказаній квартирі мешкає вона та її
малолітня донька. Вважала, що
сукупність зазначених обставин у
відповідності з ч. 1 ст. 365 ЦК України є
підставою для припинення права ОСОБА_1
на частку у спірній квартирі за
рішенням суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник позовні вимоги зменшили,
просили суд встановити порядок
користування між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
неповнолітньою ОСОБА_3; зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1;
стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у
розмірі 5 500 грн. Позовні вимоги про
виділ в натурі 1/3 частини квартири за
адресою: АДРЕСА_1 просили залишити без
розгляду. Ухвалою суду від 09.09.2014 року
вказані позовні вимоги були залишені
без розгляду. Крім того, ОСОБА_1
відмовився від позову в частині
вселення його до квартири АДРЕСА_1,
пояснивши, що вже самостійно вселився
до квартири. Вказана відмова прийнята
судом та ухвалою суду від 09.09.2014 року
судом закрито провадження по справі в
цій частині вимог. В задоволені
зустрічного позову ОСОБА_1 та його
представник просили відмовити за
необґрунтованістю. Пояснили, що
припинення права власності на 1/3 частку
квартири завдасть ОСОБА_1 істотної
шкоди, оскільки він не має іншого житла
та фактично залишиться на вулиці, бо
придбати житло за компенсацію його
частки в праві власності неможливо.
ОСОБА_1 просив виділити йому у
користування кімнату площею 17,76 кв.м.,
оскільки ця кімната має окремий вихід
на вулицю, що допоможе уникнути
багатьох конфліктів з колишньою
дружиною.

ОСОБА_2 та її представник в судовому
засіданні первісний позов не визнали,
вважали, що встановлення порядку
користування квартирою не вирішить
конфлікт, що склався між сторонами, а
потому єдиним доцільним рішенням є
позбавлення ОСОБА_1 права власності на
1/3 частину квартири та виплата йому
компенсації за його частку у спірному
майні. У зв'язку із зазначеним просили
задовольнити зустрічний позов.

Представник третьої особи - органів
опіки та піклування вважала, що в
інтересах дитини слід задовольнити
зустрічний позов та відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги за первісним
позовом підлягають частковому
задоволенню, а зустрічний позов
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен
зі співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Судом встановлено, щовідповідно до
свідоцтва про право власності на
підставі приватизації власниками
квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно вказаним
особам належить по 1/3 квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного паспорту
спірна квартира розташована на першому
поверсі одноповерхового будинку та
складається з трьох кімнат житловою
площею 43,20 кв.м., у тому числі: 1-а кімната
16,20 кв.м., 2-а кімната 17,76 кв.м., 3-я кімната
9,24 кв.м., кухні площею 12,05 кв.м., ванної
кімнати площею 3,20 кв.м., вбиральні 1,30
кв.м., передпокою 5,27 кв.м. Загальна площа
квартири 65,02 кв.м.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 20/2014
від 12.08.2014 року провести розподіл в
натурі квартири АДРЕСА_1 в частках по 1/3
неможливо.

На розгляд суду пропонується один
варіант визначення порядку
користування квартирою АДРЕСА_1, який
передбачає:

За цього варіанту:

Співвласнику з часткою 1/3 виділити в
окреме користування частину
приміщення житлової кімнати № 7
розміром 3,776 х 2,960 метра площею 11,18 кв.м.

Двом іншим співвласникам з частками по
1/3 у кожного виділити спільно в окреме
користування приміщення житлової
кімнати № 6 площею 9,24 кв.м., частину
приміщення житлової кімнати № 7
розміром 2,224 х 2,960 метра площею 6,58 кв.м.
(вказана частина утворює нове
приміщення житлової кімнати №9),
частину приміщення житлової кімнати №
5 площею 12,28 кв.м. Г-образної
конфігурації, облаштувавши її так, як
показано на графічному додатку № 1.

Всім співвласникам з частками по 1/3
кожному виділити у спільне
користування: приміщення коридору №1
площею 5,27 кв.м., туалету № 4 площею 1,3
кв.м., ванної № 3 площею 3,20 кв.м., кухні №
2 площею 12,05 кв.м.; частину приміщення
житлової кімнати № 5 розміром 1,100 х 3,255
метра площею 3,58 кв.м. (вказана частина
утворює нове приміщення коридору №8).

Таким чином, співвласнику з часткою 1/3
фактично виділяється в користування
приміщення площею (5,27+12,05+3,20+1,30+3,58) / 2 = 12,7
кв.м. приміщень спільного користування
та 11,18 кв.м. в окреме користування,
всього 23,88 кв.м., що є наближеним до
приналежної на 1/3 частину площі, яка
становить 65,02/3=21,67 кв.м.

Двом іншим співвласникам з частками по
1/3 фактично виділяється в користування
приміщення площею 12,7 кв.м. приміщень
спільного користування та 28,1 кв.м. в
окрема користування, всього 40,8 кв.м.

Визначення порядку користування
досліджуваною квартирою за цим
варіантом потребує виконання таких
будівельних робіт:

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими для оцінки
доказів.

Суд, дослідивши вказаний висновок
експерта, а саме запропонований ним
варіант визначення порядку
користування квартирою АДРЕСА_1, з
необхідним проведенням переобладнання
для збереження рівності часток
співвласників, вважає його
неприйнятним з таких підстав: 1)
потребує виконання робіт, які,
фактично, є роботами по реконструкції
квартири, через що потребують
отримання дозволу на виконання
будівельних робіт у встановленому
законом порядку; 2) виходить за межі
позовних вимог основного позивача,
оскільки вказаний експертом єдиний
варіант визначення порядку
користування квартирою, по своїй суті є
виділенням її в натурі.

При визначенні порядку користування
квартирою суд виходить з засад
доцільності та розумності та вважає за
необхідне виділити ОСОБА_1 житлову
кімнату площею 17,76 кв.м. (під № 7 згідно
плану техпаспорта), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
кімнати площею 16,20 кв.м. (під № 5 згідно
плану техпаспорта) та площею 9,24 кв.м. (№6
згідно плану техпаспорта), а кухню
площею 12,05 кв.м. (№ 2 згідно плану
техпаспорта), ванну площею 3,20 кв.м.,
вбиральню площею 1,30 кв.м., передпокій
площею 5,27 кв.м. - залишити в загальному
користуванні.

Такий порядок користування та розподіл
кімнат між сторонами, на погляд суду,
відповідає інтересам кожної із сторін,
оскільки ОСОБА_1 виділяється кімната з
окремим виходом на вулицю, а іншим
співвласникам, а саме ОСОБА_2 та її
неповнолітній доньці у користування
виділені суміжні кімнати. Крім того,
забезпечення ОСОБА_1 окремим виходом
допоможе уникнути частого спілкування
між собою сторін і, як наслідок, сварок
між ними, які негативно впливають на
психічний розвиток їх неповнолітньої
дитини.

При цьому, невідповідність розміру
кімнат, що виділяються у користування,
розміру часток у праві спільної
власності, на погляд суду, є допустимим,
оскільки не є підставою для зміни долей
у праві власності та не порушує права
сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання
ОСОБА_2 не чинити перешкоди у
користуванні спільною квартирою та
вимоги про стягнення на нього користь
моральної шкоди у розмірі 5 500 грн. не
підлягають задоволенню, оскільки є
необґрунтованими.

Так, ОСОБА_1 не надано жодного доказу
перешкод у користуванні ним квартирою
з боку ОСОБА_2 Згідно його пояснень в
судовому засіданні він вселився до
спірної квартири, а обставин, які б
вказували на наявність перешкод
користування нею, ОСОБА_1 взагалі не
зазначено. Доказів спричинення ОСОБА_1
моральної шкоди ним також не надано.

Зустрічний позов ОСОБА_2 не може бути
задоволений, оскільки це призведе до
порушення законних прав ОСОБА_1,
зокрема його права на житло.

Згідно ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1
ст. 3 ЦК України, ст. 321 ЦК України ніхто
не може бути позбавлений права
власності чи обмежений у його
здійсненні, крім випадків,
встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:

Частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» № 5 від 07.02.2014 року
оскільки згідно з чинним
законодавством суд вирішує спори
співвласників щодо розпорядження чи
користування майном, то не слід
розглядати як неправомірне
позбавлення права власності
присудження грошової або іншої
матеріальної компенсації за частку у
спільній власності за наявності умов,
передбачених пунктами 1 - 4 частини
першої та частини другої статті 365 ЦК,
якщо її неможливо виділити або
поділити майно в натурі чи спільно
користуватися ним.

Як вбачається з матеріалів справи
частка ОСОБА_1 не є незначною, спільне
володіння і користування майном є
можливим, а припинення права ОСОБА_1 на
його частку квартири завдасть істотної
шкоди його інтересам, оскільки
позбавить його єдиного житла.

Крім того, позивачем за зустрічним
позовом не було внесено вартість
частки ОСОБА_1 на депозитний рахунок
суду.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 на
оплату судового збору в розмірі 243,60
грн. підлягають стягненню з ОСОБА_2 на
підставі ст. 88 ЦПК України.

Витрати, понесені ОСОБА_1 на оплату
судової експертизи, не можуть бути
присуджені судом до стягнення,
оскільки позивачем не надано суду
квитанцію про оплату проведення
експертизи і її вартість суду не
відома.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11,60, 61, 88, 174,212-215 ЦПК України, ст. 41
Конституції України, ст. ст. 3, 321, 358, 365 ЦК
України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про вселення, зобов'язання не чинити
перешкоди у користуванні та визначення
порядку користування квартирою -
задовольнити частково.

Визначити порядок користування
спільною власністю ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
неповнолітньої ОСОБА_3, а саме
квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1
житлову кімнату площею 17,76 кв.м. (під № 7
згідно плану техпаспорта), ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - кімнати площею 16,20 кв.м. (під № 5
згідно плану техпаспорта) та площею 9,24
кв.м. (№6 згідно плану техпаспорта), а
кухню площею 12,05 кв.м. (№ 2 згідно плану
техпаспорта), ванну площею 3,20 кв.м.,
вбиральню площею 1,30 кв.м., передпокій
площею 5,27 кв.м. - залишити в загальному
користуванні.

В решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про вселення, зобов'язання не
чинити перешкоди у користуванні та
визначення порядку користування
квартирою - відмовити за
необґрунтованістю.

В задоволені зустрічного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа:
Орган опіки та піклування Виконкому
Комсомольської районної ради у м.
Херсоні про припинення права власності
на частку у спільному майні та визнання
права власності на 1/3 частку квартири -
відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по оплаті судового
збору в розмірі 243,60 грн.

На рішення протягом десяти днів з
дня його проголошення, може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Херсонської області через
Комсомольський районний суд м. Херсона.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: