Ухвала іменем україни 24 грудня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоСитнік О.М., суддів: Мазур
Л.М., Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В., розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом
автогосподарства при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, за касаційною
скаргою автогосподарства при
Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві на
рішення апеляційного суду м. Києва від
20 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року автогосподарство
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
(далі - ГУ МВС України в м. Києві)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4
про відшкодування шкоди.

Посилалося на те, що 18
листопада 2009 року о 23 год 30 хв в м. Києві
по Кільцевій дорозі, відповідач,
керуючи автомобілем «Мітсубісі
Паджеро», державний номерний знак
НОМЕР_1, під час перестроювання з
крайньої правої смуги в крайню ліву не
надав дорогу автомобілю «Шкода
Октавія», державний номерний знак
НОМЕР_2, який належить автогосподарству
при ГУ МВС України в м. Києві, під
керуванням о/у в ОВС ВВБ в м. Києві
ОСОБА_5, який рухався в крайній лівій
смузі в попутному напрямку, внаслідок
чого здійснив зіткнення, що призвело до
пошкодження транспортних засобів.
Згідно з постановою Святошинського
районного суду м. Києва від 08 лютого
2010 року ОСОБА_4 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП. Внаслідок зазначеної
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль «Шкода Октавія», державний
номерний знак НОМЕР_2, отримав значні
пошкодження. Позивач просив
відшкодувати майнову шкоду, яка згідно
зі звітом від 07 травня 2010 року № 93,
наданого Товариством з обмеженою
відповідальністю «Незалежна експертна
компанія» (далі - ТОВ «Незалежна
експертна оцінка») щодо вартості
ремонту автомобіля «Шкода Октавія»,
складає 80 323 грн 11 коп.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 21 травня

2012 року позовні вимоги
автогосподарства при ГУ МВС України в
м. Києві до ОСОБА_4 про відшкодування
шкоди задоволено. Стягнуто з

ОСОБА_4 на користь автогосподарства при
ГУМВС України в м. Києві майнову шкоду в
розмірі 80 323 грн 11 коп., витрати за
проведення експертизи в розмірі 500 грн,
судовий збір у розмірі 808 грн 23 коп та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі
120 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
20 серпня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі автогосподарство
при ГУ МВС України в м. Києві просить
скасувати рішення апеляційного суду,
справу передати на новий апеляційний
розгляд, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Апеляційний суд,
відмовляючи у задоволенні позову,
виходив із недоведеності позовних
вимог, оскільки дії ОСОБА_5, який
керував належним позивачу автомобілем
«Шкода Октавія», як учасника ДТП
знаходяться у причинно-послідовному
зв'язку з дорожньо-транспортною
пригодою, а позов не містить вимог про
визначення ступеня вини учасників ДТП
з відповідним зазначенням розміру
шкоди.

Проте погодитись із такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна,
оскільки суд дійшов його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення судів не
відповідають.

Судами встановлено, що відповідно до
постанови Святошинського районного
суду м. Києва від 08 лютого 2010 року
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП
України, за таких обставин: 18 листопада
2009 року о 23 год 30 хв в м. Києві по
Кільцевій дорозі, керуючи автомобілем
«Мітсубісі Паджеро», державний
номерний знак НОМЕР_1, під час
перестроювання з крайньої правої смуги
в крайню ліву водій ОСОБА_4 не надав
дорогу автомобілю «Шкода Октавія»,
державний номерний знак НОМЕР_2, який
належить автогосподарству при ГУ МВС
України в м. Києві, під керуванням о/у в
ОВС ВВБ в м. Києві ОСОБА_5, який рухався в
крайній лівій смузі в попутному
напрямку, внаслідок чого здійснив
зіткнення, що призвело до пошкодження
транспортних засобів, чим порушив п. п.
10.1, 10.3 ПДР України. Внаслідок
зазначеної дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль «Шкода Октавія»,
державний номерний знак НОМЕР_2,
отримав значні пошкодження.

Крім того, під розгляду справи судом
було встановлено, що згідно з висновком
від 24 березня 2011 року № 17/03 дії водія
автомобіля «Шкода Октавія» ОСОБА_5
знаходились у причинно-послідовному
зв'язку з даною дорожньо-транспортною
пригодою.

Крім того, експерт зазначав, що в даній
дорожній ситуації водій автомобіля
«Шкода Октавія» мав технічну
можливість запобігти зіткненню шляхом
екстреного гальмування. В даній
дорожній ситуації, виходячи з вимог ПДР
України, з ціллю забезпечення безпеки
руху, водій автомобіля «Шкода Октавія»
ОСОБА_5 повинен був діяти у
відповідності з вимогами п. п. 1.5 2.3 б), а
також п. п. 12.1, 12.3, 12.4 ПДР України, згідно
з якими, «у випадку виникнення
небезпеки для руху чи перешкоди, які
водій об'єктивно здатен побачити, він
повинен негайно прийняти міри для
зменшення швидкості аж до повної
зупинки транспортного засобу або
безпечно для інших учасників руху
об'їхати перешкоду» і «в населених
пунктах рух транспортних засобів
дозволяється зі швидкістю не більше 60
км/год.»

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: за наявності вини
всіх осіб діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення.

Згідно з ч. 2 ст. 1190 ЦК
України за заявою потерпілого суд може
визначити відповідальність осіб, які
спільно завдали шкоди, у частці
відповідно до ступеня їхньої вини.

Згідно з роз'ясненнями,
викладеними в п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», шкода, заподіяна
кількома особами, відшкодовується
кожною з них у частині, заподіяній нею
(у порядку часткової відповідальності).
У такому ж порядку відповідають
володільці джерел підвищеної
небезпеки за шкоду, заподіяну
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.

Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджає про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, апеляційний суд на
зазначені вище положення закону уваги
не звернув, не сприяв повному та
всебічному розгляду справи, дійшов
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Крім того, відповідно до п. 3.3.
Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затвердженої наказом від 08
жовтня 1998 року № 53/5, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 03
листопада 1998 року за № 705/3145 (далі -
Інструкція) у документі про
призначення експертизи (залучення
експерта) зазначаються такі дані: місце
й дата винесення постанови чи ухвали;
посада, звання та прізвище особи, що
призначила експертизу (залучила
експерта); назва суду; назва справи та
її номер; обставини справи, які мають
значення для проведення експертизи;
підстави для призначення експертизи;
прізвище експерта або назва експертної
установи, експертам якої доручається
проведення експертизи; питання, які
виносяться на вирішення експертові;
перелік об'єктів, що підлягають
дослідженню (у тому числі порівняльних
зразків та інших матеріалів,
направлених експертові, або посилання
на такі переліки, що містяться в
матеріалах справи); інші дані, які мають
значення для проведення експертизи.

Апеляційний суд, не перевірив чи
відповідає висновок експертного
автотехнічного дослідження від 24
березня 2011 року № 17/03 вимогам
Інструкції, зокрема, чи містить він
дані про експерта та чи мав право
відповідний експерт проводити
експертне дослідження.

За викладених обставин, враховуючи, що
апеляційним судом рішення ухвалено без
повного з'ясування обставин у справі,
не застосовано норми права, що
підлягали застосуванню, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу автогосподарства при
Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві
задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
20 серпня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:
Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Г.В. Юровська