АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1627/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 34 Прокулевич В. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. РІШЕННЯ
21 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЮвшина В. І.суддівГончар Н.
І. , Пономаренка В. В. при
секретаріВолвенко А.В., Рибасюк О.С.
позивача ОСОБА_7
представника позивача
представників відповідачів
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційні
скарги представника АТ «Страхова група
«ТАС», ОСОБА_9, та ОСОБА_11 на рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 12 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_7 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_12 до
ОСОБА_11, ДЗ «Київський коледж зв'язку»,
ПАТ «Страхова група «Дніпроінмед», АТ
«Страхова група «ТАС», треті особи
ОСОБА_13, ОСОБА_14, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
заподіяної в результаті ДТП,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої дочки
ОСОБА_12, звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_11, ДЗ «Київський коледж зв'язку»,
ПАТ «Страхова група «Дніпроінмед», АТ
«Страхова група «ТАС», треті особи
ОСОБА_13, ОСОБА_14, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
заподіяної в результаті ДТП, мотивуючи
свої вимоги тим, що постановою
Уманського міськрайонного суду від
09.11.2012 р. ОСОБА_13 визнаний винним у тому,
що 15.05.2012 р. керуючи автомобілем «Volkswagen
LT 35» в м. Київ вчинив наїзд на
автомобіль «Mitsubishi» під керуванням
ОСОБА_14, що призвело до пошкодження
транспортних засобів та завдало
тілесних ушкоджень пасажирам
маршрутного автобуса ОСОБА_7 та ОСОБА_12
З місця ДТП позивачку та її дочку
забрала швидка допомога з підозрою на
струс головного мозку, забій обох
колінних суглобів, а дитину з підозрою
на струс головного мозку та забій
правого променево-зап'ястного суглобу.
Позивачка стверджує, що в
подальшому лікувалась амбулаторно і на
денному стаціонарі кожних півроку. За
період лікування з 17.05.2012 р. по 01.09.2013 р.
нею були витрачені грошові кошти в
розмірі 7993,76 грн. На лікування дочки з
17.05.2012 р. по 23.05.2012 р. нею було витрачено
кошти в розмірі 384,92 грн.
Просила суд стягнути з ОСОБА_11, ДЗ
«Київський коледж зв'язку» на користь
позивачки заподіяну матеріальну шкоду
в сумі 9114,70 грн. солідарно. Стягнути з
ОСОБА_11, ДЗ «Київський коледж зв'язку»
на користь позивачки заподіяну
моральну шкоду в сумі 100 000 грн.
Рішенням Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 12 травня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з АТ
«Страхова група «ТАС» на користь
ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної
шкоди 8386,28 грн. та 2500 грн. на
відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 на
відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.
В задоволенні позову ОСОБА_7 до ДЗ
«Київський коледж зв'язку» та ПАТ
«Страхова група «Дніпроінмед»
відмовлено. Вирішено питання, щодо
судового збору та судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 12 травня 2014 року
представник АТ «Страхова група «ТАС»
подав апеляційну скаргу, вважаючи що
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та просить скасувати рішення в частині
стягнення з АТ «Страхова Група «ТАС» на
користь ОСОБА_7 на відшкодування
матеріальної шкоди, та ухвалити нове
рішення, яким частково задовольнити
позов ОСОБА_7 до АТ «Страхова Група
«ТАС» та стягнути з АТ «Страхова Група
«ТАС» 778,76 грн. Стягнути з ОСОБА_11 на
користь ОСОБА_7 344,10 грн. судових витрат
та 1000 грн. на правову допомогу.

ОСОБА_11 також в свою чергу не
погоджуючись з вище вказаним рішенням,
вважаючи, що воно постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржуване рішення та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову до
нього про стягнення моральної шкоди в
повному обсязі.

Вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційні скарги
представника АТ «Страхова група «ТАС»
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність і допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не
повністю відповідає зазначеним
вимогам, оскільки не ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_7 до ОСОБА_11, ДЗ «Київський коледж
зв'язку», ПАТ «Страхова група
«Дніпроінмед», АТ «Страхова група
«ТАС», треті особи ОСОБА_13, ОСОБА_14, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди заподіяної в
результаті ДТП, суд першої інстанції
прийшов до висновку про те, що в
результаті неправомірних дій водія
ОСОБА_13 під час скоєння ним ДТП
позивачці заподіяно матеріальну шкоду,
яку вони понесли в зв'язку з лікуванням,
та моральну шкоду, яка полягає у
нервовому потрясінні та тривалих
душевних переживаннях, внаслідок чого
погіршився стан її здоров'я, порушився
нормальний уклад її життя у зв'язку з її
хворобами і які підлягають до
стягнення з страховика та власника
автобуса. В задоволенні позовних вимог
про стягнення матеріальної шкоди
(страхового відшкодування) на користь
неповнолітньої дочки ОСОБА_12 в позові
відмовлено і рішення суду першої
інстанції в цій частині не
оскаржувалось.

Проте повністю погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції не є можливим.

Встановлено, що 15.05.2012 р. ОСОБА_13
керуючи автомобілем «Volkswagen LT 35» в м.
Київ вчинив наїзд на автомобіль
«Mitsubishi» під керуванням ОСОБА_14, що
призвело до пошкодження транспортних
засобів та завдало тілесних ушкоджень
пасажиру автобуса ОСОБА_7

Постановою Уманського
міськрайонного суду від 09.11.2012 р.
ОСОБА_13 був визнаний винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільна відповідальність була
застрахована в АТ «Страхова група
«ТАС» на ім'я ОСОБА_15 з лімітом
відповідальності 50 000 гривень.
Відповідно до інформації наданої УДАІ
УМВС України станом на 15.05.2012 р.
автомобіль НОМЕР_1 зареєстрований на
ім'я ОСОБА_16

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦПК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди, тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 16 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року N 4 "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" питання про
відшкодування шкоди особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого ст. 33 Закону обов'язку
щодо письмового надання страховику, з
яким укладено відповідний договір,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

Водій автомобіля «Volkswagen LT 35», який
порушив Правила дорожнього руху та
вчинив ДТП, виконав умови страхування
та повідомив страховика про настання
страхового випадку.

АТ «Страхова група ТАС» визначила
страхову суму в розмірі 778,76 гривни, але
не перерахувала її позивачці по справі,
так як ОСОБА_7 оспорює визначену
страховою компанією суму страхового
відшкодування.

Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ( в подальшому Закону)
визначено, що у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 23.1 статті 23 Закону
передбачено, що шкодою, заподіяною
життю та здоров'ю потерпілого
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, є:

шкода, пов'язана з лікуванням
потерпілого;

шкода, пов'язана з тимчасовою втратою
працездатності потерпілим;

шкода, пов'язана із стійкою втратою
працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких потерпілий -
фізична особа зазнав у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Позивачка ОСОБА_7 заявила позовні
вимоги про відшкодування матеріальної
шкоди, пов'язаної з її лікуванням, та
моральної шкоди

Пунктом 24.1 статті 24 Закону визначено,
що у зв'язку з лікуванням потерпілого
відшкодовуються обґрунтовані витрати,
пов'язані з доставкою, розміщенням,
утриманням, діагностикою, лікуванням,
протезуванням та реабілітацією
потерпілого у відповідному закладі
охорони здоров'я, медичним піклуванням,
лікуванням у домашніх умовах та
придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов'язані з лікуванням
потерпілого в іноземній державі,
відшкодовуються, якщо лікування було
узгоджено з особою, яка має здійснити
страхове відшкодування (регламентну
виплату).

Зазначені в цьому пункті витрати та
необхідність їх здійснення мають бути
підтверджені документально
відповідним закладом охорони здоров'я.

В наданих позивачкою довідках із
лікувальних закладів (а.с. 19, 22, 35 -
добровільна пожертва в сумі 306 гривень,
) зазначено медпрепарати та їх
кількість, що були використані на
лікування. Зазначені медичні документи
були перевірені лікарем-експертом
страхової компанії та визначено, що
відповідно до листків медичних
призначень на лікування ОСОБА_7 від
отриманої при ДТП травмі було
витрачено медпрепаратів на загальну
суму 778 гривень 76 коп. (а.с. 161-168).
Зазначені висновки лікар-експерт
ОСОБА_17 підтвердила в своєму
листі-поясненні до апеляційного суду.

Інших належних та допустимих доказів
ОСОБА_7 суду не надала, а наявність
касових чеків на закупівлю ліків на
більш значну суму для лікування травми
отриманої при ДТП не підтверджується
причинно-наслідковим зв'язком з
отриманою при ДТП травмою та наданими
нею доказів, які б були підтверджені
документально відповідним закладом
охорони здоров'я. Клопотання про
призначення судово-медичної
експертизи для дослідження медичних
документів ОСОБА_7 та визначення
переліку ліків та їх кількості для
лікування наслідків травми від ДТП
позивачкою не заявлялось.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що страхова
компанія вірно визначили розмір
страхового відшкодування матеріальної
шкоди, обґрунтованих витрат, пов'язаних
з доставкою, розміщенням, утриманням,
діагностикою, лікуванням, та
реабілітацією потерпілої у
відповідних закладах охорони здоров'я,
лікуванням у домашніх умовах та
придбанням лікарських засобів на
загальну суму 778 гривень 76 коп., які і
підлягають до стягнення з страхової
компанії, а визначений судом першої
інстанції розмір страхового
відшкодування матеріальної шкоди не
відповідає обставинам справи та
наданим позивачкою доказам.

Що стосується стягнення з страхової
компаній моральної шкоди в сумі 2500
гривень, то колегія суддів приходить до
висновку, що даний максимальний розмір
моральної шкоди, що був передбачений
Законом на момент настання страхового
випадку, відповідає стражданням, що їх
перенесла ОСОБА_7 та відповідає
принципу розумності та справедливості.

Позивачка ОСОБА_7 також заявила позовні
вимоги до власника автомобіляНОМЕР_1
ОСОБА_16, водій якого ОСОБА_13 вчинив ДТП,
про стягнення моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено,
що шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року N 4 "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" роз'яснено, що
особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2 Правил
дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка
керує транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

На момент вчинення ДТП водій ОСОБА_13
керував транспортним засобом
автомобілем НОМЕР_1, мав посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на даний
транспортний засіб, переданий йому
власником ОСОБА_16, тому саме ця особа
може нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2 Правил
дорожнього руху України), однак до
ОСОБА_13 позивачка не заявляла позовних
вимог.

Висновки суду першої інстанції про те,
що водій ОСОБА_13 перебував в трудових
відносинах з ОСОБА_16 та виконував рейс
на автобусі по перевезенню пасажирів
за маршрутом Умань - Київ нічим не
підтверджено, так як в водія був
відсутній шляховий лист, наказ про
прийняття його на роботу, позивачка
ОСОБА_7 не отримувала квитка, відсутні
будь-які докази відправлення автобуса
з автобусної станції м. Умань та
прибуття його на автобусну станцію в м.
Києві, відсутні будь-які свідчення
диспетчерської служби про перебування
автобуса «Volkswagen LT 35» ДНЗ СА2475 АМ на
зазначеному маршруті.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_16 та третя особа
ОСОБА_13 спростовують наявність
трудових відносин, а передачу автобуса
«Volkswagen LT 35» ДНЗ СА2475 АМ від ОСОБА_16 до
ОСОБА_13 пояснюють наміром останнього
придбати даний автомобіль. Як пояснив
ОСОБА_13 він мав намір перевірити
технічний стан автомобіля перед його
купівлею на спеціалізованій СТО
автомобілів в м. Києві, куди і їхав
15.05.2012 року, а по дорозі щоб
відшкодувати затрати на дорогу він на
власний розсуд взяв пасажирів до м.
Києва.

За таких обставин суд першої інстанції
на припущеннях прийшов до висновку, що
ОСОБА_13 перебував в трудових
відношеннях в ОСОБА_16, що 15.05.2012 року
ОСОБА_13 виконував черговий рейс за
маршрутом Умань -Київ по перевезенню
пасажирів та прийшов до помилкового
висновку, що матеріальну та моральну
відповідальність за шкоду, заподіяну
при ДТП 15.05.2012 року повинен нести
власник автомобіля, а не особа, яка на
законних підставах керувала ним.

Так як суд першої інстанції зробив
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору по суті,
то рішення суду першої інстанції
підлягає до зміни із скасуванням його в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення з АТ «Страхова група «ТАС» на
користь ОСОБА_7 страхового
відшкодування за заподіяні
матеріальні збитки в сумі 8386,28 гривня
та в частині стягнення з ОСОБА_11 на
користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 50 000 грн. та ухвалення в
цій частині нового рішення.

При ухваленні нового рішення на
підставі ст. 313, п.8 ч. 1 ст. 214 ЦПК України
колегія суддів вважає за необхідне
скасувати заходи забезпечення позову в
вигляді накладення арешту на все
рухоме і нерухоме майно ОСОБА_16,
накладеного ухвалою Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 21.10.2013 року (а.с. 113).

Так як позовні вимоги підлягають до
задоволення частково, то відповідно до
ст. 88 ЦПК України підлягають до
стягнення з відповідача АТ «Страхова
група «ТАС»і судові витрати (114,40
судовий збір за матеріальну шкоду та
114,40 гривни судовий збір за моральну
шкоду а всього 228 гривень 80 коп.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника АТ
«Страхова група «ТАС», ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 12 травня 2014 року
-задоволити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 12 травня 2014
року змінити, скасувавши його в частині
задовольнити позовних вимог про
стягнення з АТ «Страхова група «ТАС» на
користь ОСОБА_7 страхового
відшкодування за заподіяні
матеріальні збитки в сумі 8386,28 гривня
та в частині стягнення з ОСОБА_11 на
користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 50 000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_7 про стягнення
страхового відшкодування за заподіяні
матеріальні збитки до АТ «Страхова
група «ТАС» задоволити частково.
Стягнути з АТ «Страхова компанія «ТАС»
на користь ОСОБА_7 страхове
відшкодування за заподіяні
матеріальні збитки в сумі 778,76 гривни.

Відмовити ОСОБА_7 з задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_11 про стягнення
моральної шкоди.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 12 травня 2014
року в частині стягнення з АТ
«Страхова група «ТАС» моральної шкоди
в сумі 2500 гривень залишити без змін.

Стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на
користь ОСОБА_7 судові витрати в сумі
228,80 коп.

Забезпечення позову в вигляді
накладення арешту на все рухоме і
нерухоме майно ОСОБА_11, накладеного
ухвалою Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 21.10.2013 року
- скасувати.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після його
проголошення, але може бути оскаржене
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
його проголошення.

Головуючий :

Судді :