Cправа № 336/7550/14-ц
Пр. № 2-о/336/126/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого судді
Наумова
О.О.,

при секретарі
Сергієнко
С.О.,

за участю заявника ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
ОСОБА_1, заінтересована особа: районна
адміністрація Запорізької міської
ради по Шевченківському району про
встановлення факту, що має юридичне
значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про
встановлення факту, що має юридичне
значення, в якій зазначила, що ОСОБА_2
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Відповідно
до заповіту, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, все
своє майно, яке залишається на момент
її смерті, заповіла заявнику.

На момент смерті, ОСОБА_2 належала
частина будинковолодіння АДРЕСА_1, а
саме 111/200 частин на підставі правового
документу - свідоцтва про право на
спадщину. Вказаний правовстановлюючий
документ було зареєстровано в ЗМ БТІ
24.07.1967 р., про що мається реєстраційний
напис. Заявником, як єдиною
спадкоємицею, було надано заяву про
прийняття спадщини за заповітом до
П'ятої Запорізької державної
нотаріальної контори в строки,
встановлені статтею 1270 ЦК України.
Однак, після звернення до нотаріальної
контори у 2013 році, їй стало відомо, що у
1992 році ЗМ БТІ було зареєстроване
свідоцтво про право особистої
власності на будинковолодіння № 530 від
23.10.1992 на ім'я - російською: «ОСОБА_2» на
7/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1,
яке видане Міськжитлоуправлінням
виконкому ЗМР народних депутатів на
підставі рішення виконкому
Шевченківської районної ради народних
депутатів № 366/3 від 20.10.1992р.. Заявник
просить встановити той факт, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
(російською мовою - ОСОБА_2), що
зазначена в свідоцтві про право
особистої власності на
будинковолодіння № 530 від 23.10.1992 р. на 7/25
частин будинковолодіння АДРЕСА_1, є
одна і та особа, оскільки з вказаною
невідповідністю та відсутністю
оригіналу правового документу, заявник
не має можливості провести оформлення
права власності на нерухоме майно.

У судовому засіданні заявник
підтримала заяву повністю, наполягала
на її задоволені у повному обсязі та
просила її задовольнити. В подальшому
подала заяву про розгляд без її участі.

Представник заінтересованої особи -
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Шевченківському
району, повідомлена належним чином про
час та місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явилася, надала суду
заву, в якій просить розглядати справу
без їх участі, проти заявлених вимог не
заперечує.

Заслухавши пояснення заявника, свідка,
дослідивши усі докази у сукупності, суд
вважає, що заява ОСОБА_1 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, підлягає задоволенню у
повному обсязі, з наступних підстав:

Статтею 234 ЦПК України передбачено, що
окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав. Суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, які встановлюються
судом, та наведені в ч. 1 ст. 256 ЦПК
України не є вичерпним. Згідно з ч.2 цієї
статті суд може встановлювати й інші
факти, що мають юридичне значення,
наприклад, факт володіння нерухомим
майном на праві приватної власності.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових фізичних осіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправна позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ст.316 ч .1 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України та
Постанови Верховного Суду України № 5
від 31.03.1995 року «Про судову практику в
справах по встановлення фактів, що
мають юридичне значення» (з
відповідними змінами та доповненнями),
перелік фактів, що мають юридичне
значення та встановлюються
відповідним рішенням суду не є
вичерпним. Основною умовою для подання
заяви про встановлення факту, що має
юридичне значення є те, що від такого
факту повинні залежати виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичних осіб.

П. 17 Постанови Верховного Суду України
№ 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику
в справах по встановлення фактів, що
мають юридичне значення» вказано, суди
повинні мати на увазі, що факт
володіння громадянином жилим будинком
на праві власності встановлюється
судом, якщо у заявника був
правовстановлюючий документ на цей
будинок, але його втрачено і немає
можливості підтвердити наявність
права власності не в судовому порядку.
В таких справах заявник має подати
докази про відсутність можливості
одержання чи відновлення
відповідного документу про право
власності та про те, що на підставі
цього документа жилий будинок належав
йому на праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до свідоцтва про смерть
НОМЕР_2, виданого міським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції 31.05.2013 року (актовий запис 3025),
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.4).

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом під реєстровим №
2-3068, посвідченого Першою Запорізькою
державною нотаріальною конторою 30.09.1964
р., ОСОБА_2 належала частина
будинковолодіння АДРЕСА_1, а саме 111/200
частина. Вказаний правовстановлюючий
документ було зареєстровано в ЗМ БТІ
24.07.1967 р., про що мається реєстраційний
напис (а.с.3).

Відповідно свідоцтва № 530 про право
власності на домоволодіння, та
технічного паспорту на житловий
будинок, 7/25 частин будинку №7 по
вул..Транспортній в м.Запоріжжя
належить: російською «ОСОБА_2» (а.с.6-7).

Відповідно заповіту від 05.09.2012 року,
посвідченого державним нотаріусом
П'ятої Запорізької державної
нотаріальної контори, ОСОБА_2 все
належне їй мано заповіла ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно постанови нотаріуса про відмову
у вчиненні нотаріальної дії № 790/02-14 від
05.03.2014 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, оскільки є розбіжності в
прізвищі та імені по-батькові померлої
ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснив, що він був сусідом померлої
ОСОБА_2, та знав, що сусіди до неї
зверталися по імені по-батькові як і
«ОСОБА_2» так і « ОСОБА_2».

Згідно ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993
р. №3425-ХІІ угоди про відчуження та
заставу майна, що підлягає реєстрації
посвідчуються за умови подання
документів, що підтверджують право
власності на майно, що відчужується або
заставляється.

Порядок нотаріального посвідчення
договорів нерухомого майна
визначається Законом України «Про
нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року та
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
що затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року № 205
(далі Інструкція).

Відповідно до п. 2 Інструкції
обов'язковому нотаріальному
посвідченню підлягають договори про
відчуження (купівля-продаж, міна,
дарування, довічне утримання)
житлового будинку та іншого нерухомого
майна.

Відповідно до п. 6.1 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
Наказом МЮУ від 03.03.2004 року №20/5 при
нотаріальному посвідченні договорів
про відчуження житлового будинку, а
також іншого нерухомого майна, що
підлягає реєстрації, нотаріус вимагає
подання документів, які підтверджують
право власності (довірчої власності) на
вказане майно та, у передбачених
законодавством випадках, документи, що
підтверджують державну реєстрацію
прав на це майно осіб, які його
відчужують.

У силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом встановлено, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зазначена в
свідоцтві про право особистої
власності на будинковолодіння № 530 від
23.10.1992 р. на 7/25 частин будинковолодіння
АДРЕСА_1 російською мовою - ОСОБА_2, є
одна і та особа. Встановлення даного
факту має для заявника юридичне
значення, тому що пов'язане з
оформленням спадщини.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 57-60, 212-215, 256-259 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа:
районна адміністрація Запорізької
міської ради по Шевченківському району
про встановлення факту, що має юридичне
значення, - задовольнити.

Встановити факт що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
та зазначена в свідоцтві про право
особистої власності на
будинковолодіння № 530 від 23.10.1992 р. на 7/25
частин будинковолодіння АДРЕСА_1
російською мовою - ОСОБА_2, є одна і та
особа.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя
Наумов О.О.