Справа № 145/1633/14-ц Провадження №
22-ц/772/3373/2014Головуючий в суді першої
інстанції Ратушняк І. О.Категорія 53
Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О. Ю.,

суддів: Іванюка М. В., Денишенко Т. О.,

за участю секретаря: Руденко О. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Тиврівського
районного суду Вінницької області від
21 жовтня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Тиврівського
комбінату комунальних підприємств про
виплату середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з зазначеним позовом
до Тиврівського комбінату комунальних
підприємств. Свої вимоги він
обґрунтовував тим, що 11.10.2011 року він
був звільнений з роботи на підставі ст.
36 п.1 КЗпП України.

Всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України
йому не було в день звільнення
виплачена компенсація за час
невикористаної відпустки. Фактична
виплата була здійснена лише 23.06.2014 року.

Зважаючи на те, що відбулася затримка
виплати йому заробітної плати, просив
стягнути з Тиврівського комбінату
комунальних підприємств на його
користь середній заробіток за весь час
затримки виплати компенсації за
невикористану відпустку, а саме за 986
днів в сумі 78426,44 грн.

Рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 21 жовтня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_2 до
Тиврівського комбінату комунальних
підприємств про виплату середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив оскаржуване рішення скасувати
та постановити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовільнити повністю.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обгрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги, та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються,
чи є інші фактичні дані (пропуіцення
строку позовної давності, тощо), що
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Умовами обґрунтованості є повне і
всебічне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, доведеність тих
обставин, які суд вважає встановленими,
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджено матеріалами справи, що
11.10.2011 року ОСОБА_2 звільнено з
Тиврівського ККП за ст. 36 п.1 КЗпП
України за згодою сторін (а.с.9).

Згідно наказу начальника Тиврівського
комбінату комунальних підприємств
Саміленко В.П. було доручено
бухгалтерії провести виплату ОСОБА_2
компенсацію за 9 днів невикористаної
відпустки (а.с. 23).

Відповідно до розрахунку наданого
Тиврівським ККП компенсація за
невикористану відпустку ОСОБА_2
становить 715,86 грн. (а.с. 20-22).

Розмір і порядок нарахованої суми
позивачем не оспорюється.

Рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 05 березня 2013
року, поряд з вирішенням інших позовних
вимог, було зобов'язано Тиврівський
комбінат комунальних підприємств
нарахувати та виплатити ОСОБА_2
компенсацію за невикористану
відпустку при звільненні (а.с. 7-8).

Фактична виплата вказаних коштів була
здійснена 23.06.2014 року.

Відповідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Таким чином, закон прямо покладає на
підприємство, установу, організацію
обов'язок провести зі звільненим
працівником повний розрахунок
виплатити всі суми, що належать йому;
при невиконанні такого обов'язку з вини
власника або уповноваженого ним органу
наступає передбачена статтею 117 КЗпП
України відповідальність.

У пункті 20 постанови Пленуму
Верховного суду України від 24 грудня 1999
року № 13 « Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що установивши під час
розгляду справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку у разі звільнення, що
працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступний після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпПУ стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутність в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
звільняє його від відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції вважав, що
відповідач Тиврівський ККП довів
відсутність своєї вини в несвоєчасній
виплаті належних позивачу сум.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції помилково дійшов до
зазначеного висновку, оскільки
будь-яких доказів повідомлення
позивача про необхідність явки в
Тиврівський ККП для проведення виплати
коштів відповідачем не надано.

Навіть при зверненні позивача з заявою
03.04.2014 року щодо приведення у
відповідність з рішенням суду
Тивірвського районного суду від 05.03.2013
року його трудової книжки та виплати
компенсації за невикористану
відпустку (а.с. 24), заборговані кошти
були виплачені відповідачем лише 23.06.2014
року.

Таким чином, оскільки роботодавець не
довів відсутності своєї вини у виплаті
позивачу компенсації за 9 днів
невикористаної відпустки, у суду
першої інстанції не було правових
підстав для відмови йому у стягненні
середнього заробітку за затримку
виплати при звільненні.

Нетривалий час роботи працівника на
підприємстві й незначна частка
заборгованості підприємства перед
працівником у виплаті заборгованої
суми також не є підставою для
звільнення роботодавця від зазначеної
відповідальності.

Відтак, підлягають до задоволення
вимоги позивача про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 11.10.2011 року по 23.06.2014 року.

Порядок розрахунку середнього
заробітку регулюється постановою
Кабінету Міністрів України від 08
лютого 1995 р. №100 «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати».

Відповідно до п. 2 зазначеної постанови,
в даному випадку середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.
Працівникам, які пропрацювали на
підприємстві, в установі, організації
менше двох календарних місяців,
середня заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за фактично
відпрацьований час. Якщо протягом
останніх двох календарних місяців
працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи. Якщо і протягом цих місяців
працівник не відпрацював жодного
робочого дня, середня заробітна плата
обчислюється відповідно до останнього
абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно п. 5 постанови, нарахування
виплат у всіх випадках збереження
середньої заробітної плати
провадиться виходячи з розміру
середньоденної (годинної) заробітної
плати.

Пунктом 8 постанови передбачено, що
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Дані про кількість робочих днів 2011-2014
роках отримано з листів Міністерства
соціальної політики України «Про
розрахунок норм тривалості робочого
часу».

Відповідно до довідки про доходи
заробітна плата ОСОБА_2 за останні два
місяці роботи (серпень, вересень 2011
року) становила 4600,64 грн. (2478,64 + 2122 = 4600,64),
а кількість робочих днів за два дані
місяці становить 44. Таким чином,
середньоденна заробітна плата ОСОБА_2
за два останні повні місяці роботи
становить 104,56 грн. (4600,64/44 = 104,56).

Кількість робочих днів становить
відповідно: з 11.10.2011 року по 31.12.2011 року -
58 днів, з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року - 251
день; з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року - 251
день; з 01.01.2014 року по 23.06.2014 року - 116
днів. Загальна кількість робочих днів
за весь період становить 676 днів
(58+251+251+116 = 676).

Таким чином середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні
становитиме 70682, 56 грн. (104,56 грн./день * 676
днів = 70682 грн. 56 коп.), які підлягають
стягненню з відповідача.

Оскільки спір між сторонами щодо
розміру належних позивачу сум при
звільнені відсутній, у апеляційного
суду відсутні підстави для зменшення
розміру середнього заробітку за час
затримки розрахунку з врахуванням
істотності цього розміру порівняно із
середнім заробітком.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи, що
відповідно до п. 3 частини 1 статті 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду і ухвалення нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

За правилами ст. 88 ЦПК України слід
стягнути з Тиврівського комбінату
комунальних підприємств в дохід
держави судові витрати в сумі 365,40 грн.,
з яких 243,6 грн. за подання позовної
заяви та 121,8 грн. за подання апеляційної
скарги.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314. 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК
України, колегія cуддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 21 жовтня 2014 року
скасувати, ухваливши нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 до Тиврівського
комбінату комунальних підприємств про
виплату середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Тиврівського комбінату
комунальних підприємств на користь
ОСОБА_2 70682 грн. 56 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити

Стягнути з Тиврівського комбінату
комунальних підприємств в дохід
держави 365,40 грн. судового збору.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: