Провадження №2/485/796/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області в
складі: головуючого судді - Устіченка
К.І.,

при секретарі - Коренець Н.А.,

за участі прокурора - Балунської Т.І.,

позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника органу опіки та
піклування Снігурівської РДА -Козленко
С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Снігурівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав,

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2014 року позивачка звернулася
до суду з вказаним позовом. В заяві
послалася на таке. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
її донька - ОСОБА_4. Після її смерті з нею
залишилася проживати онука - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач.

Як до смерті матері, так і пізніше,
відповідач ухиляється від виконання
батьківських обов'язків, а саме: не
надає дитині матеріальної допомоги; не
спілкується з нею; не дбає про її
здоров'я, навчання; не піклується про її
фізичний та духовний розвиток.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.164 СК
України просила суд позбавити
відповідача батьківських прав на
дитину.

У судовому засіданні позивачка позов
підтримала повністю і просила суд про
його задоволення.

Відповідач позов не визнав. Суду
пояснив, що від шлюбу з ОСОБА_4, який
розірвано 18 лютого 2004 року, має доньку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення
сімейних стосунків і розлучення донька
разом з матір'ю проживала з позивачкою,
а він окремо, з своїми батьками. На
підставі рішення суду його було
зобов'язано до сплати аліментів на
утримання доньки, але він не міг
постійно їх сплачувати, так як не мав
постійного місця роботи. Незважаючи на
це, приймав участь у вихованні доньки,
постійно спілкувався з нею, відвідував
її, вона часто приходила до нього з
дозволу матері, залишалися з ним на
декілька днів. По можливості він
надавав доньці матеріальну допомогу,
купував їй подарунки, влітку 2014 року
їздив з нею відпочивати на море. Після
смерті колишньої дружини, позивачка
стала перешкоджати йому у спілкуванні
з дитиною, налаштовувала її проти
нього. Щоб не травмувати доньку після
смерті матері, він не став одразу
ставити питання про її місце
проживання з ним, так як дитина довгий
час проживала у сім'ї позивачки, але у
зв'язку з тим, що остання бажає
позбавити його прав відносно дитини,
він як батько дитини буде заявляти свої
вимоги щодо її проживання з ним. Вважає,
що позовні вимоги позивачки не
ґрунтуються на законі, порушують його
права, а тому просив суд відмовити у їх
задоволенні.

Представник органу опіки і піклування
Снігурівської РДА вважає, що позов
ґрунтується на законі, відповідає
інтересам дитини, а тому просила суд
про його задоволення.

Дослідивши докази, суд прийшов до
наступного.

Відповідні положення Конституції
України проголошують:

Стаття 32 «ніхто не може зазнавати
втручання в його особисте і сімейне
життя, крім випадків, передбачених
Конституції України»;

Стаття 51 «сім'я, дитинство, материнство
і батьківство охороняються державою».

Згідно ст.11, 12, 14 Закону України «Про
охорону дитинства» (далі Закон) кожна
дитина має право на проживання у сім'ї
разом з батьками або у сім'ї одного з
них та на піклування батьків.

Виховання у сім'ї є першоосновою
розвитку особистості дитини. На
кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки, мають право і зобов'язані
виховувати дитину, піклуватися про її
здоров'я, фізичний, духовний і
моральний розвиток, навчання,
створювати належні умови для розвитку
її природних здібностей, поважати
гідність дитини, готувати до
самостійного життя та праці.

Діти та батьки не повинні розлучатися
всупереч їх волі, за винятком випадків,
коли таке розлучення необхідне в
інтересах дитини і цього вимагає
рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164, ст.165 СК
України мати, батько можуть бути
позбавлені батьківських прав, якщо
вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Право на звернення до суду з позовом
про позбавлення батьківських прав
мають один із батьків, опікун,
піклувальник, особа у сім'ї якої
проживає дитина, заклад охорони
здоров'я, навчальний або інший дитячий
заклад, в якому вона перебуває, орган
опіки та піклування, прокурор, а також
сама дитина, яка досягла чотирнадцяти
років.

Вирішуючи спір між сторонами суд
виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК
України, згідно з якими належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженню наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає у
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 і
відповідач є батьками ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про народження дитини серії
НОМЕР_1 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дитини ОСОБА_4
померла, що стверджується копією
свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_2
(а.с.7).

Неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживає у сім'ї позивачки, яка
являється їй бабусею по АДРЕСА_1, про що
свідчить довідка Снігурівської
міської ради (а.с.6), копія свідоцтва про
народження матері дитини (а.с.8).

В силу ч.2 ст.258 СК України баба і дід
мають право звернутися за захистом
прав та інтересів малолітніх,
неповнолітніх та повнолітній
непрацездатних внуків до органу опіки
та піклування або до суду без
спеціальних на те повноважень.

Вказана норма закону надає право
позивачці звернутися з даним позовом
до суду на захист інтересів своєї
онуки.

На підтвердження своїх вимог, як
підставу позбавлення відповідача
батьківських прав, позивачка послалася
на ухилення батька дитини від участі у
її вихованні і надала довідку про
заборгованість по аліментам у розмірі
23311грн. та довідку про оплату
перебування онуки на лікуванні у 2014
році у санаторії «Чайка».

Відповідач у судовому засіданні
стверджував, що після розлучення 18
лютого 2004 року з матір'ю дитини донька
разом з ОСОБА_4 проживали у позивача.
Він як батько з дозволу матері
спілкувався з донькою, відвідував її
особисто або вона приходила до нього
додому за місцем його проживання,
доглядав за нею, по можливості надавав
матеріальну допомогу, дарував
подарунки, тобто в міру своїх
матеріальних можливостей приймав
участь у вихованні та утриманні своєї
доньки. Після смерті матері дитини,
позивачка стала перешкоджати йому
спілкуватися з донькою, налаштовувала
її проти батька.

Він не ставив питання про місце
проживання доньки разом з ним, так як не
хотів завдати травми доньці, у зв'язку з
тим, що вона довгий час проживала у
сім'ї позивачки.

Пояснення відповідача у цій частині у
судовому засіданні підтвердили свідки:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Неповнолітня ОСОБА_5 у судовому
засіданні повідомила, що хоче жити з
бабусею і згодна на позбавлення
батьківських прав батька, бо так їй
запропонувала у суді сказати
позивачка. Також підтвердила, що дійсно
протягом усього часу, як за життя
матері, так і після її смерті, вона
постійно спілкувалася з батьком, він
приймав участь у її вихованні,
періодично надавав матеріальну
допомогу, влітку цього року разом з ним
відпочивала на морі.

Як роз'яснив Верховний Суд України у
п.п.15-16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №3 від 30 березня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»,
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують та ін.),
що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей..

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідного для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і у
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

У ході розгляду позовної заяви
позивачка не надала суду доказів того,
що відповідач ухилявся від
батьківських обов'язків і що
позбавлення його батьківських прав
відповідатиме інтересам дитини.

Суд також не погоджується з висновком
органу опіки та піклування, який
складено без врахування всіх обставин
справи, прав та обов'язків дитини і
батька.

Суд вважає, що вимоги позивачки не
ґрунтуються на законі, не знайшли свого
підтвердження у ході розгляду справи, а
тому відмовляє позивачці у їх
задоволенні.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав
залишити без задоволення.

На рішення суду першої інстанції
може бути подано апеляційну скаргу до
апеляційного суду Миколаївської
області через Снігурівський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

СУДДЯ