УХВАЛА

17 листопада 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької
В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_5, про поділ
спільного майна подружжя; за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про поділ майна
подружжя та визнання права власності
на майно,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що з серпня 2003 року він та
відповідачка знаходились у фактичних
шлюбних стосунках, 06 січня 2006 року
офіційно зареєстрували шлюб, від якого
вони мають двох дітей: ОСОБА_8, 2006 року
народження, та ОСОБА_9, 2009 року
народження. З червня 2010 року вони стали
проживати окремо. За час шлюбу та
спільного проживання вони набули у
власність нерухоме майно: житловий
будинок АДРЕСА_1, меблі та побутову
техніку. У добровільному порядку
поділити це майно відповідачка
відмовляється. У зв'язку з цим позивач
просив суд поділити майно, що є їх
спільною сумісною власністю; визнати
за ним право власності на Ѕ частину
вказаного будинку; виділити йому у
власність: стіл столовий, люстру
кришталеву велику, телевізор
«Панасонік», холодильник «Лібхер»;
визнати за відповідачкою право
власності на Ѕ частину будинку;
виділити їй: два дивани м'які, м'який
куточок, люстру кришталеву малу, стіл
під телевізор, ліжко двоспальне з
ортопедичним матрацом вартістю,
DVD-програвач «Панасонік».

У квітні 2012 року ОСОБА_3 пред'явила
зустрічний позов, у якому просила
визнати за нею право особистої
приватної власності на житловий
будинок АДРЕСА_1; поділити рухоме майно,
що є спільною сумісною власністю
сторін, виділивши ОСОБА_4: стіл під
телевізор, телевізор «Панасонік»,
DVD-програвач «Панасонік», а їй - ліжко
двоспальне з ортопедичним матрацом,
холодильник «Лібхер». Вимоги
мотивувала тим, що вона з позивачем
вела спільне господарство та проживала
однією сім'єю лише з січня 2006 року по
червень 2010 року. З січня 2001 року по
грудень 2005 року вона проживала однією
сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_5
Факт її проживання із ОСОБА_5 із січня
2001 року по 20 листопада 2005 року було
встановлено рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 10 травня 2011
року, яке набрало законної сили. У
грудні 2004 року вона, перебуваючи у
фактичних шлюбних відносинах із
ОСОБА_5, розпочала будівництво і
реконструкцію спірного житлового
будинку на подарованій їй матір'ю
земельній ділянці. Будівництво
здійснювалось за кошти, отримані у
позику та кошти, виручені від продажу
рухомого та нерухомого майна,
належного їй на праві особистої
приватної власності: земельної
ділянки, площею 0,3051 га, по АДРЕСА_2;
автомобіля Аudi 6, 2004 року випуску.
Вважала, що спірний житловий будинок
було побудовано під час її проживання
із ОСОБА_5 за її особисті кошти, а
оздоблювальні роботи було здійснено
під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4,
проте за її особисті кошти.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
листопада 2012 року у задоволенні позову
ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_3
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 28 серпня 2013 року рішення
районного суду в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання
права власності на Ѕ частини будинку
скасовано та ухвалено у цій частині
нове рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_4 право
власності на Ѕ частини будинку АДРЕСА_1.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ
частини вказаного будинку. Визнано
вказаний будинок та рухоме майно, а
саме - стіл під телевізор, телевізор
«Панасонік», DVD-програвач «Панасонік»,
ліжко двоспальне з ортопедичним
матрацом, холодильник «Лібхер»
спільним майном подружжя, виділивши
ОСОБА_4: стіл під телевізор, телевізор
«Панасонік»; DVD-програвач «Панасонік»;
ОСОБА_3: ліжко двоспальне з
ортопедичним матрацом; холодильник
«Лібхер». В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилено,
рішення апеляційного суду Київської
області від 28 серпня 2013 року залишено
без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних

кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
від 16 жовтня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
положень ст. ст. 57, 60 СК України.

Також ОСОБА_7 ставить питання про
поновлення строку на звернення до суду
з даною заявою, посилаючись на
поважність причин такого пропуску.

Клопотання підлягає задоволенню,
оскільки причини, наведені у ньому є
поважними.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 червня 2014 року
у справі за позовом про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання права
власності на частку у спільному майні,
набутому за час проживання однією
сім'єю.

Дослідивши подані заявником матеріали,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. l ч.1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових

рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:

неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах: встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 Цивільного процесуального кодексу
України», заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права полягає, зокрема: у
різному тлумаченні судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; у різному застосуванні
правил конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за
змістом судових рішень означає, що суд
(суди) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ за
подібних правовідносин при однаковому
їх матеріально-правовому регулюванні
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_7, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску вказаної цивільної справи до
провадження Верховного Суду України,
оскільки з наданої копії ухвали суду
касаційної інстанції від 25 червня 2014
року, вбачається, що наведені заявником
підстави стосуються інших фактичних
обставин справи, а тому підстави для
допуску вказаної вище справи до
Верховного Суду України в порядку,
встановленому главою 3 розділу 5 ЦПК
України відсутні.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення із
заявою про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
від 16 жовтня 2013 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5 про поділ
спільного майна подружжя; за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5 про поділ майна
подружжя та визнання права власності
на майно до провадження Верховного
Суду України за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І. М. Фаловська