РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року Дзержинський
міський суд Донецької області

у складі: судді Бабенко С.С., при
секретарі Пілюгіній Г.Ю.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дзержинська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Костянтинівське ПМК
9" про стягнення компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
стягнення компенсації втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

В квітні 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ТОВ
"Костянтинівське ПМК-9" про стягнення
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку, стягнення
компенсації втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати, моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила,
що вона з 20 червня 1979 року по 01
листопада 2013 року працювала в ТОВ
"Костянтинівська ПМК-9" на посаді
бухгалтера 1 категорії - касира, що
підтверджується копією трудової
книжки.

01 листопада 2013 року її було
звільнено за власним бажанням у зв'язку
з виходом на пенсію, на підставі ст.38
КЗпП України.

На час звільнення вона перебувала
у відпустці без збереження заробітної
плати.

Зазначає, що в право для надання
щорічної відпустки враховується час на
протязі якого згідно законоположенню(
в цьому випадку 15 кал. днів; 30 кал.
днів-пенсіонер; 14 кал. днів-ветеран
праці) чи іншим поважним причинам (у
зв'язку з відсутністю діяльності
підприємства), якщо працівники
фактично не працювали і за ними
зберігалось місце роботи(посада),але
при цьому не зберігався заробіток чи
зберігався частково(2/3тарифної
ставки,окладу)(порядок № 100)

Для розрахунку відпустки
береться заробітна плата за 12 місяців,
передуючих місяцю надання відпустки чи
виплати компенсації, при відсутності
заробітку в цьому періоді в розрахунок
береться тарифна ставка(посадовий
оклад), (порядку №100).

У відповідності з ч. 1ст. 83 КЗпП
України у разі звільнення працівника
йому виплачується грошова компенсація
за всі невикористані дні щорічних
відпусток.

Відпустки не були їй надані з 2008
по 2013 роки включно по причині відмови з
боку керівництва підприємства, всього
128 календарних днів.

Розрахунок компенсації:

дні відпусток 2008рік-24 кал. днів,
2009р.-24кал.дн.;2010р.-24кал.дн.2011р.-24 кал.
днів;2012р.24кал.дн.;2013р.-8кал.дн.Всього
128кал.днів.Посадовий оклад 1900.00грн.

Сума
доходу(1900.00грн.х12м-ців=22800.00грн.):355кал.дн
ів(365кал.дн-10 кал. днів
святкові)=64.22грн(середньоденний
заробіток)х128кал.днів відпустки-8220.84грн
(сума компенсації)
8220.64грн.-295,94грн.(3,6%єдиний
внесок)=7924,70грн.-1188,70(податок з доходу
15%)=6736грн, яку вона просить стягнути з
відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата усіх сум,що належать йому від
підприємства провадиться в день
звільнення.

На неодноразові її звернення до
відповідача щодо нарахування та
виплати грошової компенсації за
невикористанні нею дні щорічних
відпусток, відповідач не реагує.

07 березня 2013 року на адресу
відповідача нею була відправлена заява
з проханням про нарахування та виплату
їй грошової компенсації, але відповіді
по теперішній час не одержала, що
свідчить про те ,що добровільно
виплачувати розрахункову грошову
компенсацію і надати необхідні
документи відповідач відмовляється.

В разі не виплати з вини
відповідача, звільненому працівникові
розрахункових грошових коштів в день
звільнення, відповідач повинен
сплатити позивачеві його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку ст.117 КЗпП
України.

Розрахунок: 3800.00 грн. (оклад за
2м-ці): 44 (кількість робочих днів за 2
місяці)=86,36 грн. (середньоденний
заробіток) -3,11грн. (3,6% єдиний
внесок)=83,25грн- 12,49грн.(15% податок з
доходу) = 70,76грн.(середньоденний
заробіток)х116 (кількість робочих днів з
01 листопада по 17квітня 2014 року)=8208,16
грн., яку просить стягнути з
відповідача.

Відповідно до ст.2 Закону України
"Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати" компенсація
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх виплати
проводиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців.

Беручи до уваги те, що відповідач
не здійснює виплату розрахункової
грошової компенсації з 01 листопада 2013
року і враховуючи положення ст.2 Закону
України "Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати", вважає,
що відповідач зобов'язаний виплатити
їй компенсацію сумі - 202,06 грн. , з
розрахунку - 6736грн. х (1,03 - 1) =202,08 грн.

В результаті того, що відповідач в
день її звільнення і по теперішній час
не провів з нею повний розрахунок, що
завдає їй великих моральних страждань,
весь час вона переживала з приводу
існування своєї сім'ї, в наслідок чого
вона тяжко захворіла, на лікування
необхідні кошти, вона і її сім'я були
позбавлені нормального життєвого
спілкування з тими, що оточують їх
близькими людьми.

Тому згідно ст. 237-1 КЗпП України,
вважає, що діями відповідача їй
заподіяна моральна шкода, яку вона
визначає у розмірі 6500,00 грн.

Просить стягнути на її користь з
відповідача компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 6736 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку в сумі 8210,16 грн., компенсацію
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати у
розмірі 202,08 грн., в відшкодування
моральної шкоди 6500 грн.

Позивачка в судовому засіданні
наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідача в суді
проти позову заперечував.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_1 в період часу з 20.06.1979 року по
01.11.2013 року перебувала в трудових
відносинах з ТОВ "Костянтинівське
ПМК-9), працюючи бухгалтером-касиром, що
підтверджується копією трудової
книжки ( а.с. 5) та поясненнями сторін,
які ними не оспорюються.

Наказом № 2 від 01.11.2013 року
позивачка була звільнена з
підприємства на підставі ст. 38 КЗпП
України у зв'язку з виходом на пенсію.
(а.с. 5).

У відповідності зі ст. 83 КЗпП
України, у разі звільнення працівника
йому виплачується грошова компенсація
за всі невикористані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення
провести з працівником розрахунок у
строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КзпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача грошової
компенсації за невикористані
відпустки підлягають частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 74 КЗпП
України громадянам, які перебувають у
трудових відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
надаються щорічні (основна та
додаткові) відпустки із збереженням на
їх період місця роботи (посади) і
заробітної плати.

Згідно статті 75 КЗпП України
щорічна основна відпустка надається
працівникам тривалістю не менш як 24
календарних дні за відпрацьований
робочий рік, який відлічується з дня
укладення трудового договору. Для
деяких категорій працівників
законодавством України може бути
передбачена інша тривалість щорічної
основної відпустки. При цьому
тривалість їх відпустки не може бути
меншою за передбачену частиною першою
цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 24 Закону України "Про
відпустки" у разі звільнення
працівника йому виплачується
грошова компенсація за всі не
використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно ст. 9 Закону України "Про
відпустки" до стажу роботи, що дає право
на щорічну основну відпустку,
зараховується, зокрема, час фактично
роботи (в тому числі на умовах
неповного робочого часу) протягом
робочого року, за який надається
відпустка та час, коли працівник
фактично не працював, але за ним
зберігалося місце роботи (посада) і
йому не виплачувалася заробітна плата
у порядку, визначеному статтями 25 і 26
цього Закону.

Зокрема, статтею 26 Закону України
"Про відпустки" врегульовано надання
відпустки без збереження заробітної
плати за згодою сторін.

Згідно ч. 1, 2 ст. 22 Закону України
"Про відпустки" у разі звільнення
працівника до закінчення робочого
року, за який він уже одержав відпустку
повної тривалості, для покриття його
заборгованості, власник або
уповноважений ним орган провадить
відрахування із заробітної плати за
дні відпустки, що були надані в рахунок
невідпрацьованої частини робочого
року.

Відрахування, передбачене
частиною першою цієї статті, не
провадиться, якщо працівник
звільняється з роботи у зв'язку,
зокрема, з виходом на пенсію.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці",
розглядаючи спори про виплату
грошової компенсації за
невикористану відпустку, необхідно
виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП
вона може бути стягнена на вимогу
працівника за всі дні невикористаної
ним основної й додаткової щорічної
відпустки та

додаткової відпустки для працівників,
які мають дітей , тільки в разі
звільнення його з роботи, а під час неї
- лише за частину цих відпусток за
умови, що тривалість наданих йому при
цьому щорічної й додаткової відпусток
становить не менше 24 календарних днів
та що працівник не є особою віком до 18
років.

Якщо працівник з не залежних від
нього причин (не з його вини) не
використав щорічну відпустку і за
роки, що передували звільненню, суд на
підставі ст.238 КЗпП має право стягнути
грошову компенсацію за всі дні
невикористаної відпустки.

Розмір грошової компенсації за
невикористану відпустку за попередні
роки визначається виходячи із
середнього заробітку, який працівник
має на час її проведення.

Згідно п.7 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100 (із змінами та доповненнями)
нарахування виплат за час щорічної
відпустки, додаткових

відпусток у зв'язку з навчанням,
творчої відпустки, додаткової
відпустки працівникам, які мають
дітей, або компенсації за
невикористані відпустки, тривалість
яких розраховується в календарних
днях провадиться шляхом ділення
сумарного заробітку

за останні перед наданням відпустки 12
місяців або за менший

фактично відпрацьований період на
відповідну кількість календарних
днів року чи меншого відпрацьованого
періоду (за винятком святкових і
неробочих днів, встановлених
законодавством). Одержаний результат
перемножується на число

календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні
(стаття 73 Кодексу законів про працю
України), які припадають на період
відпустки, у розрахунок тривалості
відпустки не включаються і не
оплачуються.

Згідно пояснень сторін, копій
наказів відповідача від 22.04.2009 року,
03.03.2010 року, 01.06.2010 року, від 31.03.2011 року,
позивачка ОСОБА_1, в період з 22.04.2009 року
по 31.08.2009 року, з 01.03.2010 року по 30.11.2010
року, з 01.06.2010 року по 30.11.2010 року та з
01.04.2011 року по 01.11.2013 року знаходилася у
відпустці без збереження заробітної
плати за згодою сторін. (а.с. 16-17, 27-28, 30, 35)

Згідно ст. 3 ч.1 Закону України "Про
відпустки", за бажанням працівника у
разі його звільнення (крім
звільнення за порушення трудової
дисципліни) йому має бути надано
невикористану відпустку з наступним
звільненням. Датою звільнення в цьому
разі є останній день відпустки.

Згідно п. 4 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100 (із змінами та доповненнями), в
інших випадках, коли нарахування
проводяться виходячи із середньої
заробітної плати, працівник не мав
заробітку, не з вини працівника,
розрахунки проводяться виходячи з
установлених йому в трудовому договорі
тарифної ставки, посадового (місячного)
окладу.

Як зазначила позивачка у судовому
засіданні, про що не заперечував
представник відповідача, та як
вбачається з витягу з Колективного
договору ТОВ "Костянтинівське ПМК-9" на
2010-2014 роки, посадовий оклад ОСОБА_1
становив 1900 грн., тривалість щорічної
оплачуваної відпустки - 24 календарних
днів, з режимом роботи - п'ятиденний
робочий тиждень з двома вихідними -
субота та неділя ( а.с. 36-39)

В суді встановлено, що робочий рік
позивачки у відповідача починався з 20
червня кожного року.

Тривалість щорічної оплачуваної
відпустки позивачки складає 24
календарних дні, період невикористаних
відпусток - з 2008 року по 2013 рік, всього
невикористаних днів щорічної
відпустки складає 85 робочих днів ( 24
кал. дні х 5 = 120 кал. днів - 35 днів (
неробочі та святкові дні за період,
передуючий звільненню ОСОБА_1, з 05.07.2013
року по 01.11.2013 року ( липень 2013 року - 19
роб. днів, серпень 2013 року - 21 роб. днів,
вересень 2013 року - 21 роб. днів, жовтень
2013 року - 23 роб. днів, листопад 2013 року - 1
роб. день).

Посадовий оклад позивачки - 1900
грн., середньоденний заробіток
позивачки складає 91 грн. 20 коп.( 22800 грн. (
1900 грн. х 12 місяців) : 250 днів ( відповідна
кількість календарних днів року,
передуючих відпусткам ОСОБА_2, а саме за
липень 2012 року - 22 роб. днів, серпень 2012
року - 22 роб. днів, вересень 2012 року - 20
роб. днів, жовтень 2012 року - 23 роб. днів,
листопад 2012 року - 22 роб. днів, грудень
2012 року - 21 роб. днів, січень 2013 року - 21
роб. днів, лютий 2013 року - 20 роб. днів,
березень 2013 року - 20 роб. днів, квітень
2013 року - 22 роб. днів, травень 2013 року - 19
роб. днів, червень 2013 року - 18 роб. днів
(за винятком святкових і неробочих
днів, встановлених законодавствам за
період з 01.07.2012 року по 30.06.2013 року).

Отже, компенсація за
невикористані відпустки складає 6727,62
грн. з наступного розрахунку :

85 роб. днів х 91 грн. 20 коп. = 7752,00
грн. З відрахуванням отриманого
позивачкою середнього заробітку за
відпустки в липні-серпні 2008 року,
згідно з відомістю нарахування доходів
ОСОБА_1 за 2008-2013 роки (а.с.36), в розмірі
1024,38 грн., тобто 7752,00 грн. - 1024,38 грн. = 6727
грн. 62 коп., яку належить стягнути з
відповідача на користь позивачки.

Що стосується вимог позивачки
щодо стягнення на її користь
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, суд зазначає наступне.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці",
у разі непроведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд,

що розглядає справу. При частковому
задоволенні позову працівника суд
визначає розмір відшкодування за час
затримки розрахунку з урахуванням
спірної суми, на яку той мав право,
частки, яку вона становила у заявлених
вимогах, істотності цієї частки
порівняно із

середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Враховуючи зазначене положення,
суд визначає розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку у
розмірі 5000 грн., якій слід стягнути з
відповідача на користь позивачки.

Що стосується вимог позивачки
щодо стягнення компенсації втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати, суд зазначає
наступне.

В своїх позовних вимогах
позивачка посилається на Закон України
"Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати" від 19.10.2000 року.

Згідно ст. 2 вказаного Закону,
компенсація громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати провадиться у
разі затримки на один і більше
календарних місяців виплати доходів,
нарахованих громадянам за період
починаючи з дня набрання чинності цим
Законом.

Під доходами у цьому Законі
слід розуміти грошові доходи громадян,
які вони одержують на території
України і які не мають разового
характеру.

З урахуванням застосування
аналогії права, згідно п. 2 Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078,
який діє з 13.02.2014 року, індексації
підлягають грошові доходи громадян,
одержані в гривнях на території
України, які не мають разового
характеру, в тому числі компенсаційні
виплати, передбачені законодавством, а
також компенсаційні виплати, що мають
постійний характер.

Згідно п.3 цього Порядку до
об'єктів індексації, не відносяться,
зокрема виплати, які обчислюються із
середньої заробітної плати.

Враховуючи, що позивачка ставить
питання про стягнення на її користь
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку, які мають разовий
характер, та обчислені із середньої
заробітної плати, суд вважає за
необхідне в цій частині позову
відмовити.

Відповідно до ст. 237-1 КзпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода, заподіяна
позивачці внаслідок порушення
відповідачем його трудових прав,
виразилась в тому, що вона відчувала
глибокі моральні страждання, зазначала
матеріальних складнощів, порушені її
нормальні життєві зв'язки, вона повинна
була докладати додаткових зусиль для
організації свого звичайного укладу
життя.

З урахуванням понесених
позивачкою моральних страждань, суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивачки в
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 1000 грн., частково задовольнивши
її позов в цій частині.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,212 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Костянтинівське ПМК 9" на користь
ОСОБА_1 компенсацію за невикористані
відпустки в сумі 6727 (шість тисяч сімсот
двадцять сім) грн. 62 коп.., середній
заробіток за час затримки розрахунку в
сумі 5000 (п'ять тисяч) грн., в
відшкодування моральної шкоди 1000 (одну
тисячу) грн., в дохід держави судовий
збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят
сім) грн. 20 коп.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення в Апеляційному
суді Запорізької області.

Суддя: