У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:
Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 25
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 9 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, просило стягнути із
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором у розмірі 18 657 грн 56 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 14
травня 2008 року між банком та ОСОБА_3
було укладено договір кредиту, за
умовами якого кредитор надав
позичальнику грошові кошти у розмірі 5
000 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 30 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором заборгованість на
31 жовтня 2013 року становить 18 657 грн 56
коп., з яких: 4610 грн 78 коп. -
заборгованість за кредитом, 10157 грн 13
коп. - за процентами, 2525 грн 00 коп. -
комісія, 500 грн - штраф (фіксована
частина), 864 грн 65 коп. - штраф (процентна
частина).

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 25
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 9 квітня 2014 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати судові
рішення у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 14 травня 2008 року
між сторонами укладено кредитний
договір (який складається із заяви
позичальника, Умов надання банківських
послуг, Правил користування платіжною
карткою та Тарифів), за умовами якого
відповідачу надано кредит у розмірі 5000
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 %
річних на суму залишку заборгованості
за користування кредитом.

Станом на 31 жовтня 2013 року борг
становить 18 657 грн 56 коп., з яких: 4610 грн 78
коп. - заборгованість за кредитом, 10157
грн 13 коп. - за процентами, 2525 грн 00 коп. -
комісія, 500 грн - штраф (фіксована
частина), 864 грн 65 коп. - штраф (процентна
частина).

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що кредитний
договір був чинний до 14 травня 2010 року.
Банк звернувся до суду із позовом у
грудні 2013 року, тому пропустив
загальний строк позовної давності до
вимог про стягнення тіла кредиту і
процентів, а також спеціальний строк
позовної давності до вимог про
стягнення штрафних санкцій.

Апеляційний суд погодився із такими
висновками суду першої інстанції, та,
посилаючись на правовий висновок
Верховного Суду України від 19 березня
2014 року (справа № 6-14цс14), залишив
ухвалене ним рішення без змін.

Із висновками судів погодитись не
можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно із 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Ухвалюючи заочне рішення про відмову в
позові у зв'язку з пропуском строку
звернення до суду із позовом, суд
першої інстанції у порушення ч. 4 ст. 267
ЦК України застосував строк позовної
давності з власної ініціативи.

Залишаючи заочне рішення суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд не
перевірив належним чином та не
спростував доводи апеляційної скарги
ПАТ КБ «ПриватБанк» про неправильне
застосування ч. 4 ст.267 ЦК України судом
першої інстанції.

З огляду на допущені судами порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 25
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 9 квітня
2014 року скасувати та направити справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

В.О. Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник