Номер провадження: 22-ц/785/9035/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана
В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від
06 липня 2011 року у справі за поданням
державного виконавця Другого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про затвердження
мирової угоди в процесі виконання
рішення, -

в с т
а н о в и л а:

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси 01.06.2011р., що набрало
законної сили, позов ОСОБА_3 задоволено.
ОСОБА_4 зобов'язано виконати умови
договору грошової позики від 02.06.2008р.
шляхом повернення ОСОБА_3 грошової суми
у розмірі 5 000 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 грошову суму у
розмірі 5 000 000 грн. за договором
грошової позики від 02.06.2008р.

Рішення суду звернуто до
виконання.

24.06.2011р. старший державний
виконавець Другого Суворовського
відділу ДВС Одеського міського
управління юстиції звернувся до
Київського районного суду м. Одеси з
поданням про затвердження мирової
угоди в процесі виконання вказаного
рішення суду на наступних умовах:
боржник визнає, що його заборгованість
перед ОСОБА_3 на момент укладання
мирової угоди відповідає відомостям,
які викладені в матеріалах виконавчого
провадження і становить 2 930 155 грн.;
ОСОБА_4 гарантує, що частину
заборгованості, яка дорівнює 2 069 845,00
грн. погашено ОСОБА_3 20.06.2011р., про що є
відповідна розписка; сторони
виконавчого провадження дійшли згоди,
що згідно з тим, що у ОСОБА_4 немає
можливості і грошових коштів виконати
залишок зобов'язань у розмірі 2 930 155,00
грн, то виконання такого зобов'язання
відбудеться шляхом визнання за ОСОБА_5
права власності на нежилу будівлю,
загальною площею 640,7 кв.м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 і
належить ОСОБА_4 на підставі рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 10.11.2010р., яке набрало законної
чинності 08.02.2011р. Крім цього, у разі
визнання судом даної мирової угоди і
проголошення про це відповідної
ухвали, сторони погоджують, що дана
ухвала після набрання нею чинності є
підставою для реєстрації за ОСОБА_3
права власності на зазначену нежилу
будівлю; ОСОБА_3 заявляє, що з моменту
підписання мирової угоди та у випадку
належного її виконання не матиме
жодних майнових претензій до ОСОБА_4 з
приводу заборгованості; ОСОБА_3
гарантує, що після підписання мирової
угоди він у межах прав, наданих йому як
учасникові виконавчого провадження,
вживатиме заходів, спрямованих на
закінчення виконавчого провадження на
підставі ст. 49 ЗУ «Про виконавче
провадження»; сторони домовилися, що
будь-які витрати, пов'язані з
виконавчим провадженням, що
виникатимуть чи можуть виникнути після
затвердження судом умов мирової угоди,
покладаються на боржника.

Ухвалою суду від 06.07.2011р. подання
державного виконавця задоволено,
визнано мирову угоду, укладену між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в процесі виконання
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 01.06.2011р. по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
зобов'язання вчинити певні дії. Визнано
за ОСОБА_3 право власності на нежилу
будівлю, загальною площею 640,7 кв.м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить залучити її до участі у справі
у якості третьої особи, скасувати
ухвалу суду та постановити нову про
відмову у визнанні мирової угоди та
скасувати рішення державного
реєстратора про реєстрацію права
власності на це нерухоме майно за
ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Визнаючи мирову угоду між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 від 23.06.2011р., суд першої
інстанції виходив з того, що мирова
угода відповідає вимогам ст. 12 Закону
України «Про виконавче провадження» та
ст. 372 ЦПК України.

Проте погодитися з таким
висновком суду не можна.

Відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України
сторони мають право укласти мирову
угоду про закінчення виконавчого
провадження, яка визнається судом,
оспорювати належність майна,
результати його оцінки, подавати
письмові заперечення проти розрахунку
державного виконавця щодо розподілу
коштів між стягувачами.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України мирова
угода, укладена між сторонами, або
відмова стягувача від примусового
виконання в процесі виконання рішення
подається в письмовій формі державному
виконавцю, якій не пізніше триденного
строку передає її суду за місцем
виконання рішення для визнання. Суд має
право перевірити і не визнавати мирову
угоду або не прийняти відмови
стягувача від примусового виконання,
якщо це суперечить закону або порушує
права чи свободи інших осіб.

За змістом зазначених норм закону та
положень цивільно процесуального
законодавства України мирова угода
може стосуватися лише прав, свобод,
інтересів та обов'язків сторін і
предмета цивільного позову. Мирова
угода не може вирішувати питання про
права та обов'язки сторін, які можуть
виникнути у майбутньому, а у
резолютивній частині судового рішення
повинні бути зазначені умови мирової
угоди, що були визнані судом.

Проте, оскаржувана ухвала Київського
районного суду м. від 06.07.2011р. не
відповідає цим вимогам закону,
виходячи з наступного.

Судом порушено підсудність розгляду
цього питання, оскільки виконання
рішення суду проводилося другим
Суворовським відділом державної
виконавчої, тому питання про
затвердження мирової угоди у цій
стадії процесу повинен був розглянути
та вирішити Суворовський районний суд
м. Одеси.

В резолютивній частині оскаржуваної
ухвали суду відсутні умови мирової
угоди, що були визнані судом, що робить
таке рішення не виконуваним.

Визнаючи мирову угоду, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
сторони мирової угоди встановили права
та обов'язки, які мають виникнути у
майбутньому, що неприпустимо.

На думку колегії судів, суд вийшов за
межі предмету позову по цій цивільній
справі та незаконно визнав за ОСОБА_3
право власності на будівлю, загальною
площею 640,7 кв. м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, унаслідок такого
незаконного рішення, суд першої
інстанції порушив права ОСОБА_2, яка є
співвласником зазначеного нерухомого
майна, що встановлено рішенням колегії
суддів Судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05.10.2011р., яким
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 10.11.2010р., на підставі якого суд
ухвалив оскаржувану ухвалу, частково
скасовано, а у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6,
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради, виконкому
Одеської міської ради, КП «ОМБТІ та
РОН» про визнання недійсної угоди від
02.07.2003р., визнання незаконним та
скасування розпорядження Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради №2516 від 15.10.2003р. «Про
внесення змін до розпорядження №1548 від
11.08.2003р. «Про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта -
адміністративного будинку по АДРЕСА_1,
визнання незаконним та скасування
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
№3964 від 11.11.2004р. «Про затвердження
розрахунку ідеальних часток
нежитлової адміністративної будівлі,
розташованої по АДРЕСА_1», визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на нежилу будівлю серії САА
№423149 від 25.11.2004р. на ім'я ОСОБА_4 про
право спільної часткової власності на
966/1000 частин нежилої будівлі, визнання
за ОСОБА_4 права власності на нежилу
будівлю, загальною площею 640,7 кв.м. по
АДРЕСА_1 - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Визнано неправомірними та
скасовано розрахунок ідеальних часток
в адміністративній будівлі по АДРЕСА_1
від 05.11.2004р. №1081, виконаний КП «ОМБТІ та
РОН», розпорядження Приморської
районної адміністрації №3964 від 11.11.2004р.
«Про затвердження розрахунку
ідеальних часток нежитлової
адміністративної будівлі,
розташованої по АДРЕСА_1», визнано
незаконним свідоцтво про право
власності на нежитлову будівлю серії
САА №423149 від 25.11.2004р., видане виконавчим
комітетом Одеської міської ради ОСОБА_4
на право спільної власності на 966/1000
частин нежитлової будівлі загальною
площею 640,7 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувала ухвала
суду постановлена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а тому вона на підставі п. 2 ст. 312 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нової ухвали про відмову у
задоволені подання.

У решті вимог апеляційної скарги слід
відмовити, оскільки вони не
ґрунтуються на вимогах закону.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду
м. Одеси від 06 липня 2011 року скасувати
та у задоволенні подання державного
виконавця Другого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про затвердження мирової угоди в
процесі виконання рішення - відмовити.

Ухвала апеляційного суду оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф.Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік