Ухвала

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції, ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про звільнення
майна з-під арешту, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
на рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 15 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит») звернулося до суду з указаним
позовом, у якому просило звільнити
з-під арешту автомобіль марки DAEWOO FSO LANOS
TF69Y, 2007 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1, та автомобіль марки ГАЗ
КТП 33029, 2007 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_2, які належать
ОСОБА_3, з тих підстав, що арешт
накладено з порушенням законодавства,
оскільки арештовані транспортні
засоби перебувають у заставі банку.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 20 травня 2014
року позов задоволено. Автомобіль
марки DAEWOO FSO LANOS TF69Y, 2007 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1 та
автомобіль марки ГАЗ КТП 33029, 2007 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2, які належать ОСОБА_3, звільнено
з-під арешту, накладеного постановою
державного виконавця Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції (далі - Деснянський ВДВС
Чернігівського МУЮ) Титарчук М.О. від
06 листопада 2013 року.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 15 липня
2014 року рішення суду першої
інстанції в частині звільнення з-під
арешту автомобіля марки ГАЗ КТП 33029, 2007
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2, скасовано, в задоволенні
позовних вимог у цій частині
відмовлено. В іншій частині рішення
залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням апеляційним судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів.

Судом встановлено, що 16 червня 2007 року
ОСОБА_3 уклав з Відкритим акціонерним
товариством «Банк «Фінанси та кредит»
(нині - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»)
кредитний договір № 35-03/07-А.

На забезпечення виконання зобов'язань
за цим кредитним договором між тими ж
сторонами в той же день укладено
договір застави, згідно з яким ОСОБА_3
передав у заставу банку автомобіль DAEWOO
FSO LANOS TF69Y, 2007 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1; вартість
предмета застави становить 47 935 грн.

06 березня 2008 року між тими самими
сторонами укладено кредитний договір
№ 35-17/08Ак, на забезпечення виконання
зобов'язань за яким ОСОБА_3 передав у
заставу автомобіль ГАЗ КТП 33029, 2007 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2; вартість предмета застави
становить 72 720 грн.

06 листопада 2013 року головний державний
виконавець Деснянського ВДВС
Чернігівського МУЮ Титарчук М.О. під
час примусового виконання виконавчого
листа № 2-1318/2008, виданого 12 травня 2008
року Деснянським районним судом м.
Чернігова, про стягнення з ОСОБА_3 боргу
в сумі 121 956 грн 60 коп., прийняв
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження,
якою заборонив здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить боржнику
ОСОБА_3

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до ст. 1 Закону України «Про заставу»
кредитор (заставодержатель) має право в
разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами.

Проте з такими висновками в повному
обсязі обґрунтовано не погодився
апеляційний суд.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, апеляційний суд додатково
встановив, що відповідно до кредитного
договору від 16 червня 2007 року
кінцевий термін повернення кредиту - 16
червня 2014 року; згідно з наданим
позивачем розрахунком станом на 24
квітня 2014 року заборгованість ОСОБА_3
становить 58 888 грн 45 коп.

Крім того, відповідно до кредитного
договору від 06 березня 2008 року кінцевий
термін повернення кредиту - 05 березня
2012 року; згідно з наданим позивачем
розрахунком заборгованість ОСОБА_3
станом на 24 квітня 2014 року
становить 39 375 грн 52 коп.

Отже, заборгованість за кредитним
договором від 16 червня 2007 року станом
на 24 квітня 2014 року становить 58 888 грн 45
коп., а вартість предмета застави - 47 935
грн.; заборгованість за кредитним
договором від 06 березня 2008
року станом на 24 квітня 2014 року
становить 39 375 грн
52 коп., а вартість предмета застави - 72 720
грн.

Статтею 20 Закону України «Про заставу»
встановлено, що заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.
Звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачене законом або
договором застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження» для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів або ж
якщо вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю. Частиною
шостою вказаної норми Закону
встановлено, що за рахунок коштів, які
надійшли від реалізації заставленого
майна, здійснюються утримання,
передбачені статтею 43цього Закону,
після чого кошти використовуються для
задоволення вимог заставодержателя. У
разі якщо заставодержатель не є
стягувачем у виконавчому провадженні,
йому виплачуються кошти після
належного підтвердження права на
заставлене майно. У разі задоволення в
повному обсязі вимог заставодержателя
залишок коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у
порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
суд дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову в частині
звільнення з-під арешту автомобіля ГАЗ
КТП 33029, 2007 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_2, вартістю 72 720 грн,
яка значно перевищує розмір
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором від 06 березня 2008
року у сумі 39 375 грн 52 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
апеляційного суду, ухвалене за
результатами перегляду справи в
апеляційному порядку на підставі
наявних у справі доказів та
встановлених фактичних обставин
справи, є законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення в цій справі,
апеляційний суд правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормами матеріального права, які
підлягають застосуванню, повно та
всебічно дослідив наявні у справі
докази, надав їм належну оцінку, в
результаті чого ухвалив законне й
обґрунтоване рішення, яке відповідає
вимогам ст. 316 ЦПК України, підстави для
його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують, зводяться до переоцінки
доказів.

Вищенаведене дає підстави для
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - залишенню без змін
з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 15 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик