У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в задоволенні
заяви про забезпечення позову

"03" листопада 2014 р.

Суддя Київського районного суду м.
Харкова Золотарьова Л.І., розглянувши
заяву позивача про забезпечення позову
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

08.09.2014 року КП «ХТМ» звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути:
матеріальну шкоду автомобілю 75 306 грн.
43 коп., витрати на зберігання
автомобіля 18150 грн., витрати на
автотоварознавчу експертизу 705 грн. 60
коп., витрати на виклик телеграмою на
автотварознавчу експертизу 52 грн. 20
коп., моральну шкоду 36000 грн.

29.09.2014 року через канцелярію суду
позивач надав заяву про забезпечення
позову, у якій просив накласти арешт на
автомобіль НОМЕР_1.

Ухвалою суду від 30.09.2014 року заява про
забезпечення позову залишена без руху
у зв’язку з несплатою судового збору.

20.10.2014 року заявник надав через
канцелярію суду квитанцію про сплату
судового збору.

Враховуючи, що заявником усунуто
недоліки, суд розглядає заяву позивача
про забезпечення позову по суті.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що у зв’язку з
недобросовісною поведінкою
відповідача щодо виконання обов’язку
по відшкодуванню шкоди, завданої ДТП і
його намірів в подальшому затягувати
виконання рішення суду, просить
забезпечити позов.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що заява позивача про
забезпечення позову задоволенню не
підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві
про забезпечення позову повинно бути
зазначено причини, у зв’язку з якими
потрібно забезпечити позов та вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь – якій стадії
розгляду справи після відкриття
провадження у ній, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» від 22.12.2006 N9,
вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Саме лише посилання в заяві на
потенційну можливість ухилення
відповідача від виконання судового
рішення без наведення відповідного
обґрунтування та підтвердження їх
доказами згідно зі ст.60 ЦПК, не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Відшкодування вартості ремонту
особисто позивачем, не є безспірним
доказом ухилення відповідача, тому
заявником не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Крім того, заявником не надано належних
та допустимих доказів того, що
автомобіль, на який просить накласти
арешт, станом на день забезпечення
позову належить відповідачу. Поліс
обов’язкового страхування т/з, в якому
застраховано спірний автомобіль,
датований 27.08.2010 року.

На підставі викладено, суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
заяви про накладання арешту.

Керуючись ст.ст. 60, 151-153 ЦПК
України, суд –

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п’яти
днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -