Справа|річ| №522/9476/14-ц
№2/522/6337/14
11 грудня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,
при секретарі - Антонецькому С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики, -
28.05.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,
посилаючись на те, що 20.11.2012 року він
уклав з ОСОБА_2 Договір позики (далі по
тексту - Договір), за умовами якого
ОСОБА_2 отримав від нього кошти у сумі
8 200,00 гривень, що на день укладення
договору складало еквівалент 1 000,00
доларів США, строком на 10 місяців.
Позивач зазначив, що ОСОБА_2 порушив
умови Договору, жодного разу не сплатив
суму заборгованості, станом на 28.03.2014
року сума позики та сума процентів за
користування коштами відповідачем не
Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2
окрім суми позики повинен сплатити
йому відповідно до п.4.1. за 12 місяців
проценти у розмірі 1200,00 доларів США.
Крім того, відповідно до п.9.2. Договору
у випадку, якщо позичальник не
здійснював платежі за користування
кредитом повністю, або частково після
дати, що вказана в кредитному договорі
та/або графіку платежів, кредит
вважається кредитом з підвищенним
рівнем ризику, і додаткова відсоткова
оплата (крім поточних нарахувань у
відповідності з договором пункту 4.1.) по
ньому буде складати 130,00 (екв.15 доларів
США) в день. За період з 20.11.2012 року по
20.11.2013 року ОСОБА_2 повинен сплатити
проценти за користування позикою за 365
днів у розмірі 5 475,00 доларів США.
Крім того, згідно з п.9.4. Договору
боржник повинен сплатити пеню у
розмірі 1% від суми заборгованості, яка
складає на 20.11.2012 року еквівалент 1000,00
доларів США, і відповідно сума пені
станом на 28.03.2013 року складає 3650,00 (1000 х 1%
х 365 = 3650) доларів США. Таким чином,
станом на 20.11.2013 року заборгованість
ОСОБА_2 склала 11 325,00 (1000 + 1200 + 5 475 + 3650)
доларів США. Крім того, позивач
стверджує, що відповідно до п.9.5.
Договору з 20.11.2013 року діє ставка у
розмірі 180% річних, а тому
заборгованість по процентам з 20.11.2013
року по 28.03.2014 року склала 7 370,00 (11
325х180%х126 днів) доларів США. Таким чином,
станом на 28.03.2014 року ОСОБА_2 повинен
йому, позивачу, сплатити за Договором
проценти за користування кредитом у
сумі еквівалентній 14 045,00 доларів США,
тіло кредиту у сумі еквівалентній 1000,00
доларів США та пеню у сумі
еквівалентній 3650,00 доларів США, а
всього 18 695,00 доларів США, що в
еквіваленті по курсу на 28.03.2014 року
складає 202 844,28 гривень (18 695,00 х 10 8502).
Крім того, позивач зазначив, що
поручителем за боржника ОСОБА_2
виступив ОСОБА_3, з яким він, позивач,
уклав 20.11.2012 року договір поруки. За
таких підстав позивач вважає, що
ОСОБА_3 відповідає за зобов'язаннями
ОСОБА_2 солідарно з боржником.
У судовому засіданні позивач позов
підтримав, просив його задовольнити у
повному обсязі, стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 солідарно на його, позивача,
користь суму боргу у розмірі 202 844,48
В судове засідання відповідачі не
з'явилися, про дату, час і місце
судового засідання повідомлені
завчасно в установленому законом
порядку у відповідності до вимог ст.74
ЦПК України, про причини неявки суд не
Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів щодо взаємовідносин
сторін, а також маючи згоду позивача
на заочний розгляд справи, суд вважає
можливим заочно розглядати справу у
відсутності відповідачів, що
відповідає положенням ст.224 ЦПК
Вислухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи та надані
документи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню за
наступними підставами.
Судом встановлено, що 20.11.2012 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір
позики, за умовами якого (п.1.1) ОСОБА_2
позичив у позивача 8 200,00 гривень, що на
день укладення Договору складало
еквівалент 1 000,00 доларів США. З
розписки, складеної ОСОБА_2,
вбачається, що він отримав 20.11.2012 року
від позивача суму позики в розмірі 1000,00
Згідно п.4.1. Договору позичальник
зобов'язався сплачувати щомісячно
відсотки і суму позики рівними
частками, до 20 числа, у відповідності з
графіком платежів і після виплати суми
2 000,00 доларів США зобов'язання
вважаються виконаними, тобто
переплата складає 1 000,00 доларів США
за 10 місяців або за 12 місяців 120% від
отриманої суми, якщо кредит не буде
погашено достроково.
Таким чином, 20.11.2012 року відповідач
ОСОБА_2 отримав від позивача 1 000,00
доларів США на строк 10 місяців, тобто
до 20.09.2013 року зі сплатою процентів за
користування коштами у розмірі 120%,
тобто щомісячно 10%.
Судом з'ясовано, що кошти, отримані
ОСОБА_2 за Договором позики позивачу
ОСОБА_1 не повернуто.
Згідно ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. У відповідності з ч.2 ст.1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.
Слід зазначити, що в позові ОСОБА_1
посилається на положення ст.1054 ЦК
України, які регулюють правові
відносини сторін, що виникають за
кредитними договорами, та в тексті
Договору позики обгрунтовує його умови
з посиланням на кредитні відносини.
Проте суд виходить з того, що за своїми
правовими ознаками Договір позики від
20.11.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 є
реальною, односторонньою, оплатною
угодою, на підтвердження якого надана
розписка позичальника, що є доказом не
лише укладення договору, але й
посвідчує факт передання грошової суми
позичальнику. На відміну від договору
позики, кредитний договір за своєю
юридичною природою є консенсуальним,
оплатним і двостороннім та відмінним
за своїм суб'єктним складом, оскільки
кредитором може виступати лише банк чи
інша кредитна установа, яка має
відповідну ліцензію.
Згідно положень статей 526,629 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.
Відповідно до змісту ч. ст.533 ЦК України
якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.
Виходячи з умов Договору та
вищенаведених норм матеріального
права, враховуючи Лист Генерального
департаменту грошово-кредитної
політики Національного банку України
офіційний курс гривні до іноземних
валют та курс банківських металів
встановлюється Національним банком
України після 12:00 і діє з часу його
встановлення, суд визначає борг
відповідача ОСОБА_2 перед позивачем за
офіційним курсом долара США на 10 грудня
2014 року, а саме: 15 640,00 гривень (1 000
доларів США х 15,64).
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.
У випадку неповернення (несвоєчасного
повернення) суми позики у визначений
сторонами строк кредитор може вимагати
застосування наслідків, встановлених
ч.1 ст.1050 ЦК України, згідно якої якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
Виходячи з умов Договору (п.4.1) строк
виконання зобов'язання у ОСОБА_2 перед
ОСОБА_1 настав 20.09.2013 року.
З огляду на вищевикладене суд вважає,
що позикодавець ОСОБА_1 відповідно до
вимог ст.ст.625,1048 ЦК України має право
на одержання процентів від суми позики
лише протягом строку дії договору,
тобто до 20.09.2013 року, а після його
закінчення, у разі прострочення
виконання грошового зобов'язання,
застосовуються положення ст.625 ЦК
Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
стягнення процентів за користування
позикою підлягають задоволенню
частково у розмірі 1000,00 доларів США
(1000,00 х 10% х10 місяців), що за офіційним
курсом НБУ складає 15 640,00 гривень (1 000
доларів США х 15,64).
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення з боржника пені у розмірі
3650,00 доларів США суд виходить до
Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК
України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.
Як установлено судом, пунктом 9.4
Договору передбачено, що у разі
несвоєчасного погашення платежів
позичальник зобов'язується сплачувати
позикодавцю неустойку в розмірі 1% від
суми заборгованості за кожен день
За загальним правилом період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не може
перевищувати один рік (пункт перший
частини другої статті 258 ЦК України).
При цьому виходячи з правової природи
пені, яка нараховується за кожен день
прострочення, право на позов про
стягнення пені за кожен окремий день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до статті 253
ЦК України обчислюється по кожному дню,
за який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
При обрхуванні пені суд виходить з
того, що право на стягнення пені в
позивача виникло з наступного дня
після 20 грудня 2012 року, до суду він
звернувся 28 травня 2014 року, пеня
підлягає стягненню лише в межах одного
року до дня пред'явлення позову, тобто
складає 3 650,00 (1000 х 1% х 365 днів) доларів
Разом з тим частиною третьою статті 551
ЦК України передбачено, зокрема, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.
Отже, частина третя статті 551 ЦК України
з урахуванням положень статті 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
її розмір значно перевищує розмір
Установивши, що розмір неустойки
значно більший від розміру боргового
зобов'язання (разом із нарахованими
процентами за користування коштами)
суд, вважає за необхідне застосувати
до спірних правовідносин норму частини
третьої статті 551 ЦК України, й
встановити суму пені у розмірі _1000,00
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
складає 15 640,00 гривень (1 000 доларів США
Таким чином, з ОСОБА_2 на користь
позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 3
000,00 доларів США, з яких 1 000 доларів США -
сума позики, 1 000 доларів США - сума
процентів за користування позикою, 1 000
доларів США - сума пені, що за офіційним
курсом НБУ складає 46 920,00 (15 640,00 + 15 640,00 +
15 640,00) гривень.
Стосовно стягнення суми
заборгованості, що виникла з умов
Договору, з поручителя ОСОБА_3, суд
виходить з наступного.
Згідно ст.553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.
В той же час згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.
У п. 24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що відповідно до
частини четвертої статті 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.
При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею
526 ЦК зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.
При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
Таким чином, за змістом зазначеної
норми права остаточний строк Договору
позики, який визначений сторонами як
строк дії договору та повернення суми
позики, є строком настання строку
виконання основного зобов'язання.
З умов Договору позики вбачається, що
строк повернення позики є 20.09.2013 року,
а відтак - граничним строком
пред'явлення ОСОБА_1 до поручителя
ОСОБА_3 вимог про виконання ним
зобов'язань ОСОБА_2 по Договору позики
є 20.03.2014 року, в той час як з позовними
вимогами до ОСОБА_3, як поручителя,
позивач звернувся до суду 28.05.2014 року.
З огляду на вищевикладені обставини,
норми матеріального права та
роз'яснення Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ суд дійшов висновку, що порука
відповідача ОСОБА_3 за Договором поруки
від 20.11.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
припинила свою дію 20.03.2014 року в силу
положень ч.4 ст.559 ЦК України, а відтак -
позовні вимоги щодо стягнення з
поручителя суми заборгованості
ОСОБА_2, що виникла у останнього перед
ОСОБА_1 за Договором позики,
задоволенню не підлягають.
На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.252,258,533,551,553,559,1048,1050 ЦК України,
ст.ст.10,11,209,212,214-215,224,226 ЦПК України ,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики -
задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму заборгованості у розмірі 46 920,00
(сорок шість тисяч дев'ятсот двадцять)
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 469,20 гривень.
В решті частині позовних вимог
Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня його отримання.
Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м.Одеси.

Суддя
11.12.2014