У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2014 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Нагорняк В.А.,
розглянувши касаційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
додаткове рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 10 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного
суду Одеської області від 24 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним
договору позики, стягнення коштів та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору позики
дійсним та стягнення коштів,

встановив:

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
позики та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка посилалася на те, що 23 січня
2006 року між відповідачами було
укладено договір позики. Вважає
вказаний договір недійсним, оскільки
її чоловік ОСОБА_6 уклав його без її
згоди, надавши при цьому в борг їх
спільні кошти.

У жовтні 2011 року ОСОБА_6 заперечуючи
проти позову звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання договору позики дійсним
та стягнення коштів.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог позивач посилався на те, що
23 січня 2006 року він із ОСОБА_5 уклав
договір позики, згідно з умовами якого
він передав ОСОБА_5 у борг грошові кошти
в розмірі 10 283 910 грн, строком до 23 січня
2011 року. Зазначав, що на укладення
вказаного договору його дружина ОСОБА_4
надала йому згоду, про що склала
письмову розписку. Оскільки взяті на
себе зобов'язання за вказаним
договором ОСОБА_5 не виконує, виникла
заборгованість, яку позивач просив
стягнути з нього разом із 3 %
річних і в рахунок погашення боргу
просив визнати за ним право власності
на нерухоме майно: нежилі підвальні
приміщення № 501, загальною площею
164,2 кв. м та нежилі приміщення
першого поверху № 501, загальною площею
273,4 кв. м, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 та скасувати запис у Єдиному
державному реєстрі права власності на
нерухоме майно щодо реєстрації за
ОСОБА_5

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23 лютого 2012 року відмовлено
ОСОБА_4 в задоволенні позову.
Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.
Визнано дійсним договір позики від 23
січня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 10 767
948 грн 75 коп. та 3 % річних у розмірі
333 702 грн 43 коп. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із заявою про ухвалення
додаткового рішення, оскільки при
ухваленні рішення судом не вирішено
питання про визнання за ним права
власності в рахунок погашення боргу.

Додатковим рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 10 лютого 2014
року заяву ОСОБА_6 задоволено. Визнано
за ОСОБА_6 право власності на нерухоме
майно, а саме: жилі підвальні
приміщення № 501, загальною площею 164,2
кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 та
нежилі приміщення першого поверху № 501,
загальною площею 273,4 кв. м, що
знаходяться по АДРЕСА_1.
Скасовано запис у Єдиному державному
реєстрі прав власності на нерухоме
майне щодо реєстрації за ОСОБА_5 права
власності на нерухоме майно - нежитлове
приміщення першого поверху № 501,
загальною площею 273,4 кв. м, що
знаходяться по АДРЕСА_1, нежилі
підвальні приміщення № 501, загальною
площею 164,2 кв. м, які знаходяться по
АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 24 вересня 2014 року закрито
апеляційне провадження, апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 залишено без розгляду.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла касаційна
скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
додаткове рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 10 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 24 вересня 2014 року.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі, якщо
справа не переглядалась в апеляційному
порядку.

Оскільки додаткове рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 10 лютого 2014 року не
переглядалась в апеляційному порядку,
у відкриття касаційного провадження за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на додаткове рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 10 лютого 2014 року слід відмовити.

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного
суду Одеської області від 24 вересня 2014
року слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Закриваючи апеляційне провадження, суд
апеляційної інстанції правильно
виходив з того, що представником ОСОБА_2
- ОСОБА_3 не було надано належних та
допустимих доказів того, що додатковим
рішенням суду першої інстанції
порушено права ОСОБА_2 як особи, яка не
брала участі у розгляді вищевказаної
справи.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваної ухвали не дають підстав
для висновку, що судом апеляційної
інстанції при розгляді справи були
допущені порушення норм
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-342 ЦПК України є підставами
для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3
у відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
позики та стягнення коштів та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору позики
дійсним та стягнення коштів.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
В.А. Нагорняк