У х в а л а

17 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П.,

Іваненко Ю.Г.,

Мазур Л.М.,
Маляренка А.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 лютого 2012 року в справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, треті особи: Виконавчий комітет
Рівненської міської ради, Комунальне
підприємство «Рівненське міське бюро
технічної інвентаризації», про
визнання права спільної часткової
власності на домоволодіння, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності, визнання права спільної
часткової власності на земельну
ділянку,

в с т а н о в и л а:

15 лютого 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5
ОСОБА_6, треті особи: Виконавчий комітет
Рівненської міської ради, Комунальне
підприємство «Рівненське міське бюро
технічної інвентаризації», про
визнання права спільної часткової
власності на домоволодіння, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності, визнання права спільної
часткової власності на земельну
ділянку.

В обгрунутвання позову позивачі
посилалися на те, що в липні
1991 року між ними та відповідачем, який є
їхнім сином, було досягнуто
домовленості про спільне будівництво
будинку на земельній ділянці, яка мала
бути виділена останньому в АДРЕСА_1
відповідним органом місцевого
самоуправління. Протягом 1999 - 2005 років
за кошти позивачів та за рахунок їх
власних зусиль на земельній ділянці,
яка знаходиться по АДРЕСА_1 і була
передана у приватну власність
відповідача ОСОБА_5, було збудовано
будинок. Відповідач ОСОБА_5 у сумісній
діяльності зі зведення житлового
будинку вирішував організаційні
питання будівництва, здійснював
необхідне документальне оформлення, а
також брав участь у будівництві
власною працею. Проте після завершення
будівництва вищевказаного будинку і
прийняття його в експлуатацію ОСОБА_5
оформив право власності на будинок
лише на себе і тим самим позбавив
кожного із позивачів права на 1/3
частини цього будинку, у зв'язку із чим
просили визнати за ними право
власності на ці частки в судовому
порядку.

У березні 2007 року позивачі пред'явили
вищезазначені вимоги і до
ОСОБА_6, яка до 2006 року була дружиною
відповідача ОСОБА_5, і при цьому заявили
вимогу про визнання за кожним із них по
1/3 частини на земельну ділянку площею
0,195 га, що розташована по АДРЕСА_1, а
також просили визнати недійсним
свідоцтво про право власності від 16
грудня 2005 року, згідно з яким спірний
будинок належить ОСОБА_5 одноособово у
повному обсязі.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 15 червня 2009
року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
право спільної часткової власності на
будинок по АДРЕСА_1 та на земельну
ділянку площею 0,195 га, яка розташована
за тією ж самою адресою, по 1/3
частини за кожним

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності, видане 16 грудня 2005 року
на ім'я ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 28 листопада
2011 року рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
15 червня 2009 року скасовано,
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 лютого 2012 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 відхилено, рішення апеляційного
суду Рівненської області від 28
листопада 2011 року залишено без змін.

До Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 та ОСОБА_5
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 лютого 2012 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме: ст. ст. 430-432
ЦК УРСР та ст. 17 Закону України «Про
власність».

Крім того, заявники звернулися до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з клопотанням про поновлення
строку на подання заяви, яке
задоволенню не підлягає, оскільки
заява подана з недодержанням умови
річного строку для подання вказаної
заяви.

Згідно з п. 11 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» недодержання умови
щодо річного строку для подання заяви
про перегляд судових рішень Верховним
Судом України є підставою для відмови у
допуску справи до провадження,
оскільки такий строк поновленню не
підлягає. Зазначене правило
поширюється й на судові рішення суду
касаційної інстанції (Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України), що ухвалені до 30 липня
2010 року - дати набрання чинності
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів».

Рішення не підлягає допуску до
перегляду Верховним Судом України,
якщо протягом одного року з моменту
його ухвалення не виникло підстав для
його перегляду, тобто не ухвалено
рішення, яким судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах. Крім того, рішення не
підлягає допуску до провадження в разі,
якщо протягом одного року було
ухвалено інше рішення, але протягом
цього строку не подано відповідної
заяви про його перегляд.

Заява ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 лютого
2012 року подана з недодержанням умови
щодо річного строку, а тому у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України слід відмовити, оскільки такий
строк поновленню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи:
Виконавчий комітет Рівненської
міської ради, Комунальне підприємство
«Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації», про визнання права
спільної часткової власності на
домоволодіння, визнання недійсним
свідоцтва про право власності,
визнання права спільної часткової
власності на земельну ділянку, за
заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 лютого 2012
року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:

Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко