ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Справа № 622/1301/14-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 року Золочівський районний
суд Харківської області у складі:

Головуючого - судді Шабас О.С.,

при секретарі Цилюрик Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Золочів цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2014 року позивач
звернулася до суду з вказаним позовом,
в якому з урахуванням уточнень просила
стягнути на її користь з відповідача
інфляцію від простроченої суми
заборгованості за період з 01.04.2013 року
по 27.12.2013 рік в загальній сумі 59 грн. 40
коп; інфляцію від простроченої суми
заборгованості за період з 27.12.2013 року
по 01.12.2014 рік в загальній сумі 2116 грн. 06
коп; 3 % річних від простроченої суми
заборгованості за період з 01.05.2013 року
по 27.12.2013 рік в загальній сумі 297 грн. 12
коп; 3 % річних від простроченої суми
заборгованості за період з 27.12.2013 року
по 18.12.2014 рік в загальній сумі 317 грн. 23
коп.; інфляцію від простроченої суми
заборгованості за період з 01.04.2013 року
по 27.12.2013 рік в загальній сумі 59
(п'ятдесят дев'ять) грн. 40 коп.; проценти
від суми боргу з урахуванням облікової
ставки НБУ за період з 01.05.2013 року по
14.10.2014 рік у розмірі 1 152 (одна тисяча сто
п'ятдесят два) грн. 41 коп.; судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

Свої вимоги мотивувала тим, що 16.12.2013
року Золочівським районним судом
Харківської області було ухвалено
рішення по цивільній справі № 622/739/13-ц
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу за договором
позики, в резолютивній частині якого
позовні вимоги позивача були
задоволені частково, стягнуто 19 218 грн.
41 коп. заборгованості, процентів та
інфляційних за договором позики від 25
жовтня 2010 року, а також було стягнено
судові витрати, що в загальній сумі
становлять 19 447 грн. 81 коп. Але до
теперішнього часу вказане рішення суду
в повному обсязі не виконано,
відповідачем борг сплачувався: 01.04.2014
року - 6 000 грн., 24.04.2014 року - 3 000 грн.,
28.05.2014 року - 1 000 грн., 31.07.2014 року - 1 000
грн., 23.09.2014 року - 2 500 грн., 14.10.2014 року - 2
500 грн., 29.10.2014 року - 1000 грн. А тому, на
сьогоднішній час сума боргу, яка
підлягає сплаті становить 2 447 грн.

Зауважила, що позовні вимоги в ході
розгляду справи № 622/739/13-ц нею були
уточнені в частині інфляційних втрат
станом на 01 квітня 2013 року, 3% річних та
пені від суми боргу з урахуванням
облікової ставки НБУ станом на 01
травня 2013 року, саме з цих сум виходив
суд, при прийняття рішення. В зв'язку з
чим з вказаних періодів та до набрання
рішенням законної сили 27 грудня 2013
року, відповідач фактично безоплатно
користувався її грошовими коштами, в
зв'язку з чим просила стягнути 3% річних,
інфляційні та пеню за період з
останнього уточнення позовних вимог до
набранням рішенням законної сили.

Вже після стягнення суми боргу за
рішенням суду відповідачем, який не
виконав у повному обсязі рішення
фактично прострочено виконання
грошового зобов'язання, в зв'язку з чим
просила стягнути також проценти від
суми боргу з урахуванням облікової
ставки НБУ, інфляційні та 3% річних.

Представник позивача Головашич Ю.О. у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала з вказаних у позові мотивів,
просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, причини неявки суду не
повідомив. Представник відповідача у
судовому засіданні проти позову
заперечував у повному обсязі. Зауважив,
що після набранням рішенням суду
законної сили, правовідносини сторін
регулюються вимогами Закону України
«Про виконавче провадження» та до
особи не може бути застосовано
положення ст. 1048 ЦК України та засоби
відповідальності передбачені ст. 625, 1048
ЦК України.

Суд вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази у їх сукупності,
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

Судом встановлено та визнано
сторонами, що 16.12.2013 року Золочівським
районним судом Харківської області
було ухвалено рішення по цивільній
справі за № 622/739/13-ц позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми
боргу за договором позики. Вказаним
рішенням позовні вимоги позивача були
задоволені частково, стягнуто 19 218 грн.
41 коп. заборгованості, процентів та
інфляційних за договором позики від 25
жовтня 2010 року, а також було стягнено
судові витрати, що в загальній сумі
становить 19 447 грн. 81 коп. Рішення
набрало законної сили 27 грудня 2013 року.

При прийнятті рішення суд в межах
позовних вимог виходив із наданого
позивачем розрахунку заборгованості
суми боргу з урахуванням індексі
інфляції - період прострочення з 01.01.2011
року по 01.04.2013 року, при розрахунку 3%
річних та процентів за користування
грошовими коштами відповідно до
положень ст. 1048 ЦК України, період за
01.01.2011 року по 01.05.2013 року.

З наданої суду довідки державного
виконавця та оригіналів квитанцій про
сплату боргу судом встановлено, що на
підставі рішення суду від 17 грудня 2013
року відповідачем борг сплачувався:
01.04.2014 року - у сумі 6 000 грн., 24.04.2014 року -
у сумі 3 000 грн., 28.05.2014 року - у сумі 1 000
грн., 31.07.2014 року - у сумі 1 000 грн., 23.09.2014
року - у сумі 2 500 грн., 14.10.2014 року - у сумі
2 500 грн., 29.10.2014 року - у сумі 1000 грн.
Станом на 18 грудня 2014 року сума
заборгованості, яка підлягає сплаті
становить 2 447 грн.

Вирішуючи спір суд виходить з того, що
спірні правовідносини врегульовані
положеннями Конституції України, ст. 15
ЦК України, Параграфом 1 Глави 71 ЦК
України.

Статтею 55 Конституції України
визначено, що права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047, 1049
ЦК України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей. Якщо
договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Статтями 1048 ЦК України, обумовлено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо договором
не встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Статтею 1050 ЦК України, передбачені
наслідки порушення договору
позичальником, так якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Статтею 625 ЦК України визначено, що
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Щодо позовних вимог про стягнення сум в
період до ухвалення рішення по
цивільній справі № 622/739/13-ц, суд
виходить з наступного. Так, позивач
ОСОБА_1 в ході розгляду справи № 622/739/13-ц
уточнила позовні вимоги не на день
винесення рішення, відповідно мав
місце проміжок часу, коли відповідач
безоплатно користувався її грошовими
коштами, тому суд вважає
обґрунтованими її вимоги про стягнення
сум інфляційних втрат, 3% річних та
відсотків за користування з
урахуванням облікової ставки НБУ в
період між останнім уточненням
позовних вимог та до моменту набранням
рішенням суду законної сили тобто по
27.12.2013 року.

Суд частково погоджується з
запропонованим позивачем розрахунком
та визначає, що при сумі заборгованості
у 15000 гривень нарахування по 3% річним в
період з 02 травня 2013 року по 27 грудня 2013
року становить 295,89 гривень,
нарахування по інфляційним втратам в
період з 02 квітня 2013 року по 27 грудня 2013
року становить 59,40 гривень, нарахування
відсотків за користування грошовими
коштами з урахуванням облікової ставки
НБУ в період з 02 травня 2013 року по 27
грудня 2013 року у сумі 1340,55 гривень.
Проте позивачем заявлено менші суми
позовних вимог за вказані періоди,
керуючись принципами диспозитивності
та положеннями ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справу в межах заявлених
вимог. Крім того при проведення
розрахунків судом враховується період
з дня наступного після уточнення
позовних вимог, тобто не 01 травня 2013
року а 02 травня, та не 01 квітня 2013 року а
02 квітня.

Щодо позовних вимог про стягнення сум в
період вже після ухвалення судом
рішення суд виходить з наступного.
Аналізуючи зміст наведених статей суд
доходить висновку, що прострочення
виконання відповідачем рішення суду
про стягнення грошової суми, фактично є
простроченням виконання грошового
зобов'язання, в зв'язку з чим вважає
можливим застосувати положення ст. 625
ЦК України в частині застосування
заходу відповідальності у вигляді
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат на суму заборгованості визначену
рішенням суду.

Водночас винесенням судом рішення,
обсяг зобов'язань відповідача ОСОБА_2
перед ОСОБА_1 визначений та зводиться
до виконання грошового зобов'язання,
без визначенням якого саме,
зобов'язання, в зв'язку з чим суд не
вважає можливим застосування положень
ст. 1048 ЦК України, щодо користування
грошовими коштами за договором позики,
до правовідносин сторін, що склалися
вже після ухвалення судом рішення, про
стягнення суми боргу та відмовляє у
задоволенні цієї частини позовних
вимог.

Суд частково погоджується з наданим
позивачем розрахунком по приведеним
сумам заборгованості, та виходить з
того, що при сумі заборгованості 19447,81
гривень за період з 27 грудня 2013 року по
31 березня 2014 року інфляційні втрати
становлять 587,10 гривень, 3% річних 151,85
гривень, при сумі заборгованості 13447,81
за період з 01 квітня 2014 року по 23 квітня
2014 року інфляційні втрати становлять
443,87 гривень, 3% річних 25,42 гривень, при
сумі заборгованості 10447,81 гривень за
період з 24 квітня 2014 року по 27 травня 2014
року інфляційні втрати 397,02 гривень, 3%
річних 29,20 гривень, при сумі
заборгованості 9447,81 гривень за період з
28 травня 2014 року по 30 липня 2014 року
інфляційні втрати 132,65 гривень, 3% річних
49,70 гривень, при сумі заборгованості
8447,81 гривень за період з 31 липня 2014 року
по 22 вересня 2014 року інфляційні втрати
314,53 гривень, 3% річних 37,49 гривень, при
сумі заборгованості 5947,81 за період з 23
вересня 2014 року по 13 жовтня 2014 року
інфляційні втрати становлять 0 гривень,
3 % річних 10,27 гривень, при сумі
заборгованості 3447,81 гривень за період з
14 жовтня 2014 року по 28 жовтня 2014 року
інфляційні втрати становлять 82,75
гривень, 3% річних 4,25 гривень, при сумі
заборгованості 2447,81 гривень за період з
29 жовтня 2014 року по 01 грудня 2014 року
інфляційні втрати 46,51 гривень а 3%
річних за період 29 жовтня 2014 року по 18
грудня 2014 року 10,26 гривень. Позивачем
завявлено інші суми позовних вимог за
вказані періоди, керуючись принципами
диспозитивності та положеннями ст. 11
ЦПК України суд розглядає справу в
межах заявлених вимог, та стягує
заборгованість у сумах, що не перевищує
заявлені позивачем.

Враховуючи, що судом позовні вимоги
задоволені на суму що дорівнює 97 % від
заявлених вимог, судом також з
відповідача стягується документально
підтверджені судові витрати у сумі 243
гривні 60 копійок.

Керуючись казаними положеннями
матеріального закону та положеннями
та ст., ст. 10,11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,
суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
інфляційні втрати від простроченої
суми заборгованості за період з 02.04.2013
року по 27.12.2013 рік в загальній сумі 59
грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, 3 %
річних від простроченої суми
заборгованості за період з 02.05.2013 року
по 27.12.2013 рік в загальній сумі 285 гривень
89 копійок.

Стягнути ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1,
проценти від суми боргу з урахуванням
подвійної облікової ставки НБУ за
період з 02.05.2013 року по 27.12.2013 рік у
неповному розмірі на суму 1 152 (одна
тисяча сто п'ятдесят два) грн. 41 коп.

Стягнути ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, 3 %
річних від простроченої суми
заборгованості за період з 27.12.2013 року
по 18.12.2014 рік у неповному розмірі на
суму 317 (триста сімнадцять) грн. 23 коп.

Стягнути ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1,
інфляційні втрати від простроченої
суми заборгованості за період з 27.12.2013
року по 01.12.2014 рік в загальній сумі 2004
гривні 34 копійки

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243
гривень 60 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Золочівський районний суд
Харківської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий:
Шабас О. С.,