суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко
Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:
Пікало К.В..

за участю: представника позивача -
ОСОБА_3

представників відповідача -
ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів та зустрічним
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення
аліментів, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_7
про розірвання шлюбу та стягнення
аліментів. Свої вимоги мотивувала тим,
що сімейне життя з відповідачем не
склалося, шлюбні відносини між ними
фактично припинені, спільного
господарства не ведуть, однією сім'єю
фактично не проживають, збереження
шлюбу вважає неможливим. Від шлюбу
мають малолітню доньку ОСОБА_8, яка
проживає разом з позивачем, відповідач
постійно допомоги не надає, у зв'язку з
чим вона змушена звернутися до суду з
позовом про стягнення аліментів у
розмірі 1 / 3 частки від доходу
відповідача.

В свою чергу ОСОБА_7 звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_6 про
стягнення аліментів на утримання
малолітньої дитини ОСОБА_8 у розмірі 1286
грн. щомісячно, посилаючись на те, що
батьки мають рівні права та несуть
рівні обов'язки щодо утримання своїх
дітей.

Рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 31 жовтня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволені частково.
Шлюб укладений та зареєстрований 31
серпня 1996 року Могилів-Подільським
міським відділом реєстрації актів
громадянського стану Вінницької
області між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ( актовий
запис № 183) розірвано. Стягнуто з ОСОБА_7
на користь ОСОБА_6 аліменти на
утримання неповнолітньої доньки -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 / 5
частини з усіх видів заробітку ( доходу)
щомісячно, починаючи з 26 вересня 2014
року до досягнення дитиною повноліття.
Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
стягнення аліментів залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду змінити, її
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
висновки суду, на думку апелянта, не
відповідають обставинам справи. Суд
першої інстанції припустився
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
зазначає, що суд не врахував, що
малолітня донька сторін має ряд
хронічних захворювань, що потребує
значних матеріальних витрат для
забезпечення своєчасного та повного
лікування. Відповідач знаходиться у
працездатному стані, працює на
керівний посаді, має стабільний та
високий заробіток, останнім не
доведено, що розмір аліментів у вигляді
1 / 3 частки від доходу зможе поставити
його в скрутне матеріальне становище.
Крім того, відповідачем не надано
доказів на підтвердження знаходження
на його утриманні батьків.

В свою чергу ОСОБА_7 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині вирішення позовних вимог про
стягнення аліментів, яким зустрічний
позов ОСОБА_7 задовольнити та відмовити
у задоволенні позову ОСОБА_6 про
стягнення аліментів. В апеляційній
скарзі посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
зазначає, що судом не встановлено, що
він ухиляється від виконання свого
обов'язку щодо утримання дитини. Крім
того, у позивача не виникло право на
пред'явлення позову про стягнення
аліментів, оскільки він добровільно
надає матеріальну допомогу на
утримання дитини. На думку апелянта,
суд визначаючи розмір аліментів
фактично врахував в суму аліментів і
додаткові витрати, які можуть бути
понесені в майбутньому. Крім того,
судом не враховано ту обставину, що
обов'язок по витратах на дитину
покладається на обох батьків, а тому
висновок суду про відмову у
задоволенні зустрічного позову про
стягнення з ОСОБА_6 грошового
утримання на дитину в розмірі 1286 грн.
лише з тих підстав, що позивач проживає
з дитиною, є необґрунтованим.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених у суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
31 серпня 1996 року. Від шлюбу мають
малолітню дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка проживає разом з матір»ю.

Сторони не проживають однією сім'єю та
не ведуть спільного господарства,
тривалий час проживають окремо.

Задовольняючи позовні вимоги про
розірвання шлюбу, суд першої інстанції
виходив із визнання відповідачем
позову, та врахувавши неможливість
подальшого спільного життя подружжя та
збереження шлюбу прийшов до висновку
про розірвання шлюбу між сторонами.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення вимог про
розірвання шлюбу сторонами не
оскаржується.

Задовольняючи частково позовні вимоги
та стягуючи з відповідача аліменти на
утримання малолітньої дитини, суд
першої інстанції виходив з того, що
батько зобов'язаний матеріально
утримувати свою дитину. Відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
право на отримання аліментів має той із
батьків, з ким проживає дитина.

Такий висновок суду відповідає
фактичним обставинам та ґрунтується на
вимогах закону.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Стаття 181 СК України встановлює способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину, зокрема, у
позасудовому порядку та у судовому
порядку, тобто на підставі рішення
суду.

За відсутності домовленості між
сторонами про виконання аліментного
обов'язку батька дитини в позасудовому
порядку, про що свідчить позов матері
до суду про стягнення аліментів,
аліменти підлягають стягненню на
підставі рішення суду.

Відтак, доводи апеляційної скарги
ОСОБА_7 про те, що позивачем ОСОБА_6 не
доведено факт його ухилення від
добровільного утримання малолітньої
дочки, а також не встановлено порушення
права позивача на отримання від батька
дитини аліментів, не можуть бути
прийняті в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення,
зважаючи на положення статті 181 СК
України.

За змістом ч.3 ст.181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини присуджуються у частці від
доходу матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів в частці
від заробітку , суд першої інстанції,
урахував положення статті 182 СК
України, зокрема, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, перебування у нього на
утриманні непрацездатних батьків,
обов'язок обох батьків утримувати
свою дитину до досягнення нею
повноліття.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 в тій
частині, що суд першої інстанції
безпідставно врахував наявність на
утриманні ОСОБА_7 непрацездатних
батьків, що належними доказами не
підтверджено, натомість не врахував
високий дохід останнього і можливість
сплачувати аліменти в розмірі 1 / 3
частини від доходів, що призвело до
необґрунтованого визначення розміру
аліментів, не можуть бути прийняті в
якості підстав для скасування
оскаржуваного рішення, оскільки
перебування на утриманні відповідача
непрацездатних батьків
підтверджується копіями їх паспортів,
а також довідкою квартального комітету
з місця проживання останніх.

Згідно довідки квартального комітету
№ 4 м.Могилів -Подільського вбачається,
що до складу сім'ї ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2
(бабусі відповідача) входять ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_3 ( мати відповідача),
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( батько) та ОСОБА_7
( а.с.113).

Позивачем не доведено, що для
забезпечення потреб дитини у повній
мірі необхідно витрачати в місяць не
менше 1 / 3 частини доходу відповідача,
який в середньому розмірі складає 18000
грн. на місяць, а тому сам по собі дохід
відповідача не може бути підставою для
збільшення розміру аліментів, який
визначений судом першої інстанції.

Надані позивачем довідки про стан
здоров»я малолітньої дитини не
свідчать про потребу останньої у
сторонньому догляді, а тому відсутні
підстави вважати, що позивач за таких
обставин позбавлена можливості
працювати, отримувати дохід з метою
належного утримання своєї малолітньої
дочки.

Наявність у малолітньої ОСОБА_8
хронічних хвороб, лікування яких
потребує значних матеріальних коштів,
може бути підставою участі батька у
додаткових витратах на дитину.

Враховуючи, що обов'язок утримувати
дитину покладається на обох батьків,
підстави для збільшення визначеного
судом першої інстанції розміру
аліментів відсутні.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про безпідставність вимог
ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_6
аліментів у розмірі 1286 грн., оскільки
право вимоги про стягнення аліментів
належить особі, з якою проживає дитина.

Колегією суддів встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржуване рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарг, які фактично зводяться
до переоцінки доказів, не можуть бути
підставою для скасування правильного
по суті рішення. .

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційних скарг і залишення рішення
суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 і ОСОБА_7 -
відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 31 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: