Справа № 752/4781/14-ц
Провадження №: 2/752/3080/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання
Короткої Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк», треті особи
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору про надання споживчого
кредиту, зобов»язання вчинити дії,

встановив:

04.04.2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до ПАТ «ОТП Банк» про захист
прав споживача.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивачем зазначено, що 23.11.2013 року між
нею та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір
індивідуального номеру замовлення
FВ-11941 за яким ФОП ОСОБА_2 зобов'язався
протягом 21 робочого дня виготовити та
передати вироби (ПВХ конструкції)
вартістю 4 322,78 грн. З метою сплати
вартості ПВХ конструкції виконавцем
було запропоновано взяти в ПАТ «ОТП
Банк» споживчий кредит. Цього ж дня
вона підписала договір про надання
споживчого кредиту № 1 за яким
ПАТ «ОТП Банк» зобов'язалося надати
споживчий кредит в сумі 3 590,00
гривень. 24.11.2013 року вона передала ФОП
ОСОБА_2 письмову заяву про відмову від
договору підряду. 25.11.2013 року також
подала ПАТ «ОТП Банк» відповідну
письмову заяву в якій повідомила про
вищезазначену відмову від договору
підряду з додаванням письмових доказів
та про відмову в отриманні від ПАТ «ОТП
Банк» споживчого кредиту з вимогою не
перераховувати грошові кошти ФОП
ОСОБА_2 Але всупереч цьому, на її
телефонний номер в січні 2014 року почали
надходити електронні та письмові
повідомлення про наявність
невиконаних зобов'язань по сплаті
платежів на користь ПАТ «ОТП Банк» за
кредитним договором. 09.01.2014 року
направила ПАТ «ОТП Банк» претензію в
якій вимагала припинити неправомірні
дії відносно неї щодо вимагання
виконання неіснуючих зобов'язань та
протягом семи днів письмово
підтвердити відсутність чинних
зобов'язань перед ПАТ «ОТП Банк» за
договором про надання споживчого
кредиту № 1 від 23.11.2013 року. При
цьому, продавцем в кредитному договорі,
тобто особою на користь якої ПАТ «ОТП
Банк» зобов'язався перераховуються
кошти визначено ФОП ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер платника
податків - НОМЕР_1), а не ФОП ОСОБА_2, з
яким заявницею було укладено договір
підряду. Тобто у неї відсутні будь-які
договірні відносини та обов'язки перед
ФОП ОСОБА_3, у зв'язку з чим у ПАТ «ОТП
Банк» були відсутні підстави щодо
перерахування коштів споживчого
кредиту на користь даної особи, як це
визначено в п. 1.2.2 та п. 1.1. кредитного
договору. Також зазначила , що
кредитний договір є нікчемним,
оскільки не містить підпису
уповноваженої особи ПАТ «ОТП Банк» та
його печатки, а лише їх ксерокопію,
також між сторонами не було досягнуто
письмової згоди сторін, у якій
містилися б зразки відповідного
аналога їхніх власноручних підписів, а
отже зазначений вище договір не
породжує будь-яких прав та обов'язків
для неї. Просила визнати недійсним
договір про надання споживчого кредиту
№ 1 від 23.11.2013 року укладений між
нею та ПАТ «ОТП Банк», визнати
незаконними вимоги ПАТ «ОТП Банк» до
щодо сплати суми кредиту та процентів
за договором про надання споживчого
кредиту № 1 від 23.11.2013 року,
зобов'язати ПАТ «ОТП Банк» припинити
дії щодо вимагання сплатити суму
кредиту та процентів за договором про
надання споживчого кредиту № 1
від 23.11.2013 року.

У судовому засіданні позивач та
її представник заявлені позовні вимоги
підтримали, просили позов задовольнити
у повному обсязі.

Відповідач явку свого
представника у судове засідання не
забезпечив. На адресу суду надіслано
письмові заперечення з проханням
розглянути справу за відсутності
представника. Відповідно до змісту
письмових заперечень ПАТ «ОТП Банк»
заперечує проти заявленого позову,
посилаючись на те, що на виконання
умов, укладеного договору про надання
споживчого кредиту № 1 від 23.11.2013
року ОСОБА_1 отримала у строкове платне
користування грошові кошти, які
зобов'язалася використати за
призначенням та повернути у визначений
строк, а також сплатити відсотки та
інші платежі за користування коштами.
Перерахувавши грошові кошти, банк в
повному обсязі виконав свої
зобов'язання за договором. При
укладенні, оспорюваного позивачем
договору, не було допущено порушень
правил ст. 203 ЦК України , а тому у
позичальника відсутні підстави
вимагати визнання договору недійсним.
Питання, що стосуються товару, який
придбавався споживачем за рахунок
кредитних коштів, регулюються окремим
договором, який укладається між
продавцем товару та споживачем, а тому
не впливає на виконання останнім
зобов'язань за кредитним договором, а
також на його чинність. На виконання
умов договору, яким передбачено
цільове використання кредитних коштів,
ПАТ «ОТП Банк» здійснило безготівкове
перерахування суми кредиту на поточний
рахунок продавця товару. З
відкликанням згоди на укладення
договору про надання споживчого
кредиту, споживач повинен одночасно
повернути кредитодавцю кошти або
товари, одержані відповідно з
договором. Проте ОСОБА_1, надіславши
повідомлення про бажання відкликати
згоду, одночасно не повернула кошти,
отримані відповідно до договору. Крім
того, стверджували, що підписавши
договір, позивач визнала, що будь-які
умови цього договору є істотними та
підлягають виконанню. Зі сторони
кредитора договір було підписано з
використанням факсимільного
відтворення печатки та підписів
уповноважених осіб ПАТ «ОТП Банк». Зі
змісту ч. 3 ст.207 ЦК України випливає, що
письмова згода сторін на використання
при вчиненні правочинів факсимільного
відтворення підпису є лише формою
підтвердження відповідного
факсимільного відтворення підпису
його власноручному аналогу.
Відсутність такої письмової угоди у
випадку вчинення дій по виконанню
договору, підписаного факсиміле, не
може бути умовою недійсності
правочину. Таким чином, кредитний
договір є справедливим і зрозумілим, не
порушує прав та законних інтересів
ОСОБА_1, оскільки не містить двозначних
формулювань і повністю відповідає
вимогам ЦК України, Закону України «Про
захист прав споживачів». Просили у
задоволенні вимог відмовити у повному
обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника, дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до висновку, що
заявлені позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.11.2013 року між
ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладений
договір індивідуальний номер
замовлення FВ-11941 за яким замовник
ОСОБА_1 доручила, а виконавець ФОП
ОСОБА_2 зобов'язався організувати
роботи по виготовленню і передачі у
власність ПВХ конструкції по
розцінкам виконавця. Замовник
зобов»язалася оплатити вартість
виробів, що складає 4 322, 78 грн.., після
чого виконавець зобов»язався
передати у власність замовника
виготовлені вироби протягом 21 робочого
дня. (а.с.5).

23.11.2013 року ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1
було укладено договір про надання
споживчого кредиту № (а.с.6-7).

Відповідно до умов договору про
надання споживчого кредиту № від
23.11.2013 року кредитор банк надає
позичальнику споживчий кредит, а
позичальник отримує його на умовах:
придбання товару у продавця ФОП
ОСОБА_3 вартістю 3 590, 00 грн.; цільове
використання кредиту - придбання
товару та послуг у продавця 1, строк
кредиту 12 місяців, розмір процентної
ставки 0,01% річних; з- метою контролю за
цільовим використанням кредиту , банк
перераховує визначені п.1.1. цього
договору суми кредиту на користь
продавця в рахунок оплати товару та
послуг. Підставою для перерахування
банком коштів продавцям є оригінал
цього договору. Банк перераховує кошти
продавцю протягом трьох робочих днів з
дати отримання Банком оригіналу свого
примірника даного договору.
Позичальник зобов»язаний повністю
повернути банку суму отриманого
кредиту та виконати всі інші
зобов»язання встановлені договором не
пізніше 23 листопада 2014 року.

За правилами ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.
Правилами ст. 10 цього Кодексу
визначено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених цим кодексом.

Звертаючись в суд з позовом про
визнання недійсним зазначеного вище
договору про надання споживчого
кредиту № 1 від 23.11.2013 року
позивач посилається на те, що вона,
користуючись правом, передбаченим
ст.ст. 865,867 ЦК України, 24.11.2013 року
передала ФОП ОСОБА_2 письмову заяву про
відмову від договору підряду, а 25.11.2013
року, користуючись правами, що
передбачені ч. 6 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», подала
письмову заяву ПАТ «ОТП Банк», якою
повідомила, що відмовилася від
отримання послуг за договором підряду,
а тому відмовляється від отримання у
ПАТ «ОТП Банк» споживчого кредиту,
вимагала не перераховувати грошові
кошти ФОП ОСОБА_2. Також стверджувала,
що договір про надання споживчого
кредиту не підписаний повноважним
представником кредитора, а тому є
нікчемним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п»ятою та шостою статті 203
цього Кодексу . Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах , встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом судом недійсним
(оспорюваний правочин). Частиною
четвертою ст. 203 ЦК України визначено,
що правочин має вчинятися у формі
встановленій законом, а частинами 2, 3
статті 207 цього ж Кодексу передбачено,
що правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства та
скріплюється печаткою. Використання
при вчиненні правочинів факсимільного
відтворення підпису за допомогою
засобів механічного або іншого
копіювання, електронного підпису або
іншого аналога власноручного
підпису допускається у випадках,
встановлених законом, іншими актами
цивільного законодавства, або за
письмовою згодою сторін, у якій мають
міститися зразки відповідного аналога
їхніх власноручних підписів.

Як видно зі змісту, оспорюваного
позивачем договору про надання
споживчого кредиту № 1 від
23.11.2013 року, а саме п. 3.19., цей договір
укладається відповідно до ст.ст. 6,207,627
ЦК України і підписання його зі сторони
банку відбувається шляхом нанесення на
нього типографськими засобами
відбитків печаток та підписів
уповноважених осіб банку. Сторони
підписанням цього договору, надають
свою письмову згоду на укладення
договору в порядку передбаченому п.
3.1.9. договору, який їм повністю
зрозумілий та з яким вони повністю
погоджуються.

Посилання позивача на те, що
укладений нею 23.11.2013 року з
відповідачем договір про надання
споживчого кредиту № 1 містить
дані про перерахування коштів ФОП
ОСОБА_3, а не ФОП ОСОБА_2 з яким нею було
укладено договір підряду, не є
підставою для визнання його недійсним,
оскільки інформація про цю особу не є
умовою договору, що запропонована
позичальнику кредитором, а та
обставина, що кредитор не прийняв до
уваги заяву позичальника про відмову
від отримання кредиту також не може
бути підставою для визнання кредитного
договору недійсним.

Відтак, приймаючи до уваги правила
статтей 203,207 ЦК України, а також
визначені оспорюваним договором його
умови щодо права кредитора підписати
договір шляхом нанесення на нього
типографськими засобами відбитків
печаток та підписів уповноважених осіб
банку, з приводу чого не заперечувала
позичальник, суд приходить до висновку
про відсутність підстав для визнання
недійсним оспорюваного позивачем
договору про надання споживчого
кредиту.

З огляду на висновки суду про
відсутність підстав для визнання
недійсним договору про надання
споживчого кредиту №1 від 23.11.2013
року відповідно і відсутні підстави
для задоволення заявлених позивачем
позовних вимог щодо визнання
незаконними дій ПАТ «ОТП Банк» з
приводу вимоги до ОСОБА_1 щодо сплати
суми кредиту та процентів за
користування цим же кредитним
договором та зобов»язання ПАТ «ОТП
Банк» припинити дії щодо вимагання від
ОСОБА_4 сплати суми отриманого кредиту.

За правилами ст.88 ЦПК України, судові
витрати по сплаті судового збору від
яких була звільнена позивач при
зверненні в суд з позовом, віднести на
рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про захист прав
споживачів», ст.ст. 6,203,207,215,526,530,627 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 213, 218 ЦПК
України, суд

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»,
треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору про
надання споживчого кредиту,
зобов»язання вчинити дії, залишити без
задоволення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разу подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду м.Києва
через Голосіївський районний суд
м.Києва протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Плахотнюк К.Г.