Справа № 200/1026/14-ц
№ 2/200/1367/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - Бабушкінська
районна у м.Дніпропетровську рада,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання права
власності за набувальною давністю,
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилається на те,
що йому належить право власності на 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке
розташоване на земельній ділянці,
розміром 514 кв.м. Відповідачка по справі
доводиться йому рідною сестрою,
вказаний будинок було побудовано їх
батьками, їх батько ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, їх мати ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. Земельна ділянка для
будівництва будинку була надана їх
батьку ОСОБА_3 на підставі рішення
Кіровської районної ради м.
Дніпропетровська від 31.03.1955 року № 610.
На підставі цього рішення 11.08.1956 року
було укладено договір про передачу у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва приватного
житлового будинку, який було
побудовано у 1957 році.

Позивач посилається на те, що після
смерті батьків, на підставі рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 13.11.1990 року, яке
ступило в законну силу, було визнано як
за ним так і за відповідачкою право
власності на домоволодіння по 1/2
частині за кожним в порядку
спадкування за законом та зроблено
розподіл домоволодіння відповідно до
часток кожного з них. На підставі
вказаного рішення суду йому було
виділено в користування першу частину
будинку, яка складається з: приміщень
1-1, 1-2, 1-4, 1-5,1-6, загальною площею 43,2 кв.м.,
1/2 частину підвалу під будинком, 1/2
частину сараю літ. "Б", 1/2 частину
вбиральні літ. "Д", 1/2 частину огорожі, що
складає 52/100 частин домоволодіння.
ОСОБА_2 було виділено в користування
другу частину будинку, а саме -
приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 1-3, загальною
площею 39,2 кв.м., 1/2 частину підвалу під
будинком, 1/2 частину сараю літ. "Б", сарай
літ. "В", 1/2 частину вбиральні літ."Д", 1/2
частину огорожі, що складає 48/100 частин
домоволодіння. Крім того, на підставі
цього рішення суду було зобов"язано
ОСОБА_2 закласти дверні простінки із
приміщень 1-3, 1-2, 1-4 та пробити дверні
простінки з приміщень 2-5 в 1-3 та з
приміщення 1-5 в 1-4. 03.10.1991 року державним
виконавцем на підставі виконавчого
листа, виданого за даним рішенням суду,
складено акт, згідно якого проведено
розділ домоволодіння та зобов"язано
ОСОБА_2 провести відповідні роботи з
перепланування будинку, щодо
закладення та пробиття дверних
простінків. Зі свого блоку він був
зобов"язаний не чинити ОСОБА_2
перешкоди щодо виконання рішення суду
в цій частині, строк виконання робіт
вказано 15 днів.

Позивач вказує на те, що на день
винесення рішення будинок складався з
двох частин, він проживав в першій його
частині та користувався приміщеннями
1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, а відповідачка мешкала
в іншій частині будинку та
користувалася приміщеннями 2-1, 2-2, 2-3, 2-4,
2-5. До сьогоднішнього дня він
користуються тими ж приміщеннями
будинку, що і раніше, відповідачка
рішення суду щодо перепланування не
виконала, ніяких перешкод при цьому він
їй не чинив, вона як і раніше
користується тими приміщеннями
будинку, що і раніше, тобто він відкрито
користується тією частиною будинку, що
і раніше з 1987 року, а зокрема кімнатою,
яка позначена в технічному паспорті
літерою 1-3, яка як і раніше приєднана до
його частини будинку, в ній існує
опалення, в кімнаті знаходяться його
речі, він робив ремонт у цій кімнаті.
Площа кімнати складає 7,4 кв.м., з цієї
кімнати є виходи в інші його кімнати 1-2
та 1-4, якими він користується. Між ним та
відповідачкою давно склався порядок
користування домоволодінням, кожен з
них має свій вхід до своєї частини
будинку.

Позивач зазначає, що ним було замовлено
висновок будівельно-технічного
експертного дослідження №866-02 від
30.03.2012 року, яким визначено варіанти
порядку користування земельною
ділянкою у разі переходу права
власності на зазначену житлову кімнату
на інші будівлі та споруди від одного
співвласника до іншого, чим
забезпечується право кожного з
співвласників на користування своєю
часткою земельної ділянки, доступ
кожного із співвласників до своєї
частки нерухомості для її
обслуговування, ремонту. На
сьогоднішній день він вирішив
безоплатно приватизувати земельну
ділянку, яка знаходиться під його 1/2
частиною житлового будинку, для його
обслуговування, проте вони з
відповідачкою не можуть дійти згоди з
приводу встановлення порядку
користування спірною земельною
ділянкою.

Посилаючись на зазначене, позивач
просить визнати за ним право власності
за набувальною давністю на нерухоме
майно - кімнату 1-3, площею 7,4 кв.м.,
розташовану в будинку АДРЕСА_1;
визначити порядок користування
земельною ділянкою між співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1 згідно висновку
будівельно-технічного експертного
дослідження №866-02, а саме виділити йому
в користування земельну ділянку,
площею 257 кв.м., котра під АДРЕСА_1
відсікає частину споруди огорожі літ.
"№7" та споруди цоколю літ. "№7" по лінії
продовження огорожі літ. "№8" на
відстань 2,50 м. від східного кута
земельної ділянки вказаного
домоволодіння; потім по огорожі літ.
"№8" до будівлі житлового будинку літ.
"А-1"; далі від західного кута земельної
ділянки вказаного домоволодіння по
зовнішній огорожі на південний схід на
відстань 6,27 м.; потім по
перпендикулярній лінії на північ на
відстань 6,49 м.; далі на південний схід
до західного кута будівлі житлової
прибудови літ. "а-1".

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали,
посилаючись на обставини, викладені в
позові.

В судовому засіданні представники
відповідача позовні вимоги про
визнання права власності на кімнату 1-3
не визнали, посилаючись на їх
необгрунтованість, та пояснили, що не
заперечують проти встановлення
порядку користування земельною
ділянкою відповідно до часток? які
належать в домоволодінні його
співвласникам.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з»явилися, про день, час та
місце розгляду справи повідомлялися
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

Вислухавши осіб, які з»явилися,
експерта, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що заявлені позовні вимоги
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорювань прав, свобод
чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Як встановлено в судовому
засіданні, позивач з відповідачкою є
рідними братом та сестрою. Будинок за
адресою АДРЕСА_1 було побудовано їх
батьками у 1957 році - батьком ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та матір"ю
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
Земельна ділянка для будівництва
будинку була надана їх батьку ОСОБА_3 на
підставі рішення Кіровської районної
ради м. Дніпропетровська від 31.03.1955 року
№ 610. На підставі цього рішення 11.08.1956
року було укладено договір про
передачу у безстрокове користування
земельної ділянки, площею 514,0 кв.м. для
будівництва приватного житлового
будинку.

На підставі рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13.11.1990 року було
визнано за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом право власності
на 1/2 частину зазначеного
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, і
виділено в його користування одну
частину будинку, яка складається з:
приміщень 1-1, 1-2, 1-4, 1-5, 1-6, загальною
площею 43,2 кв.м., вартістю 3364 карб., 1/2
частину підвалу під будинком, 1/2
частину сараю літ. "Б", 1/2 частину
вбиральні літ. "Д", 1/2 частину огорожі І,
що складає 52/100 частин домоволодіння.

Цим рішенням за ОСОБА_2 було
визнано в порядку спадкування за
законом право власності на 1/2 частину
цього ж домоволодіння та виділено в її
користування його другу частину, а саме
- приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 1-3, загальною
площею 39,2 кв.м., 1/2 частину підвалу під
будинком, 1/2 частину сараю літ. "Б", сарай
літ. "В", 1/2 частину вбиральні літ."Д", 1/2
частину огорожі 2, 3, 4, 1/2 частину
приміщення І, що складає 48/100 частин
домоволодіння. Крім того, цим рішенням
суду було зобов"язано ОСОБА_2 закласти
дверні простінки із приміщень 1-3, 1-2, 1-4
та пробити дверні простінки з
приміщень 2-5 в 1-3 та з приміщення 1-5 в 1-4.
Дане рішення суду вступило в законну
силу і встановлені цим рішенням
обставини відповідно до ст.61 ЦПК
України не підлягають доказуванню при
розгляді даної цивільної справи.

На день винесення вказаного рішення
суду будинок складався з двох частин,
позивач проживав в першій його частині
та користувався приміщеннями 1-1, 1-2, 1-3,
1-4, 1-5, 1-6, а відповідачка мешкала в іншій
частині будинку та користувалася
приміщеннями 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5. Між
сторонами існує спір щодо порядку
користування земельною ділянкою за
вказаною адресою.

03.10.1991 року державним
виконавцем Бабушкінського народного
суду м.Дніпропетровська на підстави
виконавчого листа №2-576/90, виданого за
даним рішення суду, було складено Акт,
згідно якого проведено розділ
домоволодіння та зобов"язано ОСОБА_2
провести відповідні роботи з
перепланування будинку, щодо
закладення та пробиття дверних
простінків. Позивач був зобов"язаний не
чинити ОСОБА_2 перешкоди щодо виконання
рішення суду в цій частині, строк
виконання робіт вказано 15 днів, що
виконано ОСОБА_2 не було до звернення
ОСОБА_1 до суду із даним цивільним
позовом.

На підставі вказаного рішення
суду за ОСОБА_1 зареєстровано право
власності на 52/100 частин домоволодіння,
за ОСОБА_2 зареєстровано право
власності на 48/100 частин домоволодіння.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що до
сьогоднішнього дня він відкрито,
добросовісно, безперервно з 1987 року
користується та володіє тими ж
приміщеннями будинку, що і раніше, а
зокрема, кімнатою, яка позначена в
технічному паспорті літерою 1-3, площею
7,4 кв.м.; відповідачка рішення суду щодо
перепланування не виконала, ніяких
перешкод при цьому він їй не чинив, вона
як і раніше користується тими
приміщеннями будинку, що і раніше, і,
посилаючись на положення ч.1 ст. 344 ЦК
України, просить визнати за ним право
власності на вказану кімнату за
набувальною давністю.

Разом з цим, у відповідності до ст. 41
Конституції України право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України в
ред. 2004 року право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, і вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно до ч.1, 4 ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п»яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Отже, за змістом ч.1, 4 ст. 344 ЦК України,
володіння нерухомим майном повинно
бути відкритим, безперервним та
добросовісним, тобто ця особа не знала
і не могла знати про те, що вона володіє
чужою річчю, тобто обставини, у зв»язку
з якими виникло володіння чужою річчю,
не давали щонайменшого сумніву щодо
правомірності придбання майна.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.344
ЦК України, обставинами, які мають
значення для справи і які повинен
довести позивач, є такі: майно може бути
об»єктом набувальної власності;
добросовісність та відкритість
володіння, давність володіння та його
безперервність; відсутність інших
осіб, які претендують на це майно;
відсутність титулу (підстави) у
позивача для володіння майном та
набуття права власності.

У даному випадку, судом встановлено,
що ОСОБА_1 було достеменно відомо, що
він володіє, користується майном -
приміщенням 1-3, площею 7,4 кв.м., в будинку
АДРЕСА_1, право власності на яке, серед
інших, рішенням Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
13.11.1990 року було визнано саме за ОСОБА_2,
яку також цим рішенням було зобов"язано
в зв"язку з цим виконати певні роботи з
переобладнання приміщень. Як
вбачається із вказаного рішення суду
ОСОБА_1 приймав участь у зазначеному
судовому розгляді і про його
обізнаність із цим рішенням з часу його
ухвалення також вбачається з його
позову, заявленого у даній справі, та з
пояснень в судовому засіданні його
представників.

Крім того, встановлено, що в ході
розгляду даної цивільної справи ОСОБА_2
були проведені переобладнання щодо
вказаної кімнати 1-3, обов"язок по
здійсненню яких був покладений на неї
вказаним рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
13.11.1990 року, і відповідно до Технічного
паспорту на садибний (індивідуальний)
житловий будинок, виготовлений станом
на 10.09.2014 року, приміщення 1-3 - кімната,
площею 7,4 кв.м., зазначена як така, що
перебуває у власності ОСОБА_2

Також, відповідно до пунктів 1, 8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, що діє в ред. з 01.01.2004 року, при
розгляді справ про набуття права
власності за набувальною давністю
правила ст.344 ЦК України поширюються на
випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК
набрав чинності з 01.01.2004 року, то
набувальна давність може
застосовуватись для набуття права
власності на майно, володіння яким
почалося не раніше 1 січня 2001 року.
Зазначене знайшло відображення у
роз"ясненнях, викладених у п.п.9-11
постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав".

У даному ж випадку володіння
приміщенням 1-3 в будинку АДРЕСА_1
розпочалося у ОСОБА_1, починаючи з 1987
року, про що він зазначив у позові та
підтвердили в судовому засіданні його
представники. З огляду на викладене,
підстави для визнання за позивачем
права власності за набувальною
давністю на кімнату 1-3, площею 7,4 кв.м.,
що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, у
розумінні ч.1 ст.344 ЦК України, відсутні,
тому його позовні вимоги про визнання
права власності задоволенню не
підлягають.

Суд також вважає, що доводи позивача
про те, що він неодноразово здійснював
ремонт у вказаній кімнаті, оплачував
послуги з опалення з урахуванням цієї
кімнати, не є підставою для задоволення
його позовних вимог про визнання
власності.

Також, у позовній заяві позивач та
його представники в судовому засіданні
посилалися на необхідність
встановлення порядку користування
земельною ділянкою між співвласниками
домоволодіння по АДРЕСА_1 з урахуванням
Висновку будівельно-технічного
експертного дослідження №866-02 від
30.03.2012 року, складеного фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5, яким
визначено варіанти порядку
користування земельною ділянкою, у
разі переходу права власності на
зазначену житлову кімнату 1-3 від одного
співвласника до іншого. Зазначений
Висновок та вказані умови, за яких цим
Висновком визначені варіанти порядку
користування земельною ділянкою,
підтримав у судовому засіданні експерт
ОСОБА_5

Разом з цим, зважаючи на те, що при
розгляді даної справи суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
позивача ОСОБА_1 про визнання за ним
права власності за набувальною
давністю на кімнату 1-3, площею 7,4 кв.м.,
задоволенню не підлягають і, отже,
перехід права власності на зазначену
житлову кімнату 1-3 до позивача не
відбувся, позовні вимоги позивача про
визначення порядку користування
земельною ділянкою у запропонованому
ним в позові порядку задоволенню не
підлягають. Будь-яких доказів
наявності іншого порядку користування
земельною ділянкою за вказаною адресою
з урахуванням наявності визначених
часток у праві власності співлвасників
вказаного домоволодіння позивачем
суду не надано.

Зважаючи на викладене? позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в
зв"язку з тим, що суд дійшов до висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову понесені ним
витрати по даній справі відшкодуванню
не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И
Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2, треті особи -
Бабушкінська районна у
м.Дніпропетровську рада, Реєстраційна
служба Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання права
власності за набувальною давністю,
встановлення порядку користування
земельною ділянкою.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня проголошення рішення.

Суддя
Т.О. Кудрявцева