Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кузнєцов В.О.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Франківського районного суду
Львівської області від 25 грудня 2013 року
та рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 06 жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з
участю третьої особи відділу опіки та
піклування Франківської районної
адміністрації про визначення часток у
спільній власності, виселення та
вселення,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним вище позовом до
відповідачів мотивуючи свої вимоги
тим, що з 29 жовтня 1982 року по 30 жовтня 2009
року перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 Під час
шлюбу в них народились діти:
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4, яка після
одруження змінила прізвище на «ОСОБА_4»
та ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 У шлюбі ними
набуто та приватизовано квартиру
АДРЕСА_1. Однак, при проведенні
приватизації даної квартири не було
визначено часток кожного із
співвласників у праві спільної
власності. Рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 30 жовтня 2009
року встановлено, що відповідач ОСОБА_3
не дбав про сім'ю протягом шести років
до розірвання шлюбу та не допомагав їй
матеріально, жодного разу не сплачував
аліментів, внаслідок чого виникла
заборгованість по сплаті таких на
загальну суму 30 639,16 грн. Відповідач не
бере жодної участі в утриманні сім'ї,
тому вона вважає, що наявні підстави в
порядку ст. 372 ЦК України збільшити її
частку у спірній квартирі до 3/6 частин,
а частку відповідача ОСОБА_3 визначити
у розмірі 1/6 враховуючи інтереси
малолітньої ОСОБА_8 У спірній квартирі
також проживає без реєстрації колишня
свекруха ОСОБА_5, чим створюються
перешкоди їй та малолітній ОСОБА_8 у
користуванні спірною квартирою.
Враховуючи викладене, просила визнати
за нею право власності на 3/6 частини
спірної квартири, за ОСОБА_3 право
власності на 1/6 частину спірної
квартири, ОСОБА_4 право власності на 2/6
частини спірної квартири, визнати
ОСОБА_5 такою, що не має права
користування спірною квартирою та
виселити останню із спірної квартири.
Також, просила вселити її разом із
дочкою ОСОБА_8 у спірну квартиру,
оскільки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5
чинять їм перешкоди у вселенні.

Рішенням Франківського районного суду
Львівської області від 25 грудня 2013 року
позов задоволено частково. Визначено
частки у АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної
сумісної власності. Визнано за ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 1/3 частині за кожним
право власності на АДРЕСА_1. В решті
позову відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 06 жовтня 2014 року
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у вселенні ОСОБА_2 та
малолітньої доньки ОСОБА_8 у АДРЕСА_1 -
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про задоволення позовних
вимог. Вселено ОСОБА_2 та її малолітню
доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру
АДРЕСА_1. В решті рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалені у справі судові рішення в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог щодо виселення ОСОБА_5 скасувати
та ухвалити в цій частині нове рішення
про задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди попередній інстанцій, керуючись
положеннями ст. 383 ЦК України, ст.ст. 9, 64,
150, 156, ЖК України, дійшли обґрунтованого
висновку щодо відсутності правових
підстав в частині задоволення позовних
вимог позивачки про виселення ОСОБА_5
та визнання її такою, що втратила право
користування спірним житловим
приміщенням.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, з участю третьої особи відділу
опіки та піклування Франківської
районної адміністрації про визначення
часток у спільній власності, виселення
та вселення.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних
В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ