Справа № 527/2513/14-ц
номер провадження 2/527/728/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 жовтня 2014 року
м.
Глобине

Глобинський районний суд Полтавської
області в складі :

головуючого - судді Левицької Т.В.,

при секретарі - Папенко Л.І.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Глобине
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, з залученням третьої
особи - Автозаводського ВДВС
Кременчуцького МУЮ про визнання
правочину дійсним та права власності
на рухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

09.10.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину
дійсним та права власності на рухоме
майно , мотивуючи свої позовні вимоги
тим, що ОСОБА_4 є власником
транспортного засобу марки ВАЗ, моделі
21099, випуску 1994 року, кузов НОМЕР_1, колір
коричневий, тип ТЗ - легковий седан-В,
реєстраційний НОМЕР_2, зареєстрований
Кременчуцьким МРЕВ 20.02.2001 року. 30 квітня
2010 року ОСОБА_4 надав довіреність на
вказаний транспортний засіб ОСОБА_3 (
строк дії довіреності до 30 квітня 2020
року). 03 червня 2013 року між позивачем
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникла домовленість
по договору купівлі - продажу вказаного
транспортного засобу. ОСОБА_3 отримав
від позивача кошти в сумі 20 000.00 грн. та
передав йому документи на право
власності транспортного засобу. В
даний час відповідач відмовляється
нотаріально посвідчити договір
купівлі - продажу мотивуючи своєю
зайнятістю. В даний час зняти з
реєстраційного обліку та оформити
документи на право власності за
позивачем ОСОБА_1 неможливо, оскільки
вищевказаний транспортний засіб
оголошений в розшук Автозаводським
ВДВС Кременчуцького МУЮ. Враховуючи
викладене, позивач ОСОБА_1 ( з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог) прохає: - визнати
договір купівлі - продажу
транспортного засобу марки ВАЗ, моделі
21099, випуску 1994 року, кузов НОМЕР_1, колір
коричневий, тип ТЗ - легковий седан-В,
реєстраційний НОМЕР_2, зареєстрований
Кременчуцьким МРЕВ 20.02.2001 року,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 -
дійсним; - визнати за ОСОБА_1 право
власності на транспортний засіб марки
ВАЗ, моделі 21099, випуску 1994 року, кузов
НОМЕР_1, колір коричневий, тип ТЗ -
легковий седан-В, реєстраційний НОМЕР_2,
зареєстрований Кременчуцьким МРЕВ
20.02.2001 року; -зобов'язати
Автозаводський відділ державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції зняти
арешт продажу з транспортного засобу
марки ВАЗ, моделі 21099, випуску 1994 року,
кузов НОМЕР_1, колір коричневий, тип ТЗ -
легковий седан-В, реєстраційний НОМЕР_2,
зареєстрований Кременчуцьким МРЕВ
20.02.2001 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали з підстав, зазначених у
позові та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги визнав та не
заперечував щодо їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, згідно телефонограми
повідомив, що прохає проводити розгляд
справи в його відсутності, при
вирішенні справи покладається на
розсуд суду.

Представник третьої особи -
Автозаводського відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції в судове
засідання не з'явився, був належним
чином повідомлений про час та місце
судового розгляду справи, про причини
своєї неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін по
вказаній справі, дослідивши матеріали
справи, повно і всебічно з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу відповідач
ОСОБА_4 є власником автомобіля марки
ВАЗ, моделі 21099, випуску 1994 року, кузов
НОМЕР_1, колір коричневий, тип ТЗ -
легковий седан-В, реєстраційний НОМЕР_2,
зареєстрований Кременчуцьким МРЕВ
20.02.2001 року.

30 квітня 2010 року власником була видана
довіреність на право управління та
розпорядження вищевказаним
автомобілем ОСОБА_3 зі строком дії
довіреності до 30.04.2020 року.

В подальшому, 03.06.2013 року між ОСОБА_3,
який діяв за дорученням ОСОБА_4 та
позивачем ОСОБА_1 виникла домовленість
по договору купівлі - продажу вказаного
транспортного засобу. ОСОБА_3 отримав
від позивача кошти в сумі 18 000 грн. та в
свою чергу передав йому свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу та
довіреність, видану ОСОБА_4 не
представництво його інтересів як
власника ОСОБА_3

Вказуючи про ці обставини у позовній
заяві, позивач вважає, що оскільки між
ними відбулась домовленість щодо усіх
істотних умов договору купівлі-продажу
автомобіля, він фактично отримав право
власності на спірний автомобіль, а
переоформлення автомобіля не
відбулося з причин ухилення
відповідача від виконання своїх
зобов'язань щодо перереєстрації
автомобіля.

Проте, згідно ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Статтею 638 ЦК України
встановлено, що договір вважається
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду.

За змістом положень ст.207, п.3 ч.1 ст.208,
статтей 655 - 657 ЦК України договір
купівлі-продажу автомобіля
укладається у простій письмовій формі -
обов»язкове нотаріальне посвідчення
не вимагається.

Письмова форма договору
купівлі-продажу автомобіля
передбачена й постановою Кабінету
Міністрів України від 7 вересня 1998 року
№ 1338, якою затверджені Правила
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин на шасі, автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та мотоколясок
(далі - Правила), згідно з п. 2 яких вони
є обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб.

Відповідно до п.п. 2, 7, 8 Правил
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 7 вересня 1998року
№ 1388, передбачено порядок набуття
права власності на транспортний засіб
з обов»язковою реєстрацією власником
придбаного транспортного засобу на
підставі документів, що підтверджують
право власності.

Відповідно до п.7 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
власники транспортних засобів -
юридичні та фізичні обоси або їх
представники зобов»язані
зареєструвати їх протягом 10 діб після
придбання або митного оформлення, чи
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів.

Відповідно до п.8 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів
реєстрація транспортних засобів
здійснюється на підставі заяви
власника і документів, що посвідчують
його особу, правомірність придбання
транспортного засобу, відповідність
конструкції транспортного засобу
встановленим вимогам безпеки
дорожнього руху, а також вимогам, які є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів.

Для реєстрації транспортних засобів,
що перебували в експлуатації і
зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім
названих документів, додається
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу ( технічний
паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про
зняття транспортного засобу з обліку.
Перед відчуженням такий транспортний
засіб повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАІ.

Проте, як встановлено в ході судового
розгляду справи та не заперечується
сторонами, спірний автомобіль не був
знятий з обліку в органах ДАІ та до
даного часу зареєстрований на ОСОБА_4.

Тобто, сторони не вжили заходів щодо
переоформлення автомобіля у порядку,
визначеному Правилами державної
реєстрації та обліку автомобілів.

Ч.2 ст.640 ЦК України визначено: якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії ( в даному випадку
зняття з реєстрації в ДАІ власником та
реєстрація за новим власником), то
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

З аналізу наведених норм слідує, що
істотною умовою договору
купівлі-продажу транспортного засобу
є зняття продавцем транспортного
засобу з обліку та його подальша
реєстрація покупцем. Позивачем суду не
надано доказів того, що сторони
правочину досягли згоди щодо цієї
істотної умови та вчинили відповідні
дії, тому договір купівлі-продажу
автомобіля від 03.06.2013 року не є
укладеним.

З огляду на викладене фактична
передача транспортного засобу у
володіння позивача не має наслідку
переходу права власності .

Крім того, суд вважає безпідставним
посилання в позові на ч. 2 ст.220 ЦК
України, оскільки відповідно до
закону договір купівлі - продажу
транспортного засобу не підлягає
обов»язковому нотаріальному
посвідченню.

З названих підстав суд у задоволенні
позову відмовляє.

Керуючись ст.ст. 207, 208, 328, 638, ч.2 ст. 640,
ст.655-657 ЦК України, пунктами 7 і 8 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
Постановою КМУ №1388 від 07 вересня 1998
року, п.4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.08.1976 року (з
наступними змінами та доповненнями)
«Про судову практику в справах про
виключення майна з опису», ст. ст. 10,11, 30,
60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
правочину дійсним та права власності
на рухоме майно.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через суд
першої інстанції в 10-денний строк з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

СУДДЯ ГЛОБИНСЬКОГО

РАЙОНОГО СУДУ
Т. В.
Левицька