Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/4537/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого - судді Леньо В.В., при
секретарі - Дорда Д.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду у місті Виноградів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
власності.

Позов мотивовано тим, ІНФОРМАЦІЯ_2
помер батько позивача - ОСОБА_4, після
смерті якого відкрилась спадщина, яка
складається з житлового будинку в
АДРЕСА_1, на який в позивача відсутні
зареєстровані належним чином
правовстановлюючі документи. Заповіт
батько не залишив, а тому спадкування
проводиться в порядку спадкування за
законом.

На час відкриття спадщини разом зі
спадкодавцем в спадковому будинку
проживав позивач - син спадкодавця -
ОСОБА_1 та його мати і дружина
спадкодавця - ОСОБА_5, які вступили в
управління та володіння спадковим
житловим будинком і в тому в порядку
ст.549 Цивільного кодексу України 1963
року прийняли спадщину. Позивач на час
відкриття спадщини був зареєстрований
в спадковому житловому будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача -
ОСОБА_5, після смерті якої позивач
прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268
ЦК України, так як на час відкриття
спадщини постійно проживав з матір'ю в
спадковому будинку.

Згідно довідки КП «Виноградівського
районне БТІ» № 602/14 від 04.09.2014 року
житловий будинок в АДРЕСА_1 був
зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право власності на
житловий будинок, виданого
Виноградівською РДА 31.03.1993 року,
оригінал якого втрачено і позивачем
отримана тільки його копія.

З даними документами позивач звернувся
до Виноградівської державної
нотаріальної контори для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом, але листом № 320/01-16 від 11.09.2013
року його було повідомлено, що видати
свідоцтво про право на спадщину за
законом після померлого ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, немає можливості,
оскільки не представлено
правовстановлюючого документу щодо
належності майна спадкодавцеві, та
повідомлено про необхідність
представлення правовстановлюючого
документу, який повинен бути
зареєстрованим в державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно і в разі
відсутності вказаних документів мені
рекомендовано звернутись в суд.

Оригінал вище вказаного свідоцтва про
право власності на житловий будинок
від 31.03.1993 року втрачено, а дублікат
його отримати не має можливості, так як
видача свідоцтв про щриво власності на
даний час не належить до компетенції
райдержадміністрацій, а тому позивач
не може у встановленому законом
порядку подати нотаріусу належний та
зареєстрований за спадкодавцем
правовстановлючий документ на
спадковий будинок.

Відповідачами по справі є рідний брат
позивача - ОСОБА_2, мешканець АДРЕСА_2 та
рідна сестра позивача - ОСОБА_3,
мешканка АДРЕСА_3, які спадщину не
прийняли і не заперечують проти
оформлення позивачем спадщини на
спадковий житловий будинок. Інших
спадкоємців немає.

Згідно із правилами, встановленими п.4.18
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженими
Наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року N 296/5,
для видачі свідоцтва про право на
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, необхідно подати
правовстановлюючий документ та Витяг
із Державного реєстру речових прав. За
відсутності у спадкоємця необхідних
для видачі свідоцтва про право на
спадщину документів нотаріус роз'яснює
йому процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

За таких обставин та в зв'язку з
відсутністю зареєстрованого
правовстановлюючого документу на
житловий будинок позивач змушений
звернутись до суду з позовом про
визнання за ним права власності на
спадкове майно - житловий будинок в
АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не з'явився,
однак до суду подав письмове
клопотання про розгляд справи у його
відсутності, позовні вимоги підтримує
повністю та просить суд такі
задовольнити з підстав, наведених в
позовній заяві (а.с.34).

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, однак до суду подали
письмові заяви про розгляд справи за їх
відсутності, проти задоволення позову
не заперечують (а.с.35, 36).

Обстеживши матеріали справи та
клопотання сторін, визнаючи в порядку
ст.169 ЦПК України необов'язковим
відібрання особистих пояснень від
учасників процесу, і, враховуючи, що у
справі наявні достатні матеріали про
права і взаємовідносини сторін, суд
вважає за можливе провести розгляд
справи на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів і приходить до
висновку, що позовні вимоги є
підставними та підлягають задоволенню,
оскільки в судовому засіданні
встановлені ті обставини на які
посилається позивач в своїй позовній
заяві, відповідачкою позов визнано
повністю, що не суперечить закону або
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК
України визнання відповідачем позову
прийнято судом.

Розглядаючи вказану справу в межах
заявлених вимог та наданих сторонами
доказів, суд приходить до переконання,
що дані конкретні правовідносини
врегульовані Цивільним кодексом УРСР
(1963 р.) та Цивільним кодексом України (2003
р.).

В судовому засіданні належними
доказами достовірно встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача -
ОСОБА_4 (а.с.5).

На час відкриття спадщини разом зі
спадкодавцем в спадковому будинку
проживав позивач - син спадкодавця -
ОСОБА_1 та його мати і дружина
спадкодавця - ОСОБА_5 (а.с.19), які
вступили в управління та володіння
спадковим житловим будинком і в тому в
порядку ст.549 Цивільного кодексу
України 1963 року прийняли спадщину.
Позивач на час відкриття спадщини був
зареєстрований в спадковому житловому
будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача -
ОСОБА_5 (а.с.6, 7).

Після смерті якої позивач прийняв
спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК
України.

Згідно довідки КП «Виноградівського
районне БТІ» № 602/14 від 04.09.2014 року
житловий будинок в АДРЕСА_1 був
зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право власності на
житловий будинок, виданого
Виноградівською РДА 31.03.1993 року (а.с.21),
оригінал якого втрачено і позивачем
отримана тільки його копія.

З даними документами позивач звернувся
до Виноградівської державної
нотаріальної контори для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом, але листом № 320/01-16 від 11.09.2013
року його було повідомлено, що видати
свідоцтво про право на спадщину за
законом після померлого ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, немає можливості,
оскільки не представлено
правовстановлюючого документу щодо
належності майна спадкодавцеві, та
повідомлено про необхідність
представлення правовстановлюючого
документу, який повинен бути
зареєстрованим в державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно і в разі
відсутності вказаних документів мені
рекомендовано звернутись в суд (а.с.25).

Відповідачі по справі - рідний брат
позивача - ОСОБА_2, мешканець АДРЕСА_2 та
рідна сестра позивача - ОСОБА_3,
мешканка АДРЕСА_3, не заперечують проти
оформлення позивачем спадщини на
спадковий житловий будинок (а.с.12, 14, 15).

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР 1963р. та ст.16
Цивільного кодексу України 2003 року
визнання права є одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів, що
підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963р. при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963р. для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦКУРСР 1963р.
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). В ст.1217 ЦК України,
зазначено, що спадкування здійснюється
за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя що його
пережив та батьки.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання
права с одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів, що
підлягають захисту судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені після
відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України
передбачено, що право на спадкування
виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного
кодексу України незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від
07.02.2014 року пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» з урахуванням положень
частини першої статті 15 статті 392 ЦК
власник майна має право пред'явити
позов про визнання його права
власності, до це право оспорюється або
не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним Документа, який
засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється, а не в
тому разі, коли цими особами не
виконується відповідне рішення суду,
ухвалене раніше.

У відповідності до ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвеціїї про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Як видно з представлених доказів,
будинок будівництвом завершений,
знаходиться в сільському населеному
пункті, 1955 року побудови, має окремий
порядковий номер, зареєстрований у
встановленому законом порядку, однак
оригінал правовстановлюючого
документу втрачений. Інші особи на
володіння та користування даним
будинком на підставах, передбачених
законом, своїх прав не заявляють,
придатність будинку для проживання
ніким не оспорюється.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, а також якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою(ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" права
на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав. А у
відповідності до п.5 ч.1 ст.19 цитованого
Закону державна реєстрація прав
проводиться на підставі, зокрема,
рішень судів, що набрали законної сили.

За таких встановлених у судовому
засіданні обставин, суд, розглядаючи
вказану справу в межах заявлених
позивачем вимог та на підставі наданих
сторонами доказів, які оцінені судом в
їх сукупності, вважає, що позивачем на
законних підставах набуто право
власності на спадкове майно, тому
позовні вимоги підлягають до
задоволення в повному обсязі і за ним
необхідно визнати право власності на
житловий будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за Позивачем ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, право власності на житловий
будинок загальною площею 37,9 кв.м., в
тому числі житловою площею 14,4 кв.м. з
надвірними спорудами, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГоловуючийВ. В. Леньо