Провадження №2/761/819/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Малиникова О.Ф.

при секретарях - Бєловій О.І.,
Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовом Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України до
ОСОБА_2, в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи
Будинкоуправління № 12 Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України, Служба у
справах дітей Шевченківської районної
у м. Києві державної адміністрації про
виселення,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2013 року надійшла до суду
позовна заява Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України,
Будинкоуправління № 12 Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України до
ОСОБА_2, в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, про виселення без надання
іншого приміщення.

Позивачі зазначали, що ОСОБА_2, як
працівник Будинкоуправління № 12
(двірник) отримала спеціальний ордер за
протоколом № 4 від 27 березня 2013 року на
житлову площу у гуртожитку АДРЕСА_1

У липні 2013 року відповідачка
звернулась із заявою про надання їй
кімнати № 4 у цій квартирі, яка була
зарезервована для військовослужбовця.

Не отримавши дозволу відповідачка
самовільно разом з неповнолітніми
дітьми, які проживають у кімнаті № 6
квартири № 10 зайняла кімнату № 4 та
відмовилась її звільнити.

Посилаючись на ч.3 ст.116 ЦК України та п.44
Примірного положення про гуртожитки,
позивач просив виселити відповідачів,
із самовільно зайнятої кімнату № 4, яку
вони незаконно займають.

У запереченнях представника
відповідача йдеться про те, що у лютому
2013 року відповідачка була знята з
реєстрації за місцем проживання по
АДРЕСА_2 (де залишилась проживати її
мати з двома дорослими дітьми у
трикімнатній квартирі НОМЕР_1 (а.с.28), у
зв'язку із наданням їй 23.04.2013 року
спеціального ордеру № 17 на кімнату
АДРЕСА_1 (а.с. 35), у якій вона була
зареєстрована з двома малолітніми
дітьми.

Відповідачка з дітьми вселилась у
кімнату № 6, площею 13,10 кв.м. На її
прохання надати одну з вільних кімнат,
відповіді не було і вона зайняла окрім
кімнати № 6 кімнату № 4, що була
незайнята. Посилання позивача на те, що
кімната була розподілена військовому
надумані, позивачем було порушено
права відповідача та її малолітніх
дітей наданням всупереч п. 17 Примірного
положення про гуртожитки кімнати № 6
площею 13,10 кв.м., що не відповідає нормам
для проживання, до того ж у неї
народилася ще одна дитина дочка ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_11 року.

Протокольною ухвалою від 19.03.2014 року в
цивільній справі №
761/27637/13-ц в якості третьої особи без
заявлення самостійних вимог долучено
Службу у справах дітей Шевченківської
районної у м. Києві державної
адміністрації (а.с. 68-70).

За клопотанням представника позивача
Київське квартирно-експлуатаційне
управління Міністерства оборони
України про зміну процесуального
статусу співпозивача в цивільній
справі № 761/27637/13-ц Будинкоуправління №
12 Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України
протокольною ухвалою від 07.10.2014 року
Київське квартирно-експлуатаційне
управління Міністерства оборони
України, судом виключено з позивачів та
залучено в цивільній справі № 761/27637/13-ц
в якості третьої особи без заявлення
самостійних вимог (а.с. 138, 140-142).

Представник позивача Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України у
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги з підстав, зазначених у позовній
заяві та у додаткових письмових
поясненнях. Представник
відповідача у судовому засіданні
просив відмовити у позові за обставин,
викладених у його письмових
запереченнях.

Представник третьої особи
будинкоуправління № 12 Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України у
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги позивача з підстав, зазначених у
позовній заяві. Просив справу
розглядати за його відсутності.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Шевченківської районної
у м. Києві державної адміністрації у
судовому засіданні просив відмовити у
позові за обставин, викладених у його
письмових запереченнях. Та послався на
те, що орган опіки та піклування
здійснює контроль за дотриманням
батьками та особами, які їх заміняють,
житлових прав та захищених законом
інтересів дітей. Для здійснення
будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на
яке, або право користування яким
наділені діти, потрібна попередня
згода органів опіки та піклування.

Згідно з ст. 27 п. 1 та п. 2 Конвенції (від
20.11.1989 р. ратифікована Постановою ВР №
789 - XII від 27.02.1991 р.) про права дитини -
держави - учасниці визнають право
кожної дитини на рівень життя
необхідний для фізичного, розумового,
духовного, морального і соціального
розвитку дитини. Батьки або інші особи,
які виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей, необхідних для розвитку
дитини.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін та третіх осіб,
які з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, вважає
позов таким, що не підлягає до
задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи
підставою для звернення до суду
Київського квартирно-експлуатаційного
управління Міністерства оборони
України з вищезазначеним позовом стало
самовільне зайняття відповідачкою
ОСОБА_2 та її малолітніми дітьми
кімнати № 4 у квартирі АДРЕСА_1

Відповідачка ОСОБА_2, як працівник
Будинкоуправління № 12 (двірник)
отримала спеціальний ордер за № 17 від 04
квітня 2013 року, виданий Київським
квартирно-експлуатаційним управлінням
Міністерства оборони України на жилу
площу у гуртожитку № 17 на сім'ю у складі
трьох осіб ОСОБА_2, матері та її
неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 на
термін працевлаштування у Збройних
Силах України. (а.с. 35). Спеціальний
ордер був виданий на підставі
звернення ОСОБА_2, (а.с.38), яка працювала
двірником у Будинкоуправлінні № 12
Київського КЕУ з 03.10.2006 року на підставі
наказу № 62 від 02.10.2006 року, до
керівництва Київського КЕУ. У заяві від
25.02.2013 року вона посилалась на те, що
вона проживає у кімнаті № 6 квартири 10
цього гуртожитку, не маючи ордеру на
житло, вона та двоє дітей не
зареєстрована за місцем проживання. За
клопотанням Начальника
Будинкоуправління № 12 було вирішено її
питання Постановою, прийнятою згідно
із протоколом № 4 від 27 березня 2013 року
на засіданні житлової комісії
Київського КЕУ було прийнято рішення
про оформлення ордеру працівнику БУ №
12 Київського КЕУ ОСОБА_2 на склад сім'ї 3
особи вона, Син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_1
житловою площею 13,10 кв.м. (а.с. 35-40)

Як встановлено судом, відповідач
ОСОБА_2 у зв'язку із вагітністю третьою
дитиною зверталась із заявою до
начальника Будинкоуправління № 12
Київського КЕУ про надання кімнати № 4
у цій квартирі, яка не була заселена, їй
та її малолітнім дітям ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5,
мотивуючи це тим, що кімната АДРЕСА_1,
площею всього 13,10 кв.м., що не відповідає
нормам для проживання. Третя дитина
ОСОБА_5 народилась 06.05.2014 року.

Не отримавши дозволу відповідачка
самовільно разом з неповнолітніми
дітьми зайняла кімнату № 4 та на
пропозицію адміністрації відмовилась
її звільнити.

Представник відповідачки пояснив, на
час працевлаштування ОСОБА_2 на роботу
в Будинкоуправління № 12 Київського КЕУ
на посаду двірника вона була одружена з
ОСОБА_12, мала неповнолітнього сина
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 свідоцтво про
народження (а.с. 32-34).

Станом на 2006 рік ОСОБА_2 була
зареєстрована за адресою АДРЕСА_2,
згідно паспортних даних та форми № 3
від 12 жовтня 2012 за № 2707 (а.с. 34). Вказана
квартира № 33 складається з трьох
кімнат загальної площею 55,75 кв.м., та
житловою площею 40,37 кв.м. В
вищезазначеній квартирі відповідно
довідки форми № 3 від 12 жовтня 2012 за №
2707 зареєстровані вона відповідачка
ОСОБА_2 її мати як власник особового
рахунку - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_8, брат
ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_9, сестра ОСОБА_15,
ІНФОРМАЦІЯ_10.

У 2006 році ОСОБА_2 звернулася із заявою
до начальника Будинкоуправління № 12
Київського КЕУ з проханням надати на її
склад сім'ї з особи: вона, чоловік, син -
ОСОБА_3 кімнату для проживання на
період роботи її двірником.
Начальником Будинкоуправління № 12
Київського КЕУ ОСОБА_2 надано без
оформлення відповідних документів
кімнату АДРЕСА_1. Згідно листа від 16.04.2009
вих. № 704 з ОСОБА_2 між
Будинкоуправлінням № 12 Київського КЕУ
було укладено договір найму (оренди)
квартири № 38 від 28.05.2009 року договір.

20.07.2012 року у ОСОБА_2 народилася донька
ОСОБА_6. (а.с. 33).

07.02.2013 року ОСОБА_2 знята з реєстрації за
адресою: АДРЕСА_2 про що свідчить
відмітка у паспортних даних (а.с. 32).
Тоді ж 13.02.2013 року ОСОБА_2, звернулася до
начальника Будинкоуправління № 12
Київського КЕУ із заявою наступного
змісту «...На сьогоднішній день не маю
ордеру та прописки на кімнату АДРЕСА_1
за вказаною адресою проживаю з двома
неповнолітніми дітьми, старший син
ходить до школи, де виникають питання
про прописку та допомоги на дітей, як
матері одиначки. Обслуговування в
дитячій поліклініці, платне в зв'язку з
відсутністю прописки, прошу Вас
клопотати перед Головою КЕУ, з питання
отримання ордеру за адресою місця
проживання». 25.02.2013 року ОСОБА_2 з
аналогічним змістом заяви від 13.02.2013
року звернулася до Начальника
Головного КЕУ. 06.03.2013 на адресу
Київського КЕУ надійшов лист Головного
КЕУ стосовно опрацювання заяви ОСОБА_2.

На підставі вищевикладеного
відповідачці та її неповнолітнім дітям
була надана кімната АДРЕСА_1 17.07.2013 року
та 25.07.2013 року ОСОБА_2, Звертаючись з
листами до начальника Головного КЕУ та
Київського КЕУ щодо виділення їй
кімнати у цій же квартирі, яка не була
зайнятою.

На її звернення в усній (на особистому
прийомі) та письмовій формі (13.02.2013 р.,
17.07.2013 р., 26.07.2013 р., 29.07.2013 р.) з проханням
про надання можливості заселитись в
одну із вільних (ніким не заселених)
кімнат (№3 або №4) квартири №10, їй була
надіслана відповідь на вказані
звернення за № 303/25/6-902 від 24.07.2013 року
про відмову, після чого була подана
позовна заява про виселення, з
посиланням на те, що під час отримання
кімнати № 6 вона «...була забезпечена
житлом у квартирі батьків за адресою по
АДРЕСА_2», що як зазначено
відповідачкою не відповідало
дійсності.

Звертаючись до суду з позовом про
виселення відповідача з
неповнолітніми дітьми, позивач
посилався на положення ч.3 ст.116 ЖК
України, які передбачають виселення
осіб які самоправно зайняли жиле
приміщення без надання їм іншого
жилого приміщення.

Між тим, судом установлено, що кімната
№ 6 у комунальній квартирі № 10 була
надана відповідачці на сім'ю із трьох
осіб у зв'язку із потребою у житлі, як
працівникові Будинкоуправління № 12 на
термін працевлаштування у Збройних
Силах України. Житлоплоща Будинок
АДРЕСА_1 у якому знаходиться надана
сім'ї відповідачки кімната № 6 та
кімната № 4, яка нею була зайнята без
ордеру на вселення, віднесений до
гуртожитку та включений у Реєстр за
розпорядження № 1459 від 19.10.2007 року, як
зазначив позивач у позовній заяві.

Між тим, правовідносини, що виникли у
даній справі мають регулюватись
положеннями Глави 4 Житлового кодексу
"Користування гуртожитками", оскільки
порядок надання жилої площі в
гуртожитках підприємств, установ,
організацій, користування цими
гуртожитками та їх утримання
встановлюється Примірним положенням
про гуртожитки. Мешканці гуртожитку
наймають жилу площу у підприємства, на
якому вони працюють, тимчасово, на
період роботи на умовах, визначених
Главою 4 ЖК. (ст.ст. 127-132 ЖК України) та
Примірним положенням про гуртожитки.

Положеннями ст. 132 ЖК передбачено
виселення з гуртожитків, підлягають
виселенню сезонні, тимчасові
працівники і особи, що працювали за
строковим трудовим договором, які
припинили роботу, а також особи, що
вчились у навчальних закладах і
вибули з них, підлягають виселенню
без надання іншого жилого приміщення з
гуртожитку, який їм було надано у
зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств,
установ, організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину.

Відповідно до вимог п. 44 Примірного
положення про гуртожитки громадян, які
самоправно зайняли жилу площу в
гуртожитку, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення. Застосування
до осіб, які проживають у гуртожитках
положень ч. 3 ст. 116 ЖК України Примірне
положення не передбачає.

Згідно п.12. Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого Постановою
Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208
житлова площа в гуртожитку надається в
розмірі не менше 6 кв.м. на одну особу.

Відповідно до Протоколу засідання
житлової комісіі Київського КЕУ МО
Украіни №4 від 27 березня 2013 року
Відповідачці та двом іі неповнолітнім
дітям було надане житлове приміщення у
вигляді однієї кімнати (№ 6) житловою
площею 13,10 кв.м., що при розрахунку
складає 4,37 кв.м. на одну людину, що
суттєво порушує іі права га права іі
неповнолітніх дітей.

Окрім того, як зазначив у поясненнях
(а.с. 105) представник Служби у справах
дітей Шевченківської районної у м.
Києві державної адміністрації, який у
судовому засіданні просив відмовити,
орган опіки та піклування здійснює
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх заміняють, житлових
прав та захищених законом інтересів
дітей. Для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право власності на яке, або право
користування яким наділені діти,
потрібна попередня згода органів опіки
та піклування.

Згідно з ст. 27 п. 1 та п. 2 Конвенції «Про
права дитини», яка була прийнята
резолюцією № 44/25 Генеральної Асамблеї
ООН від 20.11.1989 року та ратифікована
Постановою ВР України 27.02.1991 року (№
789-ХІІ) держави - учасниці визнають
право кожної дитини на рівень життя
необхідний для фізичного, розумового,
духовного, морального і соціального
розвитку дитини. Згідно із
статтею 3 цієї Конвенції «Про права
дитини» у всіх діях по відношенню до
дітей, незалежно від того, чи робляться
вони державними або приватними
установами, які займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними або законодавчими
органами, першочергову увагу
приділяється найкращому забезпеченню
інтересів дитини.»

Згідно із ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб та безпритульних дітей», приписів
листа Міністерства юстиції України від
25.07.2006 року №19-50-556, держава охороняє і
захищає права та інтереси дітей під час
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, згідно із п.2 вказаної норми
Закону неприпустиме зменшення або
обмеження прав та інтересів дітей під
час вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Положеннями ст. 18
Закону України «Про охорону дитинства»
держава забезпечує право дитини на
проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. Діти
- члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником та наймачем.

Враховуючі вищенаведене, а також ті
обставини, що право проживання сім'ї
відповідача у гуртожитку надано на
період її роботи, а тому є тимчасовим
зайняття нею кімнати № 4, виходячи з
того, що розміщення її з трьома дітьми у
кімнаті 13,10 кв.м. (тобто з розрахунку
менше 3,33 кв.м. житлоплощі на особу)
призводить до порушення прав дітей,
санітарно-гігієнічних та побутових
умов їх утримання та спричиняє шкоду їх
фізичному та розумовому розвитку, суд
дійшов висновку про відмову у позові
про виселення відповідачки з дітьми із
зайнятої кімнати. У позовній заяві
позивач посилався на те, що кімната № 4
не була зайнята іншими мешканцями на
час вселення сім'ї позивачки, яка до
того ж зверталась із усними та
письмовими заявами про надання їй
незайнятої кімнати у комунальній
квартирі № 10, на яку не було інших
претендентів із мешканців квартири.

Що стосується посилань позивача на
забезпечення її житлом у квартирі, де
вона раніше проживала з матір'ю та
іншими родичами, то зазначене має
відношення до вирішення питання при
наданні їй кімнати № 6 на період як
зазначено у копії ордера її
працевлаштування, (а.с. 35), оскільки було
відомо, що вона була зареєстрована за
адресою матері, про що була відмітка у
її паспорті, але при цьому, її діти у
квартирі матері зареєстровані не були.
(а.с.28).

За таких обставин, суд дійшов висновку
про відмову у позові Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України про
виселення ОСОБА_2, яка діє також в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5.

З огляду на викладене та на підставі ст.
ст. 127-131 Житлового Кодексу України,
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208 та
ст.ст. 8,18 Закону України «Про охорону
дитинства», ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб та безпритульних дітей», та
керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218,
223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У позові Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України, до
ОСОБА_2, в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи
Будинкоуправління № 12 Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України, Служба у
справах дітей Шевченківської районної
у м. Києві державної адміністрації про
виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційному суду
міста Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва, який ухвалив
оскаржуване рішення.

Суддя:
Малинников О.Ф.