Номер провадження: 22-ц/785/6689/14
Головуючий у першій інстанції Вінська
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О.,
Сидоренко І.П.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 05 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ подружнього майна,

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
подружнього майна, посилаючись на те,
що 07 листопада 2003 року вона
зареєструвала шлюб з відповідачем, за
час спільного проживання вони набули
спільне майно, яке складається з
житлового будинку з господарчими
будівлями та спорудами, розташованого
в АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею
0, 123 га за зазначеною адресою, та
автомобілю ВАЗ 2107, державний номер
НОМЕР_1, 2001 року випуску.

Уточнивши вимоги, ОСОБА_2 просила
визнати за нею право власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
господарчими будівлями та спорудами, ?
частину земельної ділянки, стягнути з
відповідача вартість ? частини
автомобіля та судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Одеси від 05 травня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На рішення подана апеляційна скарга
ОСОБА_2, в якій вона просить про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі.

Заслухавши доповідача, який доповів
зміст оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 07
листопада 2003 року по 09 грудня 2011 року
сторони по справі перебували у шлюбі
(а.с.17,18).

29 січня 2007 року, відповідно до договору
купівлі-продажу житлового будинку, на
ім'я відповідача було придбано
житловий будинок з господарчими
будівлями та спорудами, розташований у
АДРЕСА_1 (а.с.8, 10, 12-16).

21 лютого 2007 року на ім'я ОСОБА_3 було
видано Державний акт на земельну
ділянку серія ЯЦ №956805 площею 0,123 га,
розташовану в АДРЕСА_1 (а.с.7).

Позивачка зареєстрована у вказаному
будинку разом із донькою ОСОБА_5 (а.с.20).

Відмовляючи в задоволенні позову про
визнання права власності на частину
будинку та земельну ділянку, суд першої
інстанції виходив з того, що сторони
ухилилися від складання технічної
документації на будинок, що
унеможливило задоволення позову.

Проте повністю погодитися із таким
висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них з поважних
причин (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) не має самостійного заробітку
(доходу). Вважається, що кожна річ,
набута під час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

З матеріалів справи видно, що 03.09.2013
року позивачка подала уточнену позовну
заяву, в якій просила визнати за нею
право власності на ? ідеальну частку
будинку та земельної ділянки, а також
присудження вартості ? частини
автомобіля, і не вимагала його
реального розподілу (а.с.43-44).

Суд першої інстанції на зазначені
обставини уваги не звернув, відмовив у
задоволенні позову з мотивів ненадання
технічної документації на будинок,
хоча правове значення для вирішення
справи за наявності уточнених вимог
має факт набуття подружжям майна під
час шлюбу, наявності
правовстановлювального документа, а не
технічна документація, яка хоча і
характеризує стан будинку, але не є
вирішальною при з'ясуванні того, чи
може бути майно визнане об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, відсутність або наявність
технічного паспорту на будинок жодним
чином не впливає на правовий режим
земельної ділянки, яка також була
предметом спору.

Таким чином, рішення суду в зазначеній
частині не може вважатися таким, що
відповідає вимогам ст.213 ЦПК, тому
підлягає скасуванню із ухваленням
нового по суті справи.

Встановлено судом, вбачається з
матеріалів справи, що спірний будинок
був набутий за договором купівлі -
продажу під час перебування сторін у
шлюбі (а.с.8,9), відтак позивачка має
право на ? частину будинку, який
відповідно до правовстановлювального
документа складається з одного
черепашечникового будинку,
зазначеного на плані літ.»А»,
а-прибудови, а1-навісу, Б - погребу, В -
сараю, Г- вбиральні, 1-3 - огорожі,
І-цистерни, ІІ - мостіння.

Оскільки технічна характеристика
будинку свідчить про те, що в будинку
були самочинно здійснені добудови і
для прийняття їх до експлуатації
передбачений певний порядок, то вони не
можуть бути об'єктом захисту, тому за
ОСОБА_2 слід визнати право власності на
? частину будинку як об'єкту права в
тому вигляді, як це відповідає
правовстановлювальному документу, а в
подальшому сторони не позбавлені права
здати до експлуатації добудовані
частини.

Висновок суду про відмову в
задоволенні позову про визнання права
власності на ? частину земельної
ділянки відповідає вимогам закону,
виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи Державний
акт на земельну ділянку площею 0,123 га,
розташовану в АДРЕСА_1, був виданий 21
лютого 2007 року на ім'я ОСОБА_3, тобто в
період шлюбу.

Водночас, як свідчить витяг з рішення V
сесії Красносільської сільської ради V
скликання від 29 грудня 2006 року
земельна ділянка була передана у
власність ОСОБА_3 безкоштовно для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, тобто придбана
безоплатно, і тому на неї на час
виниклих правовідносин не
розповсюджується режим спільності
майна, набутого під час шлюбу.

ОСОБА_2 не позбавлена можливості
звернутися до суду із позовом про
визнання права на частину земельної
ділянки в зв'язку із набуттям права на
частину будинку, але не з підстав
визнання ділянки спільним майном
подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
відмову в задоволенні позову про
визнання права власності на земельну
ділянку, хоча і шляхом невірного
обґрунтування, однак це не призвело до
неправильного вирішення справи, тому
апеляційна скарга в цій частині
підлягає відхиленню.

Що стосується вимоги позивачки про
стягнення з відповідача вартості
автомобіля, то апеляційна скарга в цій
частині також не підлягає задоволенню,
оскільки суд першої інстанції вірно
виходив з того, що доказів набуття
відповідачем автомобіля за час шлюбу
не надано (а.с. 29).

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення суду - скасуванню в частині
відмови в задоволенні позову про
визнання права власності на ? частину
будинку, а в решті - залишенню без змін.

Керуючись
ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 05 травня 2014
року в частині відмови в задоволенні
позову про визнання права власності на
частину будинку, стягнення судових
витрат скасувати, ухвалити нове.

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, який в цілому
складається з одного будинку під літ.
«А», загальною площею 53,1 кв.м, житловою
площею - 27,7 кв.м, а - прибудови, а 1 -
навісу, Б - погребу, В - сарая, Г -
вбиральня, 1-3 огорожі, I - цистерни, II -
мостіння, в решті рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: