АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8973/14
Головуючий І інстанції -
Справа № 628/1564/13-ц
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі - Стрельченко
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою в.о.
Куп'янського міжрайонного прокурора на
рішення Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 30 квітня
2013 року за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «ПАМ»,
третя особа: відділ Державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Куп'янського МРУЮ у Харківській
області про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ТОВ «ПАМ» про
визнання права власності.

В обґрунтування позову вказав, що
21 червня 2012 року між ним та ТОВ «ПАМ»
було укладено договір позики, за
умовами якого він передав ТОВ «ПАМ» у
борг 1400000 грн., які товариство
зобов'язалося повернути до 1 квітня 2013
року. У разі невиконання вказаного
договору відповідач зобов'язався
передати у власність позивачу належний
товариству майновий комплекс та
окремі нежитлові приміщення, що
розташовані по АДРЕСА_1. Посилаючись на
те, що ТОВ «ПАМ» взятих на себе
зобов'язань ке виконало, ОСОБА_3 просив
позов задовольнити та визнати за ним
право власності на вказане нерухоме
майно.

Позивач в судовому засіданні свої
вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача та
третьої особи позов визнали.

Рішенням Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 30 квітня 2013 року позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності
на майновий комплекс та окремі
нежитлові будівлі, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, а саме: комплекс
майновий, до складу якого входить
будівлі м'ясожирового цеху (літ. 3),
загальною площею 843,1 кв. м; будівлі
консервного цеху (літ. Ю), загальною
площею 1839,3 кв. м; будівлі холодильника
(літ. 34), загальною площею 2089,1 кв. м;
будівлі шкіропосолочного цеху (літ. Р),
загальною площею 551,0 кв. м; будівлі
механічного цеху (літ. Е), загальною
площею 310,1 кв. м; будівлі компресорного
цеху (літ. 35), загальною площею 337,3 кв. м;
будівлі червоного кутка (літ. E1),
загальною площею 279,2 кв. м; будівлі
складу (літ. Я), загальною площею 563,6 кв.
м та складу (літ. Я2), загальною площею
726,6 кв. м; будівлі
адміністративно-побутового корпусу
(контора) (літ. А), загальною площею 503,0
кв. м; нежитлову будівлю цеху
санітарної бойні (літ. X), загальною
площею 221,1 кв. м; нежитлову будівлю цеху
сухих кормів (літ. Ї), загальною площею
500,0 кв. м; нежитлову будівлю котельні
(літ. Е2), загальною площею 475,6 кв. м;
нежитлову будівлю ковбасного цеху (літ.
Ж), загальною площею 980,8 кв. м.

Внесено в Державний реєстр прав
на нерухоме майно та їх обтяжень
відомості про право власності ОСОБА_3
на вищевказане нерухоме майно,
погашено в реєстрі запис про право
власності ТОВ «ПАМ» на це нерухоме
майно.

Вилучено у ТОВ «ПАМ» та передано
ОСОБА_3 майновий комплекс та нежитлові
будівлі.

В апеляційній скарзі в.о.
Куп'янського міжрайонного прокурора,
який діє в інтересах держави в особі
Куп'янської міської ради просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове,
яким в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі. Посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що між
сторонами відсутній спір стосовно
нерухомого майна, крім того, земельна
ділянка, на якій знаходиться нерухоме
майно передана в оренду іншій
юридичній особі.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення осіб, які
з'явилися, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги вважає, що скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
визнаючи за ним право власності суд
першої інстанції послався на положення
ст. 328 ЦК України, згідно яких право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом, зокрема із
правочинів, а також послався на те, що
позов визнаний відповідачем в повному
обсязі, не порушує прав, свобод чи
інтересів інших осіб.

З такими висновками суду першої
інстанції судова колегія погодитись не
може.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Встановлено, що 21.06.2012 року між
ОСОБА_3 та ТОВ «ПАМ» було укладено
договір позики, згідно якого позивач
передав, а відповідач прийняв суму
грошових коштів у розмірі 1400000 грн. на
строк до 01.04.2013 року, а в разі
невиконання умов договору ТОВ «ПАМ»
зобов'язався передати у власність
позивачу майновий комплекс та окремі
нежитлові будівлі, які належать ТОВ
«ПАМ» ( а.с. 6 - 8 ).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530
ЦК України).

Частиною 2 ст. 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно витягів КП «Куп'янського БТІ»,
реєстрація права власності на спірні
нежитлові приміщення відбулась 20.07.2012,
тобто після укладення договору між
ОСОБА_3 та ТОВ «ПАМ» ( а.с. 31, 35, 39, 43 ).

08.04.2013 року сторонами складено
акт приймання-передачі нерухомого
майна, згідно з яким позичальник - ТОВ
«ПАМ» передав позичкодавцю - ОСОБА_3
нерухоме майно по АДРЕСА_1 ( а.с. 9 ).

Виходячи з вимог цивільного
законодавства України, будь-які
договори з нерухомим майном мають бути
посвідчені нотаріально та підлягають
державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України
у разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13
постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.
210, 640 ЦК України пов'язується з їх
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Отже набуття права власності
відповідно до ЦК України пов'язано з
переданням майна, нотаріальним
посвідченням договору, а також
державною реєстрацією права на
нерухоме майно.

Крім того, матеріали справи не містять
посилань на підтвердження правового
статусу земельної ділянки, на якій
знаходиться спірне нерухоме майно, не
зазначений її власник чи користувач,
вказаний орган чи особа не притягнутий
судом до участі у справі.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
пояснила, що земельна ділянка
використовується ОСОБА_3, ним
сплачуються за це кошти відповідного
податку, проте право користування
належним чином до цього часу не
оформлено.

За таких обставин судова колегія
вважає необхідним апеляційну скаргу
в.о. прокурора задовольнити, рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4
ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу в.о. Куп'янського
міжрайонного прокурора - задовольнити.

Рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 30 квітня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в
позові ОСОБА_3 до товариства з
обмеженою відповідальністю «ПАМ»,
третя особа: відділ Державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Куп'янського МРУЮ у Харківській
області про визнання права власності -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді