Справа № 165/2357/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Василюк А.В. Провадження №
22-ц/773/1745/14 Категорія: 69 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М. М.,

суддів - Мудренко Л.І., Осіпука В.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за заявою ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту
належності до польської
національності, за апеляційною скаргою
заявників на ухвалу Нововолинського
міського суду від 26 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Нововолинського міського суду
від 26 вересня 2014 року у відкритті
провадженні по даній справі
відмовлено.

В апеляційній скарзі заявники ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, покликаючись на
порушення судом норм процесуального
права, просили оскаржувану ухвалу суду
скасувати та направити справу до суду
першої інстанції для вирішення питання
про відкриття провадження у справі.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін, виходячи з
такого.

Відмовляючи у відкритті провадження в
даній справі, суд першої інстанції свої
висновки обґрунтовував тим, що подана
заявниками заява про встановлення
факту, що має юридичне значення не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Висновки суду відповідають
встановленим в справі обставинам та
нормам матеріального права.

Звертаючись до суду із вказаною заявою
заявники вказували на те, що їх мати і
баба - ОСОБА_4, ОСОБА_5, а заявника
ОСОБА_2 баба та прабаба були за
національністю поляками, однак на
даний час в актах цивільного стану не
збереглися відомості щодо їх
національності, внаслідок чого вони
змушені звернутися до суду для
встановлення національності.

Вирішення даного питання потрібне
заявникам з метою отримання «Карти
поляка», документа який засвідчує
приналежність заявників до польського
народу.

У відповідності до ч. 1 ст. 234 ЦПК України
окреме провадження - це вид
непозовного цивільного судочинства, в
порядку якого розглядаються цивільні
справи про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України визначено
перелік юридичних фактів, які можуть
бути встановлені в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення. Пленум Верховного Суду
України в п. 1постанови № 5 від 31.03.1995
року (із змінами) «Про судову реактиву в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» наголошує, що
в порядку окремого провадження
розглядаються справи про встановлення
фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти
породжують юридичні наслідки, тобто
від них залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян;

- чинним законодавством не
передбачено іншого порядку їх
встановлення;

- заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує
факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з
наступним вирішенням спору про право.

З аналізу наведених правових норм
можна дійти висновку, що юридичний
факт, який просять встановити заявники,
а саме належність їх до польської
національності, не може бути
встановлений у передбаченому ст. 256 ЦПК
України порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 2, ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 9
Закону України від 1 липня 2010 року №
2398-VI «Про державну реєстрацію актів
цивільного стану» актами цивільного
стану є події та дії, які нерозривно
пов'язані з фізичною особою і
започатковують, змінюють, доповнюють
або припиняють її можливість бути
суб'єктом цивільних прав та обов'язків.
Державна реєстрація актів цивільного
стану проводиться з метою забезпечення
реалізації прав фізичної особи та
офіційного визнання і підтвердження
державою фактів народження фізичної
особи та її походження, шлюбу,
розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Державна реєстрація актів цивільного
стану проводиться шляхом складення
актових записів цивільного стану.
Актовий запис цивільного стану - це
документ органу державної реєстрації
актів цивільного стану, який містить
персональні відомості про особу та
підтверджує факт проведення державної
реєстрації акта цивільного стану.

Відповідно до п.1.1, п.1.15 Правил внесення
змін до актових записів цивільного
стану, їх поновлення та анулювання,
затверджених наказом Міністерства
юстиції України від 12 січня 2011 року №
96/5 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 14 січня 2011 року за №
55/18793), внесення змін до актових записів
цивільного стану, які складено
органами державної реєстрації актів
цивільного стану України, проводиться
відділами державної реєстрації актів
цивільного стану районних, районних у
містах, міських (міст обласного
значення), міськрайонних, міжрайонних
управлінь юстиції у випадках,
передбачених чинним законодавством.
Відмова органів державної реєстрації
актів цивільного стану у внесенні змін
до актових записів цивільного стану, їх
поновленні та анулюванні може бути
оскаржена в судовому порядку.

Статтею 17 КАС України визначено,
що юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних
з виборчим процесом чи процесом
референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із
розпорядником публічної інформації
щодо оскарження його рішень, дій чи
бездіяльності у частині доступу до
публічної інформації.

Пунктом 7 розділу VIІІ «Прикінцеві
та перехідні положення» КАС України
визначено, що після набрання чинності
цим Кодексом заяви і скарги у справах,
що виникають з
адміністративно-правових відносин,
заяви у справах щодо відмови органу
державної реєстрації актів цивільного
стану внести виправлення в актовий
запис цивільного стану (глави 29 - 32 і 36
Цивільного процесуального кодексу
України 1963 року), позовні заяви у
господарських справах, що віднесені
цим Кодексом до адміністративної
юрисдикції, а також апеляційні,
касаційні скарги (подання), заяви
(подання) про перегляд судових рішень у
зв'язку з нововиявленими та
винятковими обставинами у таких
справах, подані і не розглянуті до
набрання чинності Кодексом
адміністративного судочинства
України, розглядаються в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Отже, з аналізу наведених
правових норм можна зробити висновок,
що чинним законодавством визначений
порядок внесення змін до актових
записів цивільного стану, які
засвідчують походження та
національність особи, і порядок
оскарження відмови у внесенні таких
змін.

Вирішення порушеного заявниками
питання можливе в зазначеному порядку
шляхом звернення особисто до органів
РАЦС, як суб'єкта владних повноважень, з
метою внесення зміни до актового
запису щодо їх національності, а в разі
відмови суб'єкта владних повноважень -
шляхом оскарження відмови в порядку
адміністративного судочинства.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України
передбачено, що суддя відмовляє у
відкритті провадження у справі, якщо
заява не підлягає розгляду в судах у
порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції не
допустив порушень норм процесуального
права та дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у відкритті
провадження.

Доводи апеляційної скарги заявників не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду в апеляційному порядку
оскаржуваної ухвали суду, були
предметом розгляду в суді першої
інстанції і висновків суду, викладених
в ухвалі, вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала суду
першої інстанції постановлена з
додержанням норм процесуального права.
Підстави для її зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявників ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Нововолинського міського суду
від 26 вересня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: