Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Маляренка А.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про
стягнення збитків за договором
строкового банківського вкладу, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 26 березня 2014 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
29 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 07 серпня 2008 року між
сторонами укладено договір строкового
банківського вкладу (депозиту) в
банківських металах «Золотий вклад для
фізичних осіб», відповідно до умов
якого вона передала банку, а останній
прийняв банківський метал - золото у
зливках 999,9 проби номіналом 100 грам у
кількості 10 штук, всього - 1000 грам, що
становить 32,15 унцій, строком
розміщення 365 днів, з датою повернення
вкладу 07 серпня 2009 року і
сплатою 5 % річних у золоті. 21 червня 2012
року після неодноразових звернень
позивача про повернення банківського
вкладу та переговорів, банк повернув їй
половину вкладу та нараховані проценти
у банківському металі за 1 рік по всій
сумі вкладу, що разом склало 17,70 унцій. 17
липня 2012 року ОСОБА_4 уклала з банком
новий договір строкового банківського
вкладу (депозиту) в банківських
металах, предметом якого є друга
половина її вкладу, а саме 16,08 унцій.
Просила суд стягнути з ПАТ
КБ «Надра» на її користь збитки за
договором строкового банківського
вкладу (депозиту) в банківських металах
від 07 серпня 2008 року: проценти за
прострочення виконання грошового
зобов'язання та проценти за
користування вкладом.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 26 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 29 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції змінено й
ухвалено нове рішення. Позов
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ
«Надра» на користь ОСОБА_4 5 % за
користування вкладом банківський
метал - золото у зливках 999,9 проби
номіналом 120 грам, що становить 3,86
тройських унцій та за курсом НБУ
еквівалентно 49 940,14 грн і вартість 13,76
грам або 0,44 тройських унцій у гривнах
за офіційним курсом банківських
металів НБУ в розмірі 5692,66 грн. Вирішено
питання розподілу судових витрат. У
решті рішення місцевого суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить змінити оскаржувані судові
рішення в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення 3 %
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання та задовольнити
вказані вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення
місцевого суду в незміненій частині та
рішення апеляційного суду залишити без
змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не
дають підстав для висновку про
порушення місцевим судом в незміненій
частині та апеляційним судом норм
процесуального і матеріального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення 3 % річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, вірно виходив із того,
що вклад, зроблений позивачем у золоті,
не є грошовим, а банківський вклад,
зроблений у дорогоцінних металах, не є
грошовим зобов'язанням, тому вимоги ч. 2
ст. 625 ЦК України не поширюються
на спірні правовідносини.

Змінюючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення про задоволення
позову частково, апеляційний суд вірно
виходив із того, що зобов'язання за
договором банківського вкладу на день
спливу строку дії договору - 07 серпня 2009
року, не були виконані, а тому за
змістом ст. 599 ЦК України не має підстав
вважати, що він був припинений 07 серпня
2009 року. Права позивача щодо належного
виконання банком зобов'язання за
договором банківського вкладу були
порушені і у відповідності до статей 15,
16 ЦК України підлягають судовому
захисту шляхом стягнення
заборгованості з відповідача на
користь ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги зводяться до
оцінки постанови Верховного Суду
України від 30 квітня 2014 року № 6-38цс14.
Однак вказане судове рішення
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів України і
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Суди попередніх інстанцій, з
урахуванням висловленої у постанові
Верховного Суду України від 30 квітня 2014
року № 6-38цс14 правової позиції, вірно
відмовили у задоволенні позовних вимог
про стягнення 3 % річних з підстав,
передбачених ст. 625 ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду першої інстанції в
незміненій частині та апеляційного
суду не спростовують.

Отже, оскаржувані рішення місцевого
суду в незміненій частині та
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому їх слід
залишити без змін, а касаційну скаргу -
відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 26 березня 2014 року в
незміненій частині та рішення
апеляційного суду Одеської області від
29 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.М. Мазур А.В. МаляренкоТ.О. Писана