Справа №333/9398/14-ц
Провадження №6/333/588/14
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року

м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя
у складі:

головуючого –
судді Тучкова С.С.,

при секретарі
Шелесько Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Комунарського
районного суду м.Запоріжжя, подання
державного виконавця Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_1 про примусове
проникнення до помешкання боржника
ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_1 звернувся до суду з
поданням про примусове проникнення до
помешкання боржника ОСОБА_2,
посилаючись на те, що на виконанні у
Комунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції
знаходиться виконавчий лист №2-2677/10,
виданий 29.09.2010 року Комунарським
районним судом м.Запоріжжя, про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму боргу за договором позики у
розмірі 120139,50 гривень, проценти від
суми позики у розмірі 18690,73 гривень, 3%
річних від простроченої суми в розмірі
3683,16 гривень, моральну шкоду у розмірі
1000 гривень, судові витрати у розмірі
3571,40 гривень. 13.10.2010 року державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження за
вказаним виконавчим листом та надано
боржнику строк до 19.10.2010 року для
добровільного виконання рішення суду,
що останнім зроблено не було. 21.11.2014
року державним виконавцем було
зроблено виїзд за адресою, зазначеною у
виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1,
та за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на
праві власності боржнику, в ході яких
потрапити до помешкань для складання
акту перевірки майна не вдалось, двері
ніхто не відчинив. Оскільки державний
виконавець не може потрапити до
приміщень боржника, що унеможливлює
подальше проведення виконавчих дій у
порядку і спосіб, визначений Законом
України «Про виконавче провадження»,
тому він просить суд надати дозвіл на
примусове входження до помешкання
ОСОБА_2, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, та за адресою: АДРЕСА_2.

Державний виконавець в судове
засідання не з’явився.

Вивчивши матеріали подання, суд
приходить до наступних висновків.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.14 Цивільного
процесуального кодексу України та
статті 124 Конституції України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов’язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України. Умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до п.10 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
звертатися до суду з поданням про
постановлення вмотивованого рішення
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника – фізичної
або іншої особи, в якому перебуває
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб.

Статтею 376 Цивільного процесуального
кодексу України передбачено, що
питання про примусове проникнення до
житла чи іншого володіння боржника –
фізичної особи або особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб при виконанні судових рішень та
рішень інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця. Суд негайно розглядає
зазначене подання без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів подання, на
виконанні Комунарського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції знаходиться виконавчий лист
№2-2677/10, виданий 29.09.2010 року
Комунарським районним судом
м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 суму боргу за договором
позики у розмірі 120139,50 гривень,
проценти від суми позики у розмірі 18690,73
гривень, 3% річних від простроченої суми
в розмірі 3683,16 гривень, моральну шкоду у
розмірі 1000 гривень, судові витрати у
розмірі 3571,40 гривень.

13.10.2010 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження за вказаним
виконавчим листом та надано боржнику
строк до 19.10.2010 року для добровільного
виконання рішення суду. В добровільний
строк вимога боржником не виконана.

Згідно акту, складеного 21.11.2014 року
державним виконавцем Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_1, останнім був
здійснений вихід за вказаною в
виконавчому документові адресою, двері
ніхто не відчинив.

Відповідно до акту, складеного 21.11.2014
року державним виконавцем
Комунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції ОСОБА_1,
останнім був здійснений вихід за
адресою: АДРЕСА_2, двері ніхто не
відчинив.

Разом з тим, в матеріалах подання
відсутні будь-які данні про те, що саме
боржник проживає в зазначених у
поданні квартирах, або в ній
знаходиться майно, яке належить йому на
праві власності. Також в поданні
відсутні дані про те, хто на час
звернення до суду зареєстрований та
фактично проживає в помешканнях, до
яких просить дозволити примусове
проникнення державний виконавець.
Таким чином, рішення суду про дозвіл на
примусове проникнення у житло може
призвести до порушення прав інших осіб.

Крім того, в матеріалах подання
відсутні докази того, що боржник був
належним чином повідомлений про
відкриття виконавчого провадження та
проведенні виконавчих дій.

Також в матеріалах подання відсутні
будь-які данні про участь при виході на
адресу проживання боржника та складані
актів державного виконавця понятих,
участь яких при проведені даної дії є
обов’язковою.

При цьому Конституція України
проголосила Україну правовою державою
(стаття 1). Права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави
(частина друга статті 3 Конституції
України). Конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України (частина перша
статті 64 Основного Закону України).
Статтею 30 Конституції України та
статтею 1 протоколу до Конвенції про
захист прав людини та основних свобод
передбачається, що кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Кожному
гарантується недоторканність житла,
проникнення до якого допускається не
інакше як за вмотивованим рішенням
суду.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод, -
кожен має право на повагу до свого
приватного і сімейного життя, до свого
житла і кореспонденції. Органи
державної влади не можуть втручатись у
здійснення цього права, за винятком
випадків, коли втручання здійснюється
згідно із законом і є необхідним у
демократичному суспільстві в
інтересах національної та громадської
безпеки чи економічного добробуту
країни, для запобігання заворушенням
чи злочинам, для захисту здоров'я чи
моралі або для захисту прав і свобод
інших осіб.

Підставою для надання дозволу на
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника – фізичної
особи, відповідно до змісту вище
зазначених норм закону, є наявність
обставин, які свідчать про те, що
боржник безпідставно чинить перешкоди
для перевірки його майнового стану,
опису, арешту та вилучення з квартири
чи іншого житла, належного йому майна,
що значно ускладнює чи робить
неможливим виконання судового рішення
(виконавчого документа).

Аналіз вказаних норм закону
підтверджує, що перелік підстав для
застосування ст.376 ЦПК України та
здійснення примусового проникнення в
житло є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Разом з тим, подання державного
виконавця не містить підстав для
застосування вказаної норми закону і
здійснення примусового проникнення в
житло.

Примусове проникнення до житла не є
першочерговим заходом примусового
виконання рішення суду.

Суд вбачає, що вчинені державним
виконавцем дії у виконавчому
провадженні №21912968 не є достатніми та
такими, що дають підстави для вирішення
питання щодо примусового проникнення
до житла.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що підстав для задоволення подання
державного виконавця Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_1 про примусове
проникнення до помешкань боржника
ОСОБА_2, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1, та за адресою: АДРЕСА_2, не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.30
Конституції України, ст.ст.14, 376 ЦПК
України, ст.ст.11, 32, 57 Закону України
«Про виконавче провадження», суд –

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного
виконавця Комунарського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_1 про примусове
проникнення до помешкання боржника
ОСОБА_2 – відмовити повністю.

Копію ухвали надіслати начальнику
Комунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції для
відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції може бути подана до
Апеляційного суду Запорізької області
через Комунарський районний суд
м.Запоріжжя протягом п’яти днів з дня
її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п’яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя
С.С. Тучков