Провадження № 4с/161/120/14
У Х В А Л А

"26" грудня 2014 р.

м. Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Ковтуненко В.В.
вивчивши скаргу ДП «Волинський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» на дії головного
державного виконавця другого відділу
ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В :

ДП «Волинський науково-виробничий
центр стандартизації, метрології та
сертифікації» звернулося до суду зі
скаргою на дії головного державного
виконавця другого відділу ДВС Луцького
МУЮ ОСОБА_1

Дослідивши письмові матеріали скарги,
приходжу до висновку про відмову у
відкритті провадження у справі з
наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ЦПК України,
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 13.12.2010 року № 3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» судам необхідно враховувати,
що постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов’язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір – це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, не виконана самостійно, є
підставою для її примусового
виконання.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України «Про виконавче
провадження» постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку. Тому слід
ураховувати, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов’язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов’язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

Як вбачається із змісту позовної заяви,
ДП «Волинський науково-виробничий
центр стандартизації, метрології та
сертифікації» оскаржується постанова
головного державного виконавця
другого відділу ДВС Луцького МУЮ
ОСОБА_1 про накладення на ДП
«Волинський науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» штрафу у відповідності
до вимог ст. 17, 87 Закону України «Про
виконавче провадження» від 10 грудня 2014
року серії ВП № 45284820.

Приймаючи до уваги викладене та
враховуючи, що ДП «Волинський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» оскаржується постанова
головного державного виконавця
другого відділу ДВС Луцького МУЮ
ОСОБА_1 винесена у відповідності до
вимог ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження». Таким чином
даний спір не підлягає розгляду в судах
у порядку цивільного судочинства, а
підлягає розгляду в судах в порядку
адміністративного судочинства. А тому
за таких обставин, приходжу до висновку
про відмову у відкритті провадження у
справі.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити ДП «Волинський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» у відкритті провадження
за скаргою на на дії головного
державного виконавця другого відділу
ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_1

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 5-ти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали

Суддя
В.В.
Ковтуненко