Ухвала

іменем україни

5 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Полонського районного суду
Хмельницької області від 29 квітня 2014
року та рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 26 червня 2014
року та за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 26 червня 2014
року,

встановила:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - Банк)
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що за кредитним
договором від 22 травня 2006 року,
укладеним між Банком та ОСОБА_3,
останній отримав кредит в розмірі 3 000
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості.

У порушення норм Цивільного кодексу
України та умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав, у зв'язку із
чим станом на 31 серпня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 22
324,04 грн, яка в добровільному порядку
сплачена не була.

Рішенням Полонського районного суду
Хмельницької області від

29 квітня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 26 червня

2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банка 14
822,32 грн заборгованості за кредитним
договором та 152,32 грн судового збору, а
всього стягнуто 14 974,64 грн.

У касаційній скарзі Банк просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення
заборгованості в розмірі 7 501, 72 грн,
справу в цій частині передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційні скарги
підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, апеляційний суд
виходив із того, що в силу ст. 257 ЦК
України стягненню підлягає
заборгованість, яка утворилась за
період з 29 листопада 2010 року по

31 серпня 2013 року.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Установлено, що 22 травня 2006 року між
закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк», яке в
подальшому змінило свою назву на
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк», і
ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 3 000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну карту зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 30% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
карти.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонгується на такий
самий термін.

В матеріалах справи міститься заява
ОСОБА_3 про застосування строків
позовної давності (а.с. 52).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Поза увагою суду залишено те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка
в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Однак у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, суд не встановив дату
останнього платежу, не дослідив картку
та не встановив строк її дії, а тому і
питання застосування строку позовної
давності відповідно до ст. 256 ЦК
України, частин 1 та 5 ст. 261 ЦК України,
ч. 4 ст. 267 ЦК України, з урахуванням цих
обставин та факту пред'явлення позову
тільки у листопаді 2013 року, не вирішив.

Крім того, не перевірив, чи заявляв
Банк або ОСОБА_3 про намір припинити
строк дії договору, та не з'ясував, чи
вважається він таким, що пролонгований
в силу п. 9.12 умов і правил надання
банківських послуг.

Оскільки при вирішенні спору
апеляційним судом порушені норми
процесуального права, судом не повно
з'ясовані фактичні обставини справи,
що призвело до неправильного вирішення
справи, тому в силу ч. 2

ст. 338 ЦПК України ухвалене апеляційним
судом рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 26 червня

2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Кафідова
О.В. Умнова