Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права власності на
спадщину та усунення перешкод у
користуванні майном; за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання
права власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Харківського
районного суду Харківської області від
17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 6 серпня
2014 року,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, у якому з
урахуванням уточнень просив визнати за
ним право власності на 1/2 частину
житлового будинку літ. «А-1» загальною
площею 58,6 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті батька - ОСОБА_6., який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1; усунути перешкоди у
здійсненні права користування та
розпорядження зазначеним майном
шляхом зобов'язання відповідача
звільнити належну йому на праві
власності 1/2 частину зазначеного
будинку.

Позов мотивовано тим, що право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
літ. А-1 зареєстровано за ОСОБА_5 та
відповідачем у рівних частках.
Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер,
а він є єдиним спадкоємцем за
заповітом. У встановлений законом
строк позивач прийняв спадщину шляхом
звернення до державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, проте в оформленні спадщини
йому було відмовлено в зв'язку з
відсутністю правовстановлючих
документів.

У травні 2014 року ОСОБА_5 пред'явила
зустрічний позов, посилаючись на те, що
спірний будинок побудований у 1900 році
на земельній ділянці розміром 1 920 кв.м,
також на земельній ділянці маються
надвірні будівлі - сараї, льох, та
огорожа. З червня 1953 року і до
теперішнього час відповідно до домової
книги вона прописана та проживає у
цьому будинку, а до березня 1969 року з
нею мешкав і батько позивача ОСОБА_5 З
1969 року і по теперішній час нею
здійснювалися ремонтні роботи
будинку за власні кошти, постійно
сплачувались податки за землю та
страхові платежі. Зазначала, що ані
позивач, ані його батько з 1969 року
жодним чином не приймали участі у
ремонтних роботах чи по догляду
спірного будинку.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від

17 червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 6 серпня 2014 року, позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину житлового будинку літ. «А-1»
загальною площею 58,6 кв.м., житловою
площею 24,7 кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_6., який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 залишено без
задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4 та
відмовляючи ОСОБА_5 у задоволенні
зустрічного позову, суд прийшов до
правильного правового висновку про
відмову у визнанні прав власності на
частку спірного будинку за набувальною
давністю відповідно до ч. 1

ст. 344 ЦК України.

Висновок суду відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 17 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 6 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

О.В. Умнова

І.М. Фаловська