Справа 2/225/15/2014
Провадження № 225/3814/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 рокуДзержинський міський
суд Донецької областіу складі:
судді:Бухтіярової О.М. при
секретарі:Черниковій Н.В. за участі
представника позивачаОСОБА_3
представника відповідачаКолосова
В.О.розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дзержинська
справу за позовом ОСОБА_5 до ДП
«Дзержинськвугілля» в особі ВП «шахта
«Торецька» про стягнення
недоотриманої заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду із вищезазначеною позовною
заявою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 24
травня 2011 року по 25 січня 2013 року він
працював на шахті «Торецька» ДП
«Дзержинськвугілля» в якості
вибійника на відбійних молотках 6
розряду з повним робочим днем на
підземній роботі. 25 січня 2013 року його
було звільнено з роботи за власним
бажанням. Після звільнення вважаючи, що
йому невірно нараховувалась заробітна
плата він звернувся до відповідача із
заявою про повідомлення розміру
тарифних ставок вибійника на відбійних
молотках 6 розряду у відповідності до
яких розраховувалась його заробітна
плата. Отримавши відповідь
підприємства йому стало відомо, що він
під час роботи у ВП «шахта «Торецька»
ДП «Дзержинськвугілля» недотримував
заробітну плату, у зв'язку з тим, що
роботодавцем невірно розраховувались
розміри погодинної тарифної ставки,
яка є основою для нарахування
заробітної плати працівнику. Окрім
того після звільнення з підприємства і
до теперішнього часу відповідач не
провів в повному обсязі з ним
розрахунок і у зв'язку з цим він має
право на отримання компенсації за час
затримки розрахунку. В добровільному
порядку відповідач відмовляється
здійснити перерахунок та виплатити
йому недоотриману суму заробітної
плати, у зв'язку з чим він вимушений
звернутись до суду за захистом своїх
прав.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги уточнив,
просив суд стягнути з відповідача ДП
«Дзержинськвугілля» в особі ВП «шахта
«Торецька» на користь позивача
недоотриману ним під час роботи на
підприємстві ДП «Дзержинськвугілля»
заробітну плату в сумі 73380,35грн., решту
позовних вимог просив залишити без
розгляду.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухав пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши та оголосивши матеріали
справи і надані докази в їх сукупності,
суд приходить до наступного випадку.

Відповідно до ст. 11 Цивільно -
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_5 з 24 травня 2011 року по 25 січня 2013
року перебував у трудових відносинах з
ВП «Шахта Торецька» ДП
«Дзержинськвугілля», де працював в
якості вибійника на відбійних молотках
6 розряду з повним робочим днем на
підземній роботі (а.с.5-7)

25.01.2013 року ОСОБА_5 було звільнено з
підприємства за власним бажанням на
підставі наказу № 17-к від 25.01.2013 року
(а.с.7).

У відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України
виплата всіх сум, що належить
працівнику від підприємства, установи,
організації, провадиться в день
звільнення.

Всупереч вимогам КЗпП України ДП
«Дзержинськвугілля»» в день
звільнення не виплатило позивачеві
заборгованість по заробітній платі.

На час розгляду справи заборгованість
по заробітній платі відповідачем не
виплачена.

Вимогами ч.2 ст. 233 КЗпП України
передбачено, що у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має звернутись до суду з
позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яких строків.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
Рішенні Конституційного Суду від
22.02.2012 року № 4-рп/2012 "У справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 2371 цього кодексу"
та в Рішенні Конституційного Суду від
15.10.2013 року № 9-рп/2013 "У справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення
положення частини другої статті 233
Кодексу законів про працю України»
позивачем не пропущено строк звернення
до суду, передбачений статтею 233 КЗпП.

Відповідно до частини 1 ст. 5 Закону
України від 01.07.1993 року № 3356-XII «Про
колективні договори і угоди» умови
колективних договорів і угод,
укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються,
та сторін, які їх уклали.

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону
України від 01.07.1993 року № 3356-XII «Про
колективні договори і угоди»
положення генеральної, галузевої,
регіональної угод діють безпосередньо
і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що
перебувають у сфері дії сторін, які
підписали угоду.

Відповідно до статті 6 Закону
України "Про оплату праці" основою
організації оплати праці є тарифна
система, яка включає: тарифні сітки,
тарифні ставки, схеми посадових
окладів і тарифно-кваліфікаційні
характеристики. Тарифна сітка (схема
посадових окладів) формується на
основі тарифної ставки робітника
першого розряду, яка встановлюється у
розмірі, що перевищує законодавчо
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати. При цьому законом
прямо не передбачено величину
перевищення розміру мінімальної
заробітної плати.

Разом з тим, статтею 11
зазначеного Закону встановлено, що
мінімальні розміри ставок (окладів)
заробітної плати, як мінімальні
гарантії в оплаті праці, визначаються
генеральною угодою. Зазначена норма є
обов'язковою для всіх суб'єктів
підприємницької діяльності, які
використовують найману працю, оскільки
вона є нормою спеціального закону в
сфері оплати праці.

Статтею 9 Закону України «Про
колективні договори і угоди» від 01 .07.1993
року (в редакції, яка діяла на час
звільнення позивачки) визначено, що
положення генеральної, галузевої,
регіональної угод діють безпосередньо
і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що
перебувають у сфері дії сторін, які
підписали угоду.

Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП
України форми і системи оплати праці,
норми праці, розцінки, тарифні сітки,
ставки, схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами

Частинами 3,4 ст. 97 цього Кодексу
передбачено, що конкретні розміри
тарифних ставок (окладів) і відрядних
розцінок робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті. Власник або уповноважений ним
орган чи фізична особа не має права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами, колективними
договорами.

Як передбачено п.9.4.1 Галузевою угодою
між Міністерством вугільної
промисловості України, іншими
державними органами, власниками
(об'єднаннями власників), що діють у
вугільній галузі, і всеукраїнськими
профспілками вугільної промисловості
з доповненнями та змінами від 03.07.2001
року (реєстраційний номер в
Міністерстві праці та соціальної
політики України № 71 від 07.08.2001 року з
доповненнями та змінами, (надалі
Галузева угода) умови оплати праці,
міжкваліфікаційні та міжпосадові
співвідношення, розміри тарифних
ставок і посадових окладів працівників
підприємств і організацій, включаючи
працівників загальних (наскрізних)
професій та посад, їхніх структурних
підрозділів, що виконують роботи, які
відповідають основній діяльності
Підприємств вугільної галузі та
шахтного будівництва, визначаються
Додатком до розділу 9 Угоди (далі
Додаток), чинним законодавством і
впроваджуються в порядку та терміни,
встановлені законодавством під
контролем Мінвуглепрому, яке
забезпечує реалізацію державної
політики щодо оплати праці та
соціального захисту працівників
вугільної промисловості.

На підприємствах встановлюється
мінімальна тарифна ставка робітника I
розряду на рівні не менше 120 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої законом.

Як передбачено п.9.4.2. Галузевої угоди
мінімальна годинна тарифна ставка
розраховується за період з 2004 по 2013
роки -167 годин.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
позивач 24 травня 2011 року по 25 січня 2013
року працював на посаді підземного
відбійника на відбійних молотках 6
розряду.

В судовому засіданні встановлено, що
при нарахуванні заробітної плати
відповідач використовував тарифну
сітку, що ґрунтувалась на мінімальній
заробітній в розмірі з 01 березня 2011
року - 888 грн., у липні 2011 року - 941
гривень, з 01 березня 2012 року - 960 гривень,
з 01 квітня 2012 року - 985 гривні, з 01 червня
- 1004 гривні, з 01 липня 2012 року - 1073 гривні,
з 01 жовтня 2012 року - 1094 гривні, з 01 січня
2013 року - 1102 гривень, тобто відповідач
встановив тарифні ставки з мінімальної
заробітної плати, яка була меншою від
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом.

Доказів того, що
підприємство знаходилось в стані
подолання фінансових труднощів, а
також про те, про припустило оплату
нижче від норм, визначених Генеральною
та галузевою угодами з повідомленням
про це вищого господарського та
профспілкових органів відповідачем не
надано, в справі вони відсутні.

Таким чином,
відповідачем були порушені вимоги
трудового законодавства, зокрема ст. 6,
11 Закону України «Про оплату праці»,ст.
97 КЗпП України. Відтак є підстави для
стягнення з відповідача недоотриманої
під час роботи на підприємстві
заробітної плати.

Відповідно до п. 2.1.
Регіональної угоди між Донецькою
облдержадміністрацією, профспілковими
об'єднаннями Донецької області та
Донецькою обласною організацією
роботодавців на 2011-2012 роки передбачено,
що з 1 січня 2011 року мінімальними
гарантіями є: тарифна ставка робочого
першого розряду в розмірі не нижче 120
відс. мінімальної заробітної плати,
встановленої законодавством України, з
урахуванням регіонального коефіцієнту
1,15, якій враховує перевищення
прожиткового мінімуму в Донецькій
області над встановленим
законодавством (крім бюджетної сфери).

Годинна тарифна ставка позивача
повинна складати у травні - вересні 2011
року повинна складати - 66,42 грн.,
виходячи з наступного розрахунку:
(960,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=66,42. Таким чином
середньоденна тарифна ставка позивача
складе 398,52грн. ( 66,42 х 6 ( тривалість
робочої зміни на підземній роботі).

У жовтні - листопаді 2011 року
годинна тарифна ставка повинна
складати - 68,15грн. (960,00/167) х 1,2 х 1,15 х
6,441=68,15грн.), денна тарифна ставка
складає 68,15х6=408,9грн. У грудні 2011 року
годинна тарифна ставка - 69,47грн.
(1004,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=69,47грн.), денна
тарифна ставка складає 69,47х6=416,82грн. У
січні - березні 2012 року годинна тарифна
ставка -74,24грн. (1073,00/167) х 1,2 х 1,15 х
6,441=74,24грн.). денна тарифна ставка
складає 74,24х6=445,46грн. У квітні - червні
2012 року годинна тарифна ставка - 75,70грн.
(1094,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=75,70грн.). денна
тарифна ставка складає 75,70х6=454,18грн. У
липні - вересні 2012 року годинна тарифна
ставка - 76,25грн. (1102,00/167) х 1,2 х 1,15 х
6,441=76,25грн.), денна тарифна ставка
складає 76,25х6= 457,50грн. У жовтні -
листопаді 2012 року годинна тарифна
ставка - 77,36грн. (1118,00/167) х 1,2 х 1,15 х
6,441=77,36грн.), денна тарифна ставка
складає 77,36х6=464,16грн. У грудні 2012 року
годинна тарифна ставка 78,46грн. (1134,00/167) х
1,2 х 1,15 х 6,441=78,46грн.), денна тарифна
ставка складає 78,46х6=470,79грн. У січні 2013
року годинна тарифна ставка - 79,36грн.
(1147,00/167) х 1,2 х 1,15 х 6,441=79,36грн.), денна
тарифна ставка складає 79,36х6=476,18грн.

Таким чином сума заборгованості
по заробітній платі за період роботи
позивача з 24 травня 2011 року по 25 січня
2013 року складає 73380,35грн.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_5 є повністю доведеними у
судовому засіданні та підтвердженими
належними доказами, а тому вважає їх
такими, що підлягають до задоволення в
повному обсязі.

Судові витрати підлягають
стягненню з відповідача на користь
держави в сумі 733,81грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213-215 ЦПК
України, ЗУ «Про оплату праці», Закону
України «Про колективні договори і
угоди», ст.. 116,117,237 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ДП
«Дзержинськвугілля» в особі
відокремленого підрозділу «шахта
«Торецька» про стягнення
недоотриманої заробітної плати -
задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства
«Дзержинськвугілля» в особі
відокремленого підрозділу «шахта
«Торецька» на користь ОСОБА_5
недоотриману під час роботи заробітну
плату в сумі 73380 (сімдесят три тисячі
триста вісімдесят) грн. 35коп.

Стягнути з Державного підприємства ДП
«Дзержинськвугілля» в особі
відокремленого підрозділу «шахта
«Торецька» на користь держави судовий
збір в сумі 733 (сімсот тридцять три)грн.
81коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: