У х в а л а

24 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів:
Гончара В.П.,
Журавель В.І.,

Іваненко Ю.Г.,
Мартинюка В.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 вересня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: орган опіки та піклування при
Якимівській селищній раді та орган
опіки та піклування при Кирилівській
селищній раді Якимівського району
Запорізької області, про визнання
недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, в
обґрунтування вимог посилаючись на те,
що 16 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
було укладено договір позики, за
умовами якого ОСОБА_5 надала ОСОБА_4 у
позику кошти в розмірі 223 804 грн,
що на момент посвідчення договору було
еквівалентно 28 000 дол. США,
строком до 16 серпня 2012 року. На
забезпечення виконання зобов'язань за
договором позики 16 серпня 2012 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір
іпотеки, на підставі якого ОСОБА_4
передала в іпотеку ОСОБА_5 належний їй
на праві власності жилий будинок
АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій
розташований вказаний будинок. Позивач
зазначала, що вона є донькою ОСОБА_4,
постійно проживає разом з малолітньою
донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
будинку ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1. У
зв'язку з чим вважала, що права її
малолітньої доньки порушені
опорюваним договором іпотеки та,
керуючись ст. ст. 29, 71, 203, 215, 224, 405 ЦК
України, ст. ст. 7, 177 СК України та ст. 17, 18
Закону України «Про охорону
дитинства», ст. 17 Закону України «Про
іпотеку», просила визнати договір
іпотеки недійсним.

Рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 11 лютого 2014
року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Запорізької області від 10 квітня
2014 року рішення Якимівського районного
суду Запорізької області від 11 лютого
2014 року скасовано та ухвалено нове
рішення про задоволення позову.
Визнано недійсним договір іпотеки
жилого будинку АДРЕСА_1, укладений 16
серпня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та
посвідчений приватним нотаріусом
Мелітопольського міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_7 за реєстрованим № 1213.

Не погоджуючись з рішенням
апеляційного суду, ОСОБА_5 подала
касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03 вересня 2014
року касаційну скаргу ОСОБА_5
задоволено, рішення апеляційного суду
Запорізької області від 10 квітня 2014
року скасовано та залишено в силі
рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 11 лютого 2014
року.

22 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 вересня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме: ст. ст. 7, 177 СК України, ст. ст.
17, 18 Закону України «Про охорону
дитинства», ст. 17 Закону України «Про
іпотеку», заявник послалась та додала
копії ухвал Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 грудня 2011
року, від 28 грудня 2012 року, від 03 липня
2013 року та від 12 лютого 2014 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 грудня 2011 року
та від 03 липня 2013 року, на які
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, судом касаційної
інстанції скасовано судові рішення та
справи передано на новий судовий
розгляд.

Верховним Судом України в постанові
від 23 квітня 2014 року в справі № 6-30цс14,
роз'яснено, що справа має переглядатись
за всіма доводами заяв, посиланнями на
всі судові рішення щодо неоднакового
застосування норм матеріального права,
які додано до заяви про перегляд,
незалежно від того, висловлена правова
позиція щодо неправильності
застосування норми матеріального
права в судовому рішенні, ухваленому по
суті, чи в ухвалі про передачу справи
касаційним судом на новий розгляд.

Із змісту ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 грудня 2011 року та від 03
липня 2013 року вбачається, що при
постановленні вказаних ухвал суд
касаційної інстанції не висловлював
правову позицію щодо застосування норм
матеріального права, судові рішення
скасовано з підстав порушення норм
процесуального права.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011
року № 11 «Про практику застосування
статей 353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України», заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстав, передбаченої пунктом 1 частини
першої статті 355 ЦПК, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви
судових рішень, зокрема, копій ухвал
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 грудня 2012 року та від 12
лютого 2014 року, не вбачається
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, оскільки
вищевказані рішення суду касаційної
інстанції ухвалені у справах за різних
встановлених судами фактичних
обставин, тому у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: орган
опіки та піклування при Якимівській
селищній раді та орган опіки та
піклування при Кирилівській селищній
раді Якимівського району Запорізької
області, про визнання недійсним
договору іпотеки, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03 вересня 2014
року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

О.П. Касьян

суддів:

В.П. Гончар

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко

В.І. Мартинюк