Справа № 369/153/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14.11.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

Головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1,
третя особа: ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
про визнання договору поруки
недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року позивач ПАТ
«Альфа-Банк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості. Свої вимоги ПАТ
«Альфа-Банк» обґрунтовував тим, що
05.05.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк»
(правонаступником якого є ПАТ
«Альфа-Банк» та фізична особа
громадянин України ОСОБА_2, уклали
кредитний договір № 490067021.

Відповідно до умов вищевказаного
Договору, позивач зобов'язується
надати позичальникові кредит у сумі
11954,36 дол. США.

Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав, надавши позичальнику ОСОБА_2,
кредит у сумі 11954,36 дол. США, що
підтверджується випискою з особового
рахунку ОСОБА_2.

У порушення умов договору, позичальник
ОСОБА_2, свої зобов'язання належним
чином не виконав, в результаті чого
станом на 25.11.2014 року має прострочену
заборгованість за кредитом 11 217,63 дол.
США, що за курсом НБУ на дату розрахунку
складає - 89662,52 грн., за відсотками - 8569,16
дол. США, що за офіційним курсом НБУ на
дату розрахунку складає - 68 493,30 грн., що
підтверджується розрахунком
заборгованості.

На 25.11.2013 року розмір неустойки
становить - пеня - 196724,80 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає - 1572421,33 грн.

Проте, з огляду на принцип розумності
та справедливості ПАТ «Альфа-Банк» як
клієнто-орієнтовний Банк, користуючись
своїми процесуальними правами, дбаючи
про виконання позичальником своїх
зобов'язань зменшує суму нарахованої
неустойки до 11 %, тому розмір пені
становить - 172 966,35 грн., що відображено
в прохальній частині позовної заяви.

В забезпечення зобов'язань
позичальника, яким є ОСОБА_2, що
випливають з Основного договору,
відповідно до ст. 533 ЦК України, 05.05.2008
року позивач та фізична особа
громадянин України ОСОБА_1, уклали
договір поруки № 490067021-П.

Відповідно до умов договору поруки
відповідач як поручитель поручається
за виконання позичальником обов'язків,
що виникли на підставі Основного
договору або можуть виникнути на
підставі нього у майбутньому.

Тому ПАТ «Альфа-Банк» просив стягнути з
відповідача ОСОБА_1 заборгованість за
договором у розмірі 331 122,17 грн., та
витрати по сплаті судового збору у сумі
3311,22 грн.

Не погоджуючись з первісним позовом
ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов
до Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» про визнання договору
поруки недійсним.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим,
що він не підписував вказаний договір
поруки, а отже не здійснив вільного
волевиявлення та взяття на себе
зобов'язань за вказаним Договором
поруки.

Доказом того, що ОСОБА_1 не підписував
вказаний Договір поруки, може бути
висновок судової почеркознавчої
експертизи.

Тому позивач за зустрічним позовом
просив визнати недійсним договір
поруки № 490067021-п від 05.05.2008 р. між ЗАТ
«Альфа-Банк» і ОСОБА_1.

Представником ПАТ «Альфа-Банк» було
направлено до суду заяву про розгляд
справи у його відсутності, та
підтримання позовних вимог з первісним
позовом.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, про день час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином. Причин своєї неявки суду не
повідомив.

Суд, перевіривши матеріали справи, та
зібранні в ній докази, приодиь до
висновку, що позовні вимоги за
первісним позовом підлягають
задоволенню частково, у вимогах
зустрічного позову необхідно
відмовити виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк»
(правонаступником якого є ПАТ
«Альфа-Банк» та фізична особа
громадянин України ОСОБА_2, уклали
кредитний договір № 490067021. Дата
остаточного повернення кредиту 05.05.2014
року.

Відповідно до умов вищевказаного
Договору, позивач зобов'язується
надати позичальникові кредит у сумі
11954,36 дол. США.

Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав, надавши позичальнику ОСОБА_2,
кредит у сумі 11954,36 дол. США, що
підтверджується випискою з особового
рахунку ОСОБА_2.

Згідно п. 3 кредитного договору
позичальник зобов'язується в порядку
та на умовах, що визначені даним
договором повертати кредит,
виплачувати банку проценти за
користування кредитом, сплачувати
комісії зі дії банка, яка вчиняються на
корись позичальника з метою сприяння
останньому у виконанні ним своїх
зобов'язань за Договором, сплачувати
неустойки та інші передбачені
договором платежі та виконувати інші
обов'язки, що передбачені договором

У порушення умов договору, позичальник
ОСОБА_2, свої зобов'язання належним
чином не виконав, в результаті чого
станом на 25.11.2014 року має прострочену
заборгованість за кредитом 11 217,63 дол.
США, що за курсом НБУ на дату розрахунку
складає - 89662,52 грн., за відсотками - 8569,16
дол. США, що за офіційним курсом НБУ на
дату розрахунку складає - 68 493,30 грн., що
підтверджується розрахунком
заборгованості.

На 25.11.2013 року розмір неустойки
становить - пеня - 196724,80 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає - 1572421,33 грн., яку
позивач зменшив до 172 966,35 грн.

В забезпечення зобов'язань
позичальника, яким є ОСОБА_2, що
випливають з Основного договору,
відповідно до ст. 533 ЦК України, 05.05.2008
року позивач та фізична особа
громадянин України ОСОБА_1, уклали
договір поруки № 490067021-П.

Відповідно до умов договору поруки
відповідач як поручитель поручається
за виконання позичальником обов'язків,
що виникли на підставі Основного
договору або можуть виникнути на
підставі нього у майбутньому.

Згідно статті 3 договору поруки боржник
та поручитель відповідають перед
банком за порушення обов'язків,
перелічених у статті 2 цього договору,
як солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед банком у тому ж обсязі
що і боржник.

Стаття 553 ЦК України визначає що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором
боржника за виконання ним свого
обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у
разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку,
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Стаття 549 ЦК України визначає що,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 551 ЦК України
предметом неустойки може бути
грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі.

Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» положення
частини третьої статті 551 ЦК України
про зменшення розміру неустойки може
бути застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК, які мають іншу правову
природу. При цьому проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не
підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Суд, приходить до висновку що, третя
особа ОСОБА_2 не виконує передбачених
кредитним договором обов'язків по
поверненню кредиту шляхом внесення
щомісячних платежів, має прострочену
заборгованість, що у свою чергу порушує
права ПАТ «Альфа-Банк», які забезпечені
порукою відповідача ОСОБА_1, і які
підлягають до захисту, шляхом
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором,
яка складається з суми простроченої
заборгованості в розмірі 11 217,63 дол.
США, що за курсом НБУ на дату розрахунку
складає - 89662,52 грн., та суми
простроченої заборгованості за
процентами, в розмірі за відсотками -
8569,16 дол. США, що за офіційним курсом НБУ
на дату розрахунку складає - 68 493,30 грн.

Однак, суд не може погодитись з
позовними вимогами в частині стягнення
з відповідача пені за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом в
загальній сумі 172 966,35 грн., оскільки
дана сума значно перевищує саму
заборгованість по кредиту, тим самим
значно перевищує розмір збитків, і є
неспівмірною із розміром основного
боргу.

Отже, суд, знаходить за доцільне
зменшити розмір неустойки у вигляді
пені до суми заборгованості за
кредитом в розмірі 89 662,52 грн.

А тому, суд приходить до висновку що
позовні вимоги за первісним позовом
підлягають до часткового задоволення.

В той же час, суд відмовляє у вимогах за
зустрічним позовом, виходячи з
наступного.

Так, згідно ухвали суду від 17.07.2014 по
справі за клопотанням представника
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1
була призначена судово-почеркознавча
експертиза, на вирішення якої
поставлено питання, стосовного того чи
виконано підпис в оригіналі договору
поруки від 05.05.2008 року № 490067021-П
укладеного між ЗАТ «Альфа-Банк» та
ОСОБА_1, особисто ОСОБА_1 або іншою
особою. Витрати по оплаті експертизи
покладено на ОСОБА_1

Як вбачається з листа Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 22.08.2014 № 5867/5868/14-32, 23.05.2014
року на адресу ОСОБА_1 було направлено
лист про оплату з рахунком на суму 2195,00
грн. Відомості про оплату відсутні.
Тому на підставі неоплати вартості
експертизи протягом тридцяти днів,
керуючись п 1.9, 1.13 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, ухвала
суду залишена без виконання, матеріали
справи повертаються до суду.

Таким чином, з вище наведеного
вбачається, що судова експертиза не
була проведена у зв'язку з неоплатою
витрат по проведенню експертизи
позивачем за зустрічним позовом.

Відповідно до частин 1, 3-5 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою, та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Тобто, позивач за зустрічним позовом не
довів тих обставин на які він
посилався як на підставу позовних
вимог, не надав докази в обґрунтування
позовних вимог, що є його обов»язком
відповідно до засад змагальності
процесу за ст. 10 ЦПК України. Таким
чином, суд, оцінюючи докази в їх
сукупності, дійшов висновку про
необґрунтованість та недоведеність
вимог позивача за зустрічним позовом,
оскільки вони не відповідають вимогам
ст.57-59 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог,
дослідивши всебічно, повно,
безпосередньо та об'єктивно наявні у
справі докази, оцінив їх належність,
допустимість, достовірність,
достатність і взаємний зв'язок у
сукупності, з'ясувавши усі обставини
справи, на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень, з
урахуванням того, що відповідно до ст.1
ЦПК України завданням цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичної
особи, суд дійшов висновку про
необхідність задоволення первісного
позову частково та необхідності
відмови у задоволенні зустрічних
позовних вимог.

В силу ст. 88 ЦПК України судові
витрати, суд покладає на відповідача за
первісним позовом пропорційно до
задоволених позовних вимог за
первісним позовом.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 203, 215, 525, 526,
530, 549, 551, 553, 554, 572, 575, 589, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК
України, постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» та керуючись
ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1,
третя особа: ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк»
заборгованість по кредитному договору
в сумі 247 818,34 грн. (двісті сорок сім
тисяч вісімсот вісімнадцять гривень та
тридцять чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк»судовий збір в
розмірі 2 478,18 грн. (дві тисячі
чотириста сімдесят вісім гривень та
вісімнадцять копійок).

В решті позову відмовити.

В позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
про визнання договору поруки недійсним
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення .

Суддя
Т.В.
Дубас