Ухвала

іменем україни

18 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Заочним рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 28 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня
2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 900
тис. грн заборгованості за договором
позики, три проценти річних від
простроченої суми в розмірі 56 367 грн 12
коп., інфляційні втрати в сумі 66 600 грн,
всього 1 022 967 грн 12 коп. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Судом установлено, що відповідно до
боргової розписки від 01 серпня 2010 року
ОСОБА_3 позичив відповідачу ОСОБА_2
кошти в розмірі 900 тис грн, які
відповідач зобов'язався повернути не
пізніше 31 грудня 2010 року.

У подальшому право вимоги за вказаною
борговою розпискою перейшло до ОСОБА_4
відповідно до договору про
відступлення права вимоги від 25 травня
2012 року № 002, а від ОСОБА_4 - до ОСОБА_1
відповідно до договору про
відступлення права вимоги від 05 грудня
2012 року.

Відповідно до вимоги від 07 грудня 2012
року представник позивача зобов'язував
відповідача ОСОБА_2 сплатити позивачу
суму за договором позики у формі
боргової розписки в розмірі 900 тис грн
не пізніше трьох календарних днів з
моменту отримання даного листа-вимоги,
проте у вказаний строк зазначена сума
позивачу сплачена не була.

Аналізуючи наведене, суд повно та
всебічно з'ясувавши обставини справи,
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, оскільки
відповідачем не надано суду будь-яких
письмових доказів про повернення
грошових коштів відповідно до розписки
про їх отримання.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що зазначені судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права;
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 28 серпня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Є.П. Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель