У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулько
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на заочне рішення
Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 11 листопада
2013 року та рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 3
березня 2014 року та за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 3
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із указаним позовом,
у якому просило стягнути з ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
станом на 3 вересня 2013 року у розмірі 23
654 грн 85 коп., з яких: 3 тис. грн -
заборгованість за кредитом; 11 702
грн 24 коп. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 7 350 грн -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 500 грн - штраф
(фіксована частина), 1 102 грн 61 коп. -
штраф (процентна складова).

В обґрунтування позову зазначало, що 18
грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір,
згідно якого остання отримала кредит у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку у розмірі 3
тис. грн зі сплатою 24 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. ОСОБА_3
належним чином не виконувала
зобов'язання за вказаним кредитним
договором, тому позивач звернувся до
суду.

Заочним рішенням Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 11 листопада 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 23 654 грн 85 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 3 березня
2014 року заочне рішення місцевого
суду скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 22 052 грн 24 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
місцевого суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції керуючись
положеннями ст. ст. 526, 527, 625, 1048 ЦК
України, виходив із того, що відповідач
умови кредитного договору належним
чином не виконав, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість, яка
підлягає стягненню з нього у
встановленому законом порядку.

Скасовуючи рішення районного суду та
ухвалюючи нове рішення, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що сума штрафу не підлягає стягненню з
відповідача, оскільки умовами договору
не передбачений, а правила
користування платіжною карткою не є
складовою частиною кредитного
договору.

Проте погодитися із такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами установлено, що 18 грудня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір кредиту, за умовами
якого кредитор надав позичальнику
грошові кошти у розмірі 3 тис. грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 24 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом і з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії кредитної
картки.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором у ОСОБА_3 виникла
заборгованість за кредитним договором,
яка станом на 3 вересня 2013 року складає 3
000 грн - заборгованість за кредитом, 11 702
грн 24 коп - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 7 350 грн -
заборгованість по комісії та штрафи у
розмірі 500 грн та 1 102 грн 61 коп.

Згідно із п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг, які разом із
Правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_3 складають між
банком і відповідачем договір,
останній діє протягом 12
місяців з моменту його підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий самий
термін.

Крім того, відповідно до пункту 6.4 Умов
і правил надання банківських послуг у
разі незгоди зі змінами правил чи
тарифів клієнт зобов'язаний пред'явити
банку письмову заяву про розірвання
цього договору та погасити
заборгованість, яка утворилась перед
банком, у тому числі й заборгованість,
яка утворилась упродовж 30 днів з
моменту повернення карт, виданих
держателю і його довіреним особам.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Поза увагою судів залишилося те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4
Правил користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Судами не з'ясовано строк дії картки та
коли закінчилася її дія, чи сплив строк
позовної давності відповідно до ст. 256
ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261
ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням цих обставин і факту
пред'явлення позову у жовтні 2013 року.

Відповідний висновок викладено у
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-144цс14,
який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,
є обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України.

Таким чином, висновок суду першої та
апеляційної інстанції, що строк дії
платіжною карткою лонгується не
відповідає постанові Верховного Суду
України від 19 березня 2014 року у справі
№ 6-144цс14.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 11 листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 3 березня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О.
Лесько

В.А.
Черненко