Справа № 645/130/14-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

іменем
України

12 листопада 2014 р.

м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого судді Федорової О.В.,

при секретарі судового засідання
Ляховій І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

про стягнення суми боргу,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до
Фрунзенського районного суду м.
Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3 про стягнення боргу
у розмірі 64743,30 грн. та 161,86 грн. 3% річних
за договором позики, укладеним між
сторонами 14.11.2006 року. Позовні вимоги
мотивовані тим, що відповідач отримали
в борг грошові кошти, на підтвердження
чого надала письмову розписку, яка була
складена в присутності свідків, якою
зобов'язалась повернути грошові кошти
по першій вимозі. Проте відповідач,
ігнорує вимоги позивача про повернення
суми позики, у зв'язку з чим позивач
була вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі
довіреності, підтримала заявлені
позовні вимоги в повному обсязі та
просила суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов визнала в повному обсязі та
пояснила, що в 2006 року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з третьою особою
ОСОБА_3, в період шлюбу вони придбали
квартиру. Грошові кошти в сумі 8100,00
доларів США для придбання вказаної
квартири відповідач взяла у позивача в
борг, про що склала відповідну
розписку, іншу частину суми для
придбання квартири ОСОБА_3 отримав в
кредит в банку, ОСОБА_2 виступила
поручителем за кредитним
зобов'язанням. Відповідач наголосила,
що ОСОБА_3 надав свою усну згоду на
отримання позики.

Третя особа ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_5, яка діє на підставі
довіреності, в судовому засіданні
заперечували проти позову в повному
обсязі та просили суд відмовити в його
задоволенні. Крім того, в обґрунтування
заперечення третя особа вказав, що він
з та ОСОБА_2 перебував в
зареєстрованому шлюбі в період з 12.07.2003
року по 15.11.2011 року, який був розірваний
на підставі рішення суду. Від шлюбу
мають дитину. ОСОБА_3 вказав, оскільки
відповідач начебто отримала грошові
кошти в борг від позивача в період,
коли перебувала в шлюбі, то повинна
була отримати згоду свого чоловіка на
укладення цього договору. Як
вбачається з позову борг не повернуто,
а отже при поділі майна подружжя
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї, а отже на
думку ОСОБА_3 він є не третьою особою, а
відповідачем. ОСОБА_3 вважає, що
розписка є фіктивною, він не був
присутній при передачі грошових коштів
та складанні розписки, згоди на
запозичення коштів не надавав, про
наявність розписки йому стало відомо
лише в суді. Крім того, третя особа
вказує, що позивач є рідною бабусею
відповідача, знаходиться на пенсії, а
отже вона не могла надати таку велику
суму в борг.

З’ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, відповідача та
третьої особи, суд встановив наступне.

14.11.2006 року відповідач - ОСОБА_2 отримала
позику від позивача - ОСОБА_1 в сумі 8100,00
доларів США для придбання квартири
АДРЕСА_1 та зобов'язалась повернути
суму позики за першою вимогою, про що
склала розписку, оригінал якої
знаходиться в матеріалах справи.

Позивач вказує, що неодноразово
зверталась з усною вимогою до
відповідача про повернення коштів,
проте відповідач кошти не повертала.

23.11.2013 року позивач направила
рекомендованою поштою на адресу
відповідача, письмову вимогу про
повернення коштів, в якій просила
відповідача повернути суму позики, у
зв'язку з тим, що чоловік позивача, який
є дідусем відповідачки, хворіє та
потребує лікування. /а.с. -8/.

В матеріалах справи на підтвердження
вищевказаних обставин міститься
медична документація на підтвердження
хвороби чоловіка позивача - ОСОБА_6.

Письмова вимога була отримана
відповідачем, що підтверджується
поштовим повідомлення про вручення
поштового відправлення, копія якого
міститься в матеріалах справи /а.с. -9-10/.

Проте відповідач добровільно своїх
договірних зобов’язань не виконала та
позику не повернула.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах,
встановлених ст. 11 цього Кодексу,
зокрема договорів та інших правочинів
(ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Матеріали справи не містять доказів
повернення позивачеві суми боргу
відповідачем.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та у встановлений у
зобов'язанні строк.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Наявність у відповідача перед
позивачем невиконаного грошового
зобов'язання на підставі письмової
розписки від 14.11.2006 року
підтверджується матеріалами справи та
оригіналом розписки, дослідженими в
судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст. 524, 533 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті. Грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Відповідно до офіційного курсу гривні
до долару США встановленого НБУ станом
на 08.01.2014 року (100 доларів США - 799,30000
грн.), тобто на день подання позовної
заяви, сума заборгованості відповідача
за договором позики перед ОСОБА_1
складає 64743,00 грн. (шістдесят чотири
тисячі сімсот сорок три) грн.

Оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України
зобов’язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином, а у
відповідності до ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
зобов’язання, за вимогою кредитора
повинен сплатити суму боргу з
урахуванням 3% річних з простроченої
суми боргу, суд вважає, що позивач має
право на стягнення з відповідача суми 3
% річних, яка складає161,86 грн..

За таких обставин, вимоги позивача про
стягнення за відповідача 161,86 грн. 3 %
річних є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Стосовно заперечення третьої особи
ОСОБА_3 відносно того, що відповідач та
третя особа на час отримання
відповідачем суми позики перебували в
зареєстрованому шлюбі та відповідач
повинна була отримати згоду свого
чоловіка для отримання позики
відповідно до положень ст. 65 СК України,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне..

Згідно зі ст. 65 СК України при укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Разом з тим слід зазначити, що спірний
договір позики, не є правочином щодо
розпорядження майном, належним
позичальнику, тому посилання третьої
особи на порушення норм ст. 65 СК України
є необґрунтованим. До даних
правовідносин ст. 65 СК України не може
бути застосована, відсутність згоди
чоловіка не може вплинути на дійсність
договору позики, який був укладений між
позивачем та відповідачем.

Укладання договору позики не потребує
згоди чоловіка або дружини на його
укладання.

Такий висновок суду узгоджується з
правовою позицією, висловленою в п. 25
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до якого при оспорюванні
кредитного договору чи договору
поруки, застави/іпотеки іншим із
подружжя суди мають виходити з такого.

Положення статті 65 Сімейного кодексу
України щодо порядку розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, регулюють
відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання кредиту, оскільки кредитний
договір є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів.

Таким чином, договір позики не створює
обов'язків для будь-яких інших осіб,
крім сторін за договором, та укладений
між ними правочин вчинено з
додержанням вимог закону.

Стосовно твердження третьої особи
ОСОБА_3В, що розписка за якою позивач
стягує з відповідача суму позики є
сфальсифікованою, суд зазначає
наступне.

За заявою представника третьої особи
ОСОБА_5, яка діє на підставі
довіреності, по справі була призначена
судова технічна експертиза документів,
для встановлення того, що рукописний
текст виготовлений у той час, яким
датований документ, проведення якої
було доручено експертам Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

15.10.2014 року на адресу суду надійшло
клопотання експертів про надання
додаткових матеріалів необхідних для
проведення судово-технічної
експертизи документів, а саме:
порівняльні зразки документів -
оригінали датованих документів, в яких
у період, починаючи з листопада 2006 року
і завершуючи датою, яка визначається,
виходячи із обставин конкретної
справи, рукописно виконано записи
синьо-фіолетовою пастою кулькової
ручки, як і у записах та підписах
досліджувальної розписки від 14.11.2006
року, у кількості не менше 5 зразків з
різними датами складання за кожен рік
досліджувального періоду.

Ухвалою Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 14.10.2014 року відновлено
провадження у справі та запропоновано
сторонам надати витребувані експертом
документи, необхідні для проведення
експертизи.

В судовому засіданні позивач надала до
суду заяву, відповідно до якої вона не
може надати порівняльні зразки для
проведення експертизи, у зв'язку з їх
відсутністю.

Відповідач в судовому засіданні
надала заяву, в якій вказала що в
період, за який експерти просять надати
порівняльні зразки, вона перебувала в
декретній відпустці по догляду за
дитиною та не складала і не підписувала
документів, у зв'язку з чим не має
можливості їх надати.

В судовому засіданні третя особа
ОСОБА_3 пояснив, що дійсно, у вказаний
період часу відповідач знаходилась у
декретній відпустці та вказав, що у
зв'язку з тим, що позивачем та
відповідачем не надано порівняльних
зразків почерку відповідача,
проведення заявленої експертизи є
недоцільним.

За таких обставин позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір в сумі 647,43 грн. з
кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 204, 509, 524, 526, 530, 533, 1046, 1049 ЦК України,
ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3 про стягнення суми боргу -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер, НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 64743,30
гривень боргу, 161,86 грн. 3% річних. та
витрати по сплаті судового збору в сумі
647,43 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, через Фрунзенський
районний суд м. Харкова. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Федорова О.В.