Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна
О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: автогаражний кооператив
«Ветеран», ОСОБА_5, Львівська міська
рада, Шевченківська районна
адміністрація Львівської міської ради,
ОСОБА_6, про усунення перешкод у
користуванні гаражем та дорогою

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 24 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 24 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що він є членом
автогаражного кооперативу «Ветеран»
(далі - АГК «Ветеран») та власником
гаража НОМЕР_1 у цьому кооперативі по
вул. Орлика, 5-а у м. Львові.
Гаражний бокс відповідача НОМЕР_2
зведений на другому поверсі гаражів
кооперативу та частково охоплює
територію над його гаражем, що
перешкоджає добудову другого ярусу
гаража НОМЕР_1. Як наслідок,
незавершений будівництвом нижній
поверх його гаража затоплюється
дощовою й талою водою та перебуває в
аварійному стані. Крім того, гараж
НОМЕР_2 розташований на виїзді із
гаражів та створює перешкоди у
користуванні власністю членами
кооперативу.

Посилаючись на указані обставини,
ОСОБА_3 просив суд зобов'язати
відповідача усунути перешкоди у
користуванні власністю шляхом
переносу гаража НОМЕР_2 із його
території.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 24 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 24 квітня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Такі вимоги судами не дотримано.

Встановлено, що ОСОБА_3 є членом АГК
«Ветеран» та власником гаража НОМЕР_1 у
цьому кооперативі по вул. Орлика, 5-а у м.
Львові, що підтверджується довідкою
АГК «Ветеран» № 67 від 10 червня 1996 року
та копією реєстраційного посвідчення
БТІ від 9 серпня 1996 року (а. с. 4).

ОСОБА_4 є власником гаража НОМЕР_2 по
вул. Орлика, 5-а у м. Львові на підставі
договору купівлі-продажу від 10 жовтня
2003 року (а. с. 67, 68).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції, із
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що із
наданих сторонами доказів вбачається,
що гараж відповідача не знаходиться на
території АГК «Ветеран», що
встановлено й рішенням
Шевченківського районного суду
м. Львова від 25 листопада 2009 року та
згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України та не
потребує додаткового доказування. Крім
того, позивачем не надано доказів
виділення йому земельної ділянки у
власність чи користування та отримання
дозволу на проведення робіт щодо
будівництва другого поверху належного
йому гаража.

Із такими висновками погодитися не
можна.

На підставі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

При цьому власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі (ч. ч.
4, 5 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 листопада
2009 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 6 травня 2010 року (а. с. 13-15),
відмовлено у задоволенні позову АГК
«Ветеран» до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні гаражами та
дорогою. ОСОБА_3 не був
учасником указаного процесу та
наведеним рішенням не встановлювалися
обставини щодо нього, а тому підлягають
доказуванню у загальному порядку.
Висновки судів щодо преюдиціальності
встановлених у рішенні
Шевченківського районного суду м.
Львова від 25 листопада 2009 року фактів є
необґрунтованими.

Виходячи з принципу процесуальної
рівності сторін та враховуючи
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається,
суд повинен всебічно і повно з'ясувати
усі обставини, що складають предмет
доказування, дослідити кожен доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК
України), окремо та всі докази у їх
сукупності у порядку, передбаченому ст.
ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що
відображається у судовому рішенні.
Відхилення того чи іншого доказу,
перевагу одного доказу над іншим має
бути мотивованим. Такими доводами може
бути посилання на неналежність,
недопустимість, недостовірність
окремого доказу, а також недостатність
та суперечливість доказів у їх
сукупності.

У порушення наведених вимог
процесуального закону оскаржувані
судові рішення не містять результатів
оцінки використаних позивачем засобів
доказування, якими він доводив
обґрунтованість заявлених вимог.

Дійшовши висновку про те, що гаражний
бокс відповідача знаходиться за
межами земельної ділянки, що перебуває
у користуванні АГК «Ветеран», та
розташований на земельній ділянці
площею 0, 0017 га, переданій в оренду
ОСОБА_4 для обслуговування
указаного гаража, суди не звернули
уваги на те, що ОСОБА_7 (попередній
власник спірного гаража) отримала
гаражний бокс НОМЕР_2 площею 14,
7 кв. м в АГК «Ветеран» на підставі
розпорядження Шевченківської районної
адміністрації № 1390 від 24 листопада 2000
року як член цього кооперативу (а. с.
69-72).

У правовстановлюючих документах
ОСОБА_4 на гараж - договорі
купівлі-продажу від 10 жовтня 2003 року,
витязі про реєстрацію права власності
на нерухоме майно - міститься посилання
на розташування гаражного боксу НОМЕР_2
в АГК «Ветеран» (а. с. 66-68).

Згідно копії поверхового плану,
наявного в інвентаризаційній справі на
гараж НОМЕР_2 (а. с. 72), станом на 24 травня
2000 року спірний гараж знаходився на
першому поверсі будинку «Б» по вул.
Орлика, 5-а.

Судами не досліджено обставин про те,
чи відповідає місце розташування
спірного гаражного боксу на момент
його придбання відповідачем його
місцезнаходженню на час звернення
позивача до суду, чи не є гараж
відповідача новозбудованим, у зв'язку з
чим не встановлено, чи є незавершеність
будівництва гаража НОМЕР_1 та його
руйнування наслідком дій ОСОБА_4 щодо
експлуатації гаражного боксу НОМЕР_2.

Якщо для з'ясування обставин, що мають
значення для справи, потребуються
спеціальні знання у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 143 ЦПК
України).

Право заявити клопотання про її
призначення роз'яснюється учасникам
цивільного процесу відповідно до
положень ст. 10 ЦПК України.

Державним актом на право постійного
користування землею серії І-ЛВ
№ 003307 від 17 грудня 1994 року (а. с. 229-230),
виданим на підставі рішення Львівської
міської ради народних депутатів № 651
від 24 травня 1994 року, підтверджується
право автогаражного кооперативу на
користування земельною ділянкою
площею 0, 24 га по вул. Орлика для
будівництва гаражних боксів.

У листі Головного управління
архітектури і містобудування № 36 від
12 вересня 1998 року (а. с. 147)
зазначено про доцільність розширення
автогражного кооперативу шляхом
будівництва другого ярусу гаражів над
гаражними боксами, збудованими на
території, наданій згідно рішення
Львівської міської ради народних
депутатів № 651 від 24 травня 1994 року.

З посиланням на указаний лист
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 29 червня 2010
року відмовлено Львівській міській
раді у позові до АГК «Ветеран» про
зобов'язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку площею 0, 14 га
та привести у привести її у попередній
стан (а. с. 41, 42).

З огляду на наведене не досліджено
обставини надання Львівською міською
радою ОСОБА_4 земельної ділянки площею
0, 0017 га по вул. Пилипа Орлика, 5-а у м.
Львові в оренду для обслуговування
гаража НОМЕР_2 площею 14, 7 кв. м за
договором від 2 вересня 2013 року (а. с.
168-173) на підставі ухвали Львівської
міської ради № 2633 від 18 липня 2013 року (а.
с. 95-97).

Внаслідок допущених судами порушень
процесуального права не встановлені
обставини, щодо яких виник спір, тому
ухвалені у справі рішення підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ст.
338 ЦПК України, із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 24 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 24 квітня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук