Ухвала

іменем україни

12 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 17 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 28 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП
Факторинг Україна») звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в
обґрунтування якого зазначило, що 04
грудня 2007 року між закритим
акціонерним товариством «ОТП Банк»
(далі - ЗАТ «ОТП Банк»),
правонаступником якого є приватне
акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі
- ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_3 укладено
договір № МГ-203/138/2007, згідно з умовами
якого остання отримала кредит у
розмірі 70 000 швейцарських франків
строком до 04 грудня 2017 року. З метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором у той же день між
банком та ОСОБА_4 укладено договір
поруки SR-203/138/2007. 24 лютого 2012 року
між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» укладено договір
купівлі-продажу кредитного портфелю №
б/н, до якого увійшов і вказаний вище
кредитний договір. Відповідачі взяті
на себе зобов'язання не виконують, у
зв'язку з чим станом на 14 жовтня 2013 року
виникла заборгованість у розмірі 3 211
849,02 грн, яка складається із:
заборгованості за тілом кредиту - 64 794,38
швейцарських франків, що еквівалентно
570 514,51 грн; заборгованості за
процентами - 16 443,57 швейцарських
франків, що еквівалентно 144 785,63 грн;
пені - 2 496 548,88 грн. Посилаючись на
викладене та враховуючи уточнення,
позивач просив стягнути на свою
користь з відповідачів солідарно
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 3 115 929,02 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від
17 березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 28 травня 2014 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» порушує питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і просить
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 04 грудня 2007 року
між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником
якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3
укладено договір № ML-203/138/2007,
відповідно до умов якого остання
отримала кредит у розмірі 70 000
швейцарських франків строком до 04
грудня 2017 року. Згідно з
договором встановлено плаваючу
процентну ставку, яка складається з
фіксованого процента в розмірі 3,99 %
річних + FIDR (процентної ставки по
строкових депозитах фізичних осіб у
валюті, тотожній валюті кредиту, що
розміщені в банку на строк 366 днів, з
виплатою процентів після закінчення
строку дії депозитного договору).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 04
грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_4 укладено договір поруки №
SR-203/138/2007.

24 лютого 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено
договір купівлі-продажу кредитного
портфелю № б/н, до якого увійшов також
кредитний договір, укладений між ПАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_3 Згідно з умовами
цього договору ПАТ «ОТП Банк»
відповідно до ст. ст. 512-514 ЦК України
відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» прийняло право вимоги за
кредитним договором.

Станом на 14 жовтня 2013 року
заборгованість за кредитом становила
3 211 849,02 грн та складалася із:
заборгованості за тілом кредиту -
64 794,38 швейцарських франків, що
еквівалентно 570 514,51 грн; заборгованості
за процентами - 16 443,57 швейцарських
франків, що еквівалентно 144 785,63 грн;
пені - 2 496 548,88 грн

Згідно з наданими позивачем
уточненнями станом на 14 лютого
2014 року, заборгованість за кредитом
становить 3 115 929,02 грн, з яких:
заборгованість за тілом кредиту - 64 794,38
швейцарських франків, що за офіційним
курсом НБУ станом на 07 лютого 2014 року
еквівалентно 622 895,65 грн,
заборгованість за процентами - 4 909,45
швейцарських франків, що еквівалентно
47 196,60 грн та пеня - 2 445 836,77 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
наданий позивачем розрахунок
кредитної заборгованості не співпадає
з графіком платежів, яким визначено
ставки та суми платежів з погашення
основної суми кредиту та процентів за
користування ним.

З висновками суду першої інстанції в
цій частині погодився й суд
апеляційної інстанції. Крім того,
апеляційний суд зазначив, що позивачем
не дотримано порядок повідомлення
боржника про заміну кредитора у
кредитних правовідносинах.

Повністю погодитися з такими
висновками судів не можна з огляду на
таке.

За змістом ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином і у встановлений строк
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 553, 554 ЦК України встановлено,
що поручитель відповідає перед
кредитором за виконання боржником його
обов'язку, а у випадку такого обов'язку
боржник та поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Звертаючись до суду з указаним позовом,
позивач указував на те, що згідно з
умовами договору купівлі-продажу
кредитного портфелю від 24
лютого 2012 року ПАТ «ОТП Банк»
відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» прийняло право вимоги за
кредитним договором від 04 грудня 2007
року № ML-203/138/2007, укладеним між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_3, а також за договором
поруки від 04 грудня 2007 року №
SR-203/138/2007, який був укладений між ЗАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_4 (а. с. 17-25).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги), а згідно зі
ст. 514 вказаного Кодексу до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав.

Таким чином, до позивача перейшли всі
права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги
до відповідачів за кредитними
договорами та договором поруки.

Разом з тим за положеннями ст. ст. 516, 517
ЦК України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням. Боржник має право
не виконувати свого обов'язку новому
кредиторові до надання боржникові
доказів переходу до нового кредитора
прав у зобов'язанні.

Таким чином, наслідками неповідомлення
боржника є відповідальність нового
кредитора за ризик настання
несприятливих для нього наслідків і
визнання виконання боржником
зобов'язання первинному кредитору
належним.

При цьому неповідомлення боржника про
заміну кредитора не тягне за собою
відмову у позові новому кредитору, а
може впливати на визначення розміру
боргу перед новим кредитором у випадку
проведення виконання попередньому або
ж свідчити про прострочення кредитора
(ст. ст. 516, 613 ЦК України). Тобто
факт неповідомлення боржника про
уступку права вимоги новому кредитору
за умови невиконання боржником
грошового зобов'язання у повному
обсязі не є підставою для звільнення
боржника від виконання зобов'язань
взагалі.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі» у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

У п. п. 8, 11 зазначеної постанови
роз'яснено, що ухвалене у справі
рішення має бути гранично повним,
ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК
України.

При цьому розмір заборгованості та
штрафних санкцій, їх співмірність є
фактичними обставинами справи,
встановлення яких судом відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою
умовою при розгляді справи та
ухваленні судового рішення у справі
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

На підтвердження вимоги про стягнення
заборгованості позивач надав
розрахунки від 11 червня 2013 року, від 14
жовтня 2013 року та від 07
лютого 2014 року за кредитним договором
від 04 грудня 2007 року №
ML-203/138/2007, де було зазначено детальний
розрахунок за тілом кредиту,
процентами та пенею, а також
відображено суми, сплачені
позичальником на погашення кредиту (а.
с. 11, 37, 81).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на
зазначені вище положення закону уваги
не звернув, у порушення ст. ст. 10, 60, 212-214
ЦПК України не сприяв всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи,
зокрема, не з'ясував, чи виконували
відповідачі зобов'язання за кредитним
договором перед первісним кредитором
та в разі їх виконання в якому розмірі;
належним чином не дослідив та не
перевірив доводи позивача щодо
порушення відповідачами умов
договорів, внаслідок чого виникла
заборгованість та не надав належної
оцінки наданим позивачем доказам, що
підтверджують наявність
заборгованості, та передчасно відмовив
у позові з підстав, що позивачем не
підтверджено розрахунок
заборгованості.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд на
зазначене уваги не звернув, у порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводи апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, та дійшов передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення судом процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» задовольнити
частково.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 17
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 28
травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:

В.М.
Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик