ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/5067/14-ц
Провадження № 2/210/2000/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"15" грудня 2014 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу

в складі головуючого судді
Літвіненко Н.А.

при секретарі
Недолуга Л.В.

з участ. предст. відповідача
Ременюк Ю.В.

з участю предст. 3-ї особи
Подолінного Р.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16 до ПАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг», третя особа ПАТ КБ
„ПриватБанк" про визнання права в
ибору місця отримання заробітної
плати, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, звернулись до суду з позовом
до відповідача ПАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг», третя особа ПАТ КБ
„ПриватБанк" про визнання права вибору
місця отримання заробітної плати,
посилаючись на те, що вони працюють на
підприємстві відповідача - ПАТ
"АрселорМіттал Кривий Ріг" та
отримували заробітну плату в
безготівковій формі через установи
банів "ПАТ Райффайзен банк Аваль", ПАТ
"УкрСиббанк", ПАТ Дочірній банк
Сбербанку Росії. Починаючи з квітня 2014
року вони звертались до посадових осіб
відповідача із заявами про бажання
отримувати заробітну плату в
безготівковій формі через установу
банку ПАТ КБ „ПриватБанк", але заяви не
приймались до розгляду. В червні 2014
року вони звернулись до посадових осіб
відповідача шляхом надсилання
оригіналів заяв про перерахування
зарплат на рахунки, відкриті в ПАТ КБ
„ПриватБанк"Однак, відповідач жодним
чином не відреагував на таке їх
звернення. Вважають, що такі дії
відповідача порушують їх право щодо
вибору місця отримання заробітної
плати у зв'язку з чим просили суд
визнати за ними право місця отримання
заробітної плати за особистими
письмовими заявами, на рахунки ПАТ КБ
„ПриватБанк"та зобов'язати
відповідача усі виплати їх заробітних
плат проводити на отримані ними в ПАТ
КБ „ПриватБанк"платіжні картки.

Позивачі в судове засідання не
з'явились, надали суду заяву про
розгляд справи у їх відсутності,
позовні вимоги підтримують в повному
обсязі.

Представник відповідача в
судовому засідання проти позову
заперечує, суду пояснила, що права
позивачів відповідач жодним чином не
порушував, а після отримання поштою
заяв позивачів про перерахування
зарплати на рахунки відкриті в ПАТ КБ
„ПриватБанк", відповідач почав
перераховувати зарплату на рахунки,
зазначені в заявах позивачів, тому
вважає відсутній предмет позову,
відсутнє порушене право позивачів,отже
позов не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив його задовольнити, т.я. позивачі
мають право отримувати зарплату ПАТ КБ
„ПриватБанк"

Суд, взявши до уваги заяву
позивачів, вислухавши пояснення
представника відповідача,
представника третьої особи, дослідивши
матеріали справи, вважає необхідним
позов задовольнити частково з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що позивачі отримали в ПАТ КБ
„ПриватБанк" особисті платіжні картки
для отримання заробітної плати, у
зв'язку з чим останні звернулися до
Генерального директора ПАТ
"АрселорМіттал Кривий Ріг" із заявами
про перерахування належної їм
заробітної плати на поточний рахунок в
ПАТ КБ „ПриватБанк" № НОМЕР_1, МФО 305750,
. Зазначені заяви
позивачів отримано відповідачем 02
липня 2014 року.

Під час розгляду судом
встановлено та не спростовано
сторонами у справі, не заперечене
третьою особою, що позивачі у справі на
момент розгляду справи отримують
заробітну плату на платіжні картки ПАТ
КБ „ПриватБанк". Слід зазначити, що
виплата заробітної плати на платіжні
картки позивачів почалась після
надіслання даної позовної заяви, що
свідчить про те, що даний спор не було
урегульовано в позасудовому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону
України "Про оплату праці" за особистою
письмовою згодою працівника виплата
заробітної плати може здійснюватися
через установи банків, поштовими
переказами на вказаний ними рахунок
(адресу) з обов'язковою оплатою цих
послуг за рахунок роботодавця.

Звертаючись до суду із позовом,
позивачі посилаються на те, що
відповідач незаконно відмовив їм
перерахувати заробітну плату за їхніми
особистими письмовими заявами на
рахунки, відкриті в ПАТ КБ „ПриватБанк"

З огляду на те, що відповідач на
момент розгляду справи, виконує
перерахування заробітної плати
належної позивачам на банківські
картки, відкриті останніми для
отримання заробітної плати в ПАТ КБ
„ПриватБанк", суд вважає, що в даній
частині позовні вимоги не підлягають
задоволенню, з підстав відсутності
спору, на час розгляду справи, з даного
приводу.

Щодо, позовних вимог про визнання
за позивачами права вибору місця
отримання заробітної плати за
особистими письмовими заявами на
рахунки відкриті в ПАТ КБ „ПриватБанк",
то слід зазначити, що Законодавець в ч. 1
ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу, а в ч. 2
цієї статті визначив способи
здійснення захисту цивільних справ та
інтересів судом.

Відповідно до статей 12, 13 ЦК
України особа здійснює свої права
вільно на власний розсуд у межах,
наданих їй актами цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його невизнання або
порушення. Таким чином, у розумінні
закону, суб'єктивне право на захист - це
юридично закріплена можливість особи
використати заходи правоохоронного
характеру для поновлення порушеного
права і припинення дій, які порушують
це право.

Невизнання цивільного права полягає в
пасивному запереченні наявності у
особи суб'єктивного цивільного права,
зокрема, на право користування майном,
на спадкування, яке безпосередньо не
спричиняє шкоду суб'єктивному праву,
але створює невпевненість у правовому
статусі носія суб'єктивного права.
Водночас тут відсутнє звернення інших
осіб до юрисдикційних органів про
відсутність у особи цивільного права.

Процесуально-правовий аспект захисту
права полягає в тому, що згідно зі ст. 15
ЦПК України загальні суди розглядають
в порядку цивільного судочинства
справи щодо захисту невизнаних або
порушених прав, що виникають із
трудових відносин. Статтею 3 ЦПК
України передбачено, що кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх невизнаних або
порушених прав.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено
способи захисту цивільних прав судом.
До них належить, зокрема, і визнання
права. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16
ЦК України суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Особа, законний інтерес або право якої
порушено, може скористатися способом
захисту, який прямо передбачений
нормою матеріального права або може
скористатися можливістю вибору між
декількома способами захисту, якщо це
не заборонено законом. Якщо ж
спеціальні норми не встановлюють
конкретних заходів, то особа має право
обрати спосіб із числа передбачених ст.
16 ЦК з урахуванням специфіки
порушеного права й характеру
правопорушення.

Позов про визнання права подається у
випадках, коли належне певній особі
право не визнається, оспорюється іншою
особою. Тобто, метою подання цього
позову є усунення невизначеності у
взаємовідносинах суб'єктів, створення
необхідних умов для реалізації права й
запобігання дій зі сторони третіх осіб,
які перешкоджають його здійсненню.

Про невизначеність у взаємовідносинах
суб'єктів правовідносин, в даному
випадку, має свідчити не своєчасне
виконання вимог Позивачів, які було
викладено в особистих письмових заявах
про перераховування заробітної плати
на рахунки останніх.

В премабулі до Закону України "Про
звернення громадян" зазначено, що цей
Закон регулює питання практичної
реалізації громадянами України
наданого їм Конституцією України (
254к/96-ВР ) права вносити в органи
державної влади, об'єднання громадян
відповідно до їх статуту пропозиції
про поліпшення їх діяльності,
викривати недоліки в роботі,
оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів.
Закон забезпечує громадянам
України можливості для участі в
управлінні державними і громадськими
справами, для впливу на поліпшення
роботи органів державної влади і
місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, для
відстоювання своїх прав і законних
інтересів та відновлення їх у разі
порушення. Статтею 1 даного Закону
передбачено право громадян України
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової
інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями,
скаргами та пропозиціями, що
стосуються їх статутної діяльності,
заявою або клопотанням щодо
реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Статтею 20 даного Закону визначено
термін для розгляду звернення громадян
- 30 днів. В свою чергу, статтею 19
зазначеного Закону передбачено
обов'язок органу до якого звернувся
громадянин України, письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення.

Вищезазначене свідчить, що в разі
отримання звернення громадян та
відсутності письмової відповіді чи
дій, які свідчили би про приняття заяви
громадянина в 30 -денний термін, такі
дії органу (відповідача) можуть
вважатися, як такі, що порушуть даний
Закон. Наслідком таких дій відповідача,
до якого було звернення, є
невизначенніть, яка являє собою
підставу для визнання права в судовому
порядку на підставі частини 2 ст. 16 ЦК
України.

Враховуючи вище викладене, суд
вважає, що позов в частині про визнання
за позивачами права вибору місця
отримання заробітної плати за
особистими письмовими заявами на
рахунки відкриті в ПАТ КБ „ПриватБанк",
підлягає задоволенню.

Оскільки сторону позивача
звільнено від сплати судового збору,
відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові
витрати підлягають компенсації за
рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись
ст.. 2, 97, 221 КЗпП України, 15,16,1066 ЦК
України, ст. 22,24,25 ЗУ „Про оплату праці",
ст.ст.10,11,60,86,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16 право вибору місця отримання
заробітної плати за особистими
письмовими заявами на рахунки,
відкриті в ПАТ КБ „ПриватБанк".

В іншій частині позовних вимог
позивачам відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в
10- денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя:
Н. А. Літвіненко