Ухвала

іменем україни

12 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Харківської
обласної дирекції публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_5, про
визнання договору припиненим, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 28 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Харківської
обласної дирекції публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль»). В обґрунтування вимог
зазначив, що 25 грудня 2006 року між
відкритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»),
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5
укладено кредитний договір
№ 014/1800/74/82160, відповідно до
умов якого останній отримав кредит у
розмірі 91 040 доларів США строком до 25
грудня 2026 року зі сплатою 15,25 % річних
за користування кредитним коштами. В
той же день з метою забезпечення
зобов'язань за вказаним кредитним
договором між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3
укладено договір поруки №
014/1800/74/82160/2, згідно з умовами якого
останній зобов'язався відповідати за
належне виконання позичальником умов
кредитного договору. Рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 10 квітня 2012 року в справі №
2011/3260/2012 (2011/4498/2012) за позовом ОСОБА_5 до
ТОВ «Моноліт» Будівельний альянс»
розірвано договір про участь у
будівництві від 12 січня 2006 року № 22,
замінено боржника у кредитному
договорі № 014/1800/74/82160 з ОСОБА_5 на ТОВ
«Моноліт» Будівельний альянс».
Посилаючись на те, що у нього ніколи не
було жодних відносин з ТОВ «Моноліт»
Будівельний альянс» та наміру
поручатися за невідому юридичну особу
в нього немає, позивач просив визнати
зазначений вище договір поруки
припиненим.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 02 квітня 2014 року позов
задоволено. Визнано припиненим договір
поруки від 25 грудня 2006 року №
014/1800/74/82180/2, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», щодо
забезпечення зобов'язання боржника -
ОСОБА_5 за кредитним договором від 25
грудня 2006 року № 014/1800/74/82160.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 28 травня
2014 року рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 02 квітня
2014 року скасовано. Ухвалено нове
рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, і просить залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213-214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 25 грудня 2006 року
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_5 укладено договір № 014/1800/74/82160,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 91 040 доларів США,
строком до 25 грудня 2026 року зі сплатою
15,25 % річних за користування кредитним
коштами.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, у той же день між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3
укладено договір поруки № 014/1800/74/82160/2,
за умовами якого поручитель
зобов'язався перед кредитором
відповідати за належне виконання
позичальником своїх зобов'язань.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 10 квітня 2012 року змінено
правовідношення за кредитним
договором від 25 грудня 2006 року №
014/1800/74/82160 шляхом заміни боржника у
зобов'язанні та визнано боржником за
вказаним кредитним договором ТОВ
«Моноліт» Будівельний альянс».

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
не погоджувався поручатися за
виконання новим боржником зобов'язань
за кредитним договором, що є підставою
для визнання договору поруки
припиненим з підстав, визначених ч. 1 ст.
523, ч. 3 ст. 559 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову, посилаючись на те, що заміна
боржника у зобов'язанні відбулася на
підставі рішення суду без згоди
кредитора. Крім того, зазначив, що до
участі в справі не залучено нового
боржника ТОВ «Моноліт» Будівельний
альянс», чим порушено його права.

Проте повністю погодитися з таким
висновком суду апеляційної інстанції
не можна.

За положеннями ст. ст. 553, 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку. У разі
порушення такого зобов'язання боржник
і поручитель відповідають як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК порука або
застава, встановлена іншою особою,
припиняється після заміни боржника,
якщо поручитель або заставодавець не
погодився забезпечувати виконання
зобов'язання новим боржником.

За змістом ч. 3 ст. 559 ЦК України порука
припиняється у разі переведення боргу
на іншу особу, якщо поручитель не
поручився за нового боржника.

Таким чином, на поручителя може бути
покладено обов'язок щодо належного
виконання зобов'язання за кредитним
договором у випадку заміни
позичальника лише за наявності згоди
поручителя відповідати за нового
боржника, зафіксованої, в тому числі й у
договорі поруки, як згоди відповідати
за виконання зобов'язання перед
будь-яким боржником у випадку переводу
боргу за забезпечуваним зобов'язанням.

Вбачається, що за умовами договору
поруки від 25 грудня 2006 року №
014/1800/74/82160/2, який є предметом спору,
позивач не давав згоди кредитору
відповідати за нового боржника.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові, апеляційний суд
неправильно витлумачив зазначені
вимоги закону та помилково відмовив у
визнанні поруки припиненою, оскільки
відповідно до вимог ч. 1 ст. 554, ст. ст. 523,
553, 559 ЦК України на поручителя може бути
покладено обов'язок щодо належного
виконання зобов'язання за кредитним
договором у випадку заміни
позичальника лише за наявності згоди
поручителя відповідати за нового
боржника, однак спірний договір поруки
не передбачає відповідальності
поручителя ОСОБА_3 за виконання
договору новим боржником.

Не можна також погодитися з висновком
суду апеляційної інстанції щодо
відмови в позові з підстав не залучення
до участі в справі нового боржника - ТОВ
«Моноліт» Будівельний альянс»,
оскільки зі змісту ст. 554 ЦК України
вбачається, що хоча поручитель і
пов'язаний з боржником зобов'язальними
відносинами, він є самостійним
суб'єктом у відносинах із кредитором.

При цьому, договір поруки є способом
забезпечення виконання зобов'язань, що
полягає у залученні третьої особи -
поручителя до основного зобов'язання,
яке виникло між боржником та
кредитором. Сторонами договору поруки
є кредитор у забезпеченому порукою
зобов'язанні (він же є кредитором у
зобов'язанні поруки) і поручитель.

Таким чином, оскільки позичальник не є
стороною договору поруки, а чинне
законодавство України не передбачає
обов'язку кредитора чи поручителя
отримувати згоду позичальника на
укладення договору поруки, звертаючись
до суду з даним позовом ОСОБА_3
скористався наданим йому цивільним
процесуальним законом правом і
самостійно визначився з колом осіб, до
яких ним пред'явлено вимоги.

За таких обставин суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про задоволення
позову, дійшов обґрунтованого
висновку, що порука припинилася
внаслідок заміни боржника в основному
зобов'язанні, за якого позивач не
надавав згоди забезпечувати виконання
зобов'язання.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно з законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі судове рішення суду першої
інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія судів
приходить до висновку, що під час
встановлення фактичних обставин
справи судом першої інстанції
дотримані норми процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права, а тому скасовано
апеляційним судом помилково.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 28 травня 2014 року
скасувати, а рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 02 квітня
2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:

В.М.
Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик