Провадження № 2/712/2905/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року Соснівський
районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Дерунець
О.А.

при секретарі - Сагун Я.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про визнання договору
поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк»
про визнання договору поруки
припиненим, посилаючись на те, що 11
серпня 2008 року між нею та Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«Укрсиббанк» , був укладений договір
поруки № 223012.

Вказаний Договір поруки був
укладений для забезпечення виконання
ОСОБА_2 зобов'язань за договором про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0,
укладеним 11.08.2008 р. згідно умов якого
банк зобов'язується надати
позичальнику, а позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використати і повернути банку
кредитні кошти (кредит) в сумі 75 410,00
доларів США та сплатити плату за кредит
в порядку і на умовах, зазначених
договором, з кінцевим строком
повернення кредиту не пізніше 10 серпня
2015 року.

Згідно п.1.1 Договору поруки, поручитель
зобов'язується перед кредитором
відповідати за виконання ОСОБА_2
(боржник) усіх його зобов'язань перед
Кредитором, що виникли з Договору про
надання споживчого кредиту №0 від
11 серпня 2008 року (Основний договір),
укладеного між Кредитором та
Боржником, існуючих в теперішній час і
тих, що можуть виникнути в майбутньому.

За п. 1.2. договору поруки поручителю
добре відомі усі умови вищезазначеного
Основного договору, зокрема: сума
основного договору 75 410,00 дол. США;
процентна ставка -13,5 % річних, якщо
згідно умов основного договору не буде
встановлено іншу процентну ставку;
термін виконання основного
зобов'язання - 10 серпня 2015 року, якщо
згідно умов Основного договору не буде
застосовано інші терміни виконання
такого зобов'язання.

Рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 25 квітня
2013 року у справі № 2-3353/12 за позовом ПАТ
«Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1
стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за
договором про надання споживчого
кредиту від 11.08.2008 року та з ОСОБА_1 за
договором поруки № 223013 від 11.08.2008 року
в сумі 667449,71 гривень. Дане рішення
вступило в законну силу 07.05.2013 року.

Зі змісту позову та розрахунку до
нього позивач дізналась, що з 28.12.2011
року для розрахунку суми відсотки за
користування кредитними коштами
застосована підвищена ставка -27%. Крім
того, позивачу стало відомо, що
Додатковою угодою № 1 від 30.10.2009 року до
кредитного договору внесені зміни, а
саме подовжено кінцевий термін
повернення кредиту, а також змінений
графік платежів щодо розміру
щомісячних внесків та порядок їх
сплати. Про внесені зміни до кредитного
договору позивач ні ПАТ «УкрСиббанк»,
ні ПАТ «Дельта Банк» повідомлена не
була, згоди на внесення зазначених змін
не надавала. З підстав визначених ч. 1
ст. 559 ЦК України просить визнати
договір поруки припиненим.

07.10.2014 року позивач подала заяву
про зміну (доповнення) підстав позовних
вимог згідно якої вказує про
припинення договору поруки у зв'язку
із пропуском відповідачем
встановленого законодавством
6-місячним строк пред'явлення вимоги до
поручителя згідно ч.4 ст. 559 ЦК України.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 заявлені позовні
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити.

Представник відповідача Нестерко І.О. в
судовому засіданні позов не визнав,
просив в задоволенні позову відмовити
та застосувати строк позовної
давності.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в
результаті повного, всебічно та
об'єктивного їх дослідження, суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні
встановлено, що 11 серпня 2008 р. між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір про надання кредиту
та заставу транспортного засобу №
0 згідно умов якого банк
зобов'язується надати позичальнику, а
позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використати і повернути
банку кредитні кошти (кредит) в сумі 75
410,00 доларів США та сплатити плату за
кредит в порядку і на умовах,
зазначених договором.

За пунктом 1.2.2. кредитного договору
позичальник зобов'язується повернути
кредит у повному обсязі не пізніше 10
серпня 2015 року. Позичальник
зобов'язується повертати суму кредиту
та сплачувати проценти шляхом сплати
ануїтетних платежів у розмірі 1395,00
доларів США.

Для забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором між ПАТ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1 11 серпня 2008 року укладено
договір поруки № 223012. У відповідності
до п.1.1. якого Поручитель зобов'язується
перед кредитором відповідати за
виконання ОСОБА_2 (Боржник) усіх його
зобов'язань перед Кредитором, що
виникли з Договору про надання
споживчого кредиту №0 від 11
серпня 2008 року (Основний договір),
укладеного між Кредитором та
Боржником, існуючих в теперішній час і
тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п. 1.2. договору поруки
поручителю добре відомі усі умови
вищезазначеного Основного договору,
зокрема: - сума основного договору - 75
410,00 дол. США; - процентна ставка -13,5 %
річних, якщо згідно умов основного
договору не буде встановлено іншу
процентну ставку; - термін виконання
основного зобов'язання - 10 серпня 2015
року, якщо згідно умов Основного
договору не буде застосовано інші
терміни виконання такого зобов'язання;
- інші умови Основного договору.

Згідно п. 2.1. договору поруки у
випадку зміни умов Основного договору
Поручитель, підписанням цього
договору, підтверджує свою згоду на
здійснення таких змін. Сторони
погодили, що зміни, які здійснюються
відповідно до умов цього пункту
Договору не потребують додаткового
укладення Сторонами угод щодо внесення
змін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна з сторін має доказами довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу для задоволення судом
заявлених вимог.

Твердження позивача про підвищення
відсоткової ставки за користування
кредитними коштами у розмірі 27 % річних,
суд відхиляє, оскільки відповідно до
п.1.3.1. кредитного договору за
користування кредитними коштами
протягом перших тридцяти календарних
днів, рахуючи з дати видачі кредиту,
процентна ставка встановлюється у
розмірі 13,5 % річних. За користування
кредитними коштами понад встановлений
договором термін банк автоматично
нараховує проценти на прострочену суму
основного боргу за процентною ставкою
в розмірі збільшеному вдвічі від
ставки, вказаної у п. 1.3.1.

Отже, відповідачем проведено
нарахування підвищеної відсоткової
ставки згідно умов кредитного
договору.

У порушення умов кредитного
договору позичальник - ОСОБА_2 не
виконав у повному обсязі взятого на
себе зобов'язання щодо погашення
кредиту, оплати відсотків, в розмірі,
строки та у випадках, передбачених
кредитним договором, що призвело до
виникнення простроченої
заборгованості, з приводу стягнення
якої з позичальника та поручителя банк
звернувся до суду у листопада 2011 року,
рішення суду за даним позовом вступило
в закону силу.

Згідно із частиною першою статті 553,
частиною першою статті 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За положеннями частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору є результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.
Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності (п. 22 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року N 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин").

Між тим, як встановлено в судовому
засіданні, рішенням Соснівського
районного суду м.Черкаси від 25.04.2013 р.,
яке набрало законної сили, ухваленому
в справі між тими ж сторонами
встановлено, що «посилання
представника відповідачів на те, що
порука є припиненою в зв'язку з
підписанням ОСОБА_2 додаткової угоди,
суд вважає безпідставними. Відповідно
до п.2.1. договору поруки, у випадку зміни
умов основного договору поручитель,
підписанням цього договору,
підтверджує свою згоду на здійснення
таких змін. Сторони погодили, що зміни
які здійснюються відповідно до умов
цього пункту договору не потребують
додаткового укладення сторонами угод
щодо внесення змін.»

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Посилання позивача на думку
ВСУ, у разі пред'явлення банком вимог до
поручителя більше ніж через шість
місяців після настання строку для
виконання відповідної частини
основного зобов'язання в силу положень
частини четвертої статті 559 ЦК України
порука припиняється в частині
щомісячних зобов'язань щодо повернення
грошових коштів поза межами цього
строку суд відхиляє, оскільки цим
рішенням вирішувалось питання про
стягнення коштів за договором поруки, а
не про визнання договору поруки
припиненим.

У даній справі уже існує
преюдиційне рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 25 квітня
2013 року у справі № 2-3353/12 за позовом ПАТ
«Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яким
стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за
кредитним договором та з ОСОБА_1 за
спірним договором поруки.

Норми статті 124 Конституції
України визначають обов'язковість
виконання усіма суб'єктами прав
судового рішення у вказаній справі.

Відповідно до ч.2 ст. 14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

В силу ч.2 ст. 31 ЦПК України позивач не
була позбавлена можливості при
вирішенні справи про стягнення коштів
звернутись із зустрічним позовом про
визнання договору поруки припиненим,
проте цього не зробила. Факт існування
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 25.04.2013 року представник
позивача підтвердила.

Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України
після набрання рішенням суду законної
сили сторони та треті особи із
самостійними вимогами, а також їх
правонаступники не можуть знову
заявляти в суді ту саму позовну вимогу
з тих самих підстав, а також оспорювати
в іншому процесі встановлені судом
факти їх правовідносин.

Щодо застосування строків
позовної давності слід зазначити
наступне. Відмова в позові з мотивів
пропуску строку позовної давності
допускається в тому випадку, коли суд
встановив факт порушення прав позивача
відповідачем, але позивач не звернувся
до суду за захистом свого порушеного
права у встановлений законом строк без
поважних причин.

Якщо вимоги позивача є незаконними
та необгрунтованими, тобто такими, що
не підлягають до задоволення, то в
позові слід відмовити по суті - за
безпідставністю позовних вимог,
оскільки відсутній факт порушення прав
позивача.

При відсутності встановленого судом
факту порушення прав позивача, відмова
суду в позові за пропуском строку
давності не відповідає вимогам закону
(п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року за № 14 «Про
судове рішення в цивільній справі»).

Суд приходить до висновку про те, що
підстава для відмови в позові з мотивів
пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до
суду за захистом свого порушеного
права не підлягає до застосування.

Таким чином на підставі
вищевикладеного суд приходить до
висновку, що позов не підлягає до
задоволення, оскільки рішенням від
25.04.2013р. у справі № 2-3353/12 вже вирішено
питання про стягнення заборгованості
за кредитним договором та договором
поруки, порушувати питання про
припинення поруки вже після набрання
законної сили рішенням місцевого суду
є безпідставним.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 88, 212, 214-215, 223 ЦПК
України, ст.ст. 61, 553-554, 559 ЦК України
суд -

В И Р І
Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про визнання договору
поруки припиненим - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду протягом 10-ти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10-ти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: