АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1818/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Українець
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 14 жовтня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Укргазбанк»,
ОСОБА_3 про визнання договору поруки
припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 рокупозивач звернувся в суд
із зазначеним позовом, в якому просив
визнати припиненим Договір поруки
№12-Ф/07-Р, укладений між ВАТ АБ
«Укргазбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
кредитор не довів до відома поручителя
факт зміни умов кредитного договору та
не одержав його згоди прийняти на себе
зобов'язання на нових умовах, що
пов'язані зі збільшенням його
відповідальності, тому зазначені
обставини припиняють дію договору
поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК.

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 14 жовтня 2013 року - в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на те,
що суд ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки не відповідають
обставинам справи та наявним в
матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що суд залишив поза
текстом судового рішення повне
викладення п. 1.1. договору поруки №12-Ф/07
від 24 січня 2007 року.

Крім того, є помилковим ототожнення
понять «урахування змін та доповнень»
та «згоди на збільшення основного
зобов'язання на 380 000 дол. США.»

Зазначила, що за текстом ухвали
Апеляційного суду м. Києва від 17
листопада 2011 року по справі №22-2690/9804/2001
є згадки про припинення поруки, однак -
в межах доводів апеляційної скарги.

В судове засідання ОСОБА_1 та його
представник не з»явилися, про день, час
і місце судового засідання повідомлені
належним чином.

Представник ПАТ «Укргазбанк»
заперечував проти апеляційної скарги,
просив її віхилити.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що договором поруки
передбачена можливість зміни умов
основного зобов'язання та строків його
виконання без додаткового
повідомлення поручителя.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Згідно вимог ст. 554 ЦК України в разі
невиконання зобов'язання боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Поручитель відповідає в тому ж обсязі,
як і боржник, зокрема відповідає за
сплату основного боргу і процентів, за
відшкодування збитків, за сплату
неустойки, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі, як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни зобов'язання
без згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що відповідно до
частини першої статті 559 ЦК припинення
договору поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Проте, якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності, у цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Судом встановлено, що 24 січня 2007 року
між ВАТ АК «Укргазбанк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір № 12-Ф/07
(а.с. 8-11).

24 січня 2007 року між ВАТ АК «Укргазбанк»
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір
поруки № 12-Ф/07, згідно п. 1.1. якого
визначено, що поручитель
зобов'язується перед кредитором
відповідати за виконання
позичальником зобов'язань по
кредитному договору № 12-Ф/07 від 24 січня
2007 року за графіком погашення з
урахуванням змін та доповнень, якщо
такі будуть прийняті сторонами
кредитного договору (а.с. 8-11).

20 серпня 2009 року була укладена
додаткова угода та викладений
кредитний договір у новій редакції (а.с.
12-18).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти,
встановлені рішенням чи вироком суду,
що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на
правовій властивості законної сили
судового рішення і означається його
суб'єктивними і об'єктивними межами, за
якими сторони та інші особи, які брали
участь у розгляді справи, а також їх
правонаступники не можуть знову
оспорювати в іншому процесі
встановлені судовим рішенням у такій
справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими
для суду, який розглядає справу навіть
у тому випадку, коли він вважає, що вони
встановлені невірно. Таким чином,
законодавець намагається забезпечити
єдність судової практики та запобігти
появі протилежних за змістом судових
рішень.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України
преюдиційність поширюється не тільки
на осіб, що брали участь у справі, а й на
особу, щодо якої відповідними
рішеннями встановлено певні обставини,
незалежно від того, чи брала вона
участь у справі.

З матеріалів справи убачається, що
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 29 квітня 2011 року, залишеним
без зміни ухвалою Апеляційного суду
міста Києва від 17 листопада 2011 року,
позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 12-Ф/07 від 24 січня 2007 року задоволено
(а.с. 61-70).

В ухвалі Апеляційного суду міста Києва
від 17 листопада 2011 року встановлено, що
висновки суду про стягнення
заборгованості з боржника та
поручителя в солідарному порядку
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства, що знайшли своє
підтвердження в матеріалах справи та
доказах, досліджених у судовому
засіданні.

Зазначено, що доводи апелянта в тій
частині, що порука припинилась,
оскільки укладення додаткової угоди
відбулось без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшився обсяг його
відповідальності, є безпідставними,
оскільки не ґрунтуються на вимогах
закону.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов аргументованого висновку про
те, що порука не є припиненою, оскільки
поручитель дав згоду на зміну
основного зобов'язання шляхом
укладення додаткового договору до
кредитного договору без його
додаткового повідомлення.

Крім того, за умовами п.6 договору
поруки від 24.01.2007 року він є невід'ємною
частиною кредитного договору, в п.
4.1якого передбачено право кредитора
внести зміни /доповнення/ до цього
договору в односторонньому порядку,
включаючи зміну позичальнику
процентної ставки за користування
кредитом.

В свою чергу Додаткова угода є
невід'ємною частиною Кредитного
договору, тобто, є і самим Кредитним
договором.

Оскільки додаткова угода є невід'ємною
частиною Кредитного договору, а він, у
свою чергу, є частиною договору поруки,
в якому передбачено право кредитора
внести зміни /доповнення до цього
договору в односторонньому порядку,
включаючи зміну позичальнику
процентної ставки за користування
кредитом, то і договір поруки не є
припиненим в результаті збільшення
відповідальності ОСОБА_1, у зв'язку з
тим, що така відповідальність була
передбачена самим договором поруки.

Ухвалою колегії суддів судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
м. Києва від 19.06.2014 року було задоволено
клопотання ОСОБА_1 про призначення у
справі судової почеркознавчої
експертизи, на вирішення якої було
поставлено питання чи виконаний
підпис, що міститься на додатковій
угоді №6 до договору поруки №12-Ф/07-Р від
24 січня 2007 року (а.с. 169-170) ОСОБА_1 чи
іншою особою?

Проте, 20.10.2014 року справа повернулася з
ТОВ «Незалежний інститут судових
експертиз» без виконання, оскільки
станом на 15.10.2014р. оплата за проведення
судової почеркознавчої експертизи
надійшла у розмірі 30 % від загальної
суми та сплачувалась частками.

Таким чином, апеляційна інстанція
приходить до висновку про
необґрунтованість та недоведеність
тверджень апелянта про те, що він не
підписував додаткову угоду №6 до
договору поруки №12-Ф/07-Р від 24 січня 2007
року.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 14 жовтня 2013 року в
справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді