У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П., суддів:
Гончара В.П., Дербенцевої Т.П,
Леванчука А.О.,Савченко
В.О.,-розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, треті особи: відділ державної
виконавчої служби Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області, Мелітопольський
міський відділ Управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області, про виселення, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», подану
представником Шулікою Аліною
Володимирівною, на рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 13 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом, в якому просило виселити
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, із
житлового будинку АДРЕСА_1, без надання
їм іншого постійного житлового
приміщення із зняттям з реєстраційного
обліку у Мелітопольському міському
відділі УДМС в Запорізькій області.

Позивач посилався на те, що рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 26 січня 2011 року
у цивільній справі № 2-227/2011 року позов
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_7, треті особи: відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Мелітопольського МВ УМВС
України в Запорізькій області, про
звернення стягнення на предмет застави
(іпотеки) задоволено частково, стягнуто
на їхню користь з ОСОБА_6 суму за
кредитною угодою від 18 жовтня 2007 року
№14.13681, за договором про видачу траншу
від 18 жовтня 2007 року №14.13681, за
договором про видачу траншу від 15
лютого 2008 року №14.13681-1 та договором про
видачу траншу від 21 серпня 2008 року
№14.13681-2 у розмірі 242 077, 27 доларів США та
129 086 грн 39 коп.; звернуто стягнення на
предмет іпотеки, яким є житловий
будинок разом із
господарсько-побутовими будівлями,
надземними і підземними комунікаціями,
багаторічними насадженнями, що
знаходяться по АДРЕСА_1, шляхом
застосування процедури, передбаченої
ст. 38 Закону України «Про іпотеку»;
виселено ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 з
житлового будинку, що перебуває в
іпотеці та знято їх з реєстраційного
обліку за вказаною адресою.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 31 травня

2011 року рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
скасовано й ухвалено у цій частині нове
рішення у справі, яким у зверненні
стягнення на предмет іпотеки,
виселенні відповідачів та знятті їх з
реєстраційного обліку відмовлено. У
іншій частині - рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Позивач зазначав, що виконавче
провадження з примусового виконання
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 26 січня 2011 року у цивільній
справі № 2-227/2011 року відкрито 9 вересня
2011 року. На даний час виконавче
провадження знаходиться на стадії
підготовки майна до реалізації. У
житловому будинку АДРЕСА_1, що
перебуває в іпотеці, мешкають
відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
Вказані особи чинять їм перешкоди у
підготовці будинку до прилюдних
торгів, а саме: не пропускають на
територію будинку техніків для обміру
земельної ділянки, яке необхідне для
присвоєння земельній ділянці, на якій
знаходиться предмет іпотеки,
кадастрового номеру. Без присвоєння
кадастрового номеру земельній ділянці
неможливо підготувати будинок до
прилюдних торгів. Також наявність у
житлових приміщеннях, що є предметом
іпотеки, невиселених мешканців
негативно впливає на попит до таких
об'єктів нерухомості та на здатність
продати предмет іпотеки взагалі.

4 грудня 2012 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав письмові
вимоги про виселення у відповідності
до положень ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу
України, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку». Відповідачі отримали ці
вимоги 7 грудня 2012 року, але й до цього
часу добровільно не виконали.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 13 березня 2014 року позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено. Виселено
ОСОБА_6 із житлового будинку АДРЕСА_1
без надання йому іншого постійного
житлового приміщення зі зняттям з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою у Мелітопольському міському
відділі УДМС в Запорізькій області.
Виселено ОСОБА_7 із житлового будинку
АДРЕСА_1 без надання їй іншого
постійного житлового приміщення зі
зняттям з реєстраційного обліку за
вказаною адресою у Мелітопольському
міському відділі УДМС в Запорізькій
області. Виселено ОСОБА_8 із житлового
будинку АДРЕСА_1 без надання йому
іншого постійного житлового
приміщення зі зняттям з реєстраційного
обліку за вказаною адресою у
Мелітопольському міському відділі
УДМС в Запорізькій області. Вирішено
питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 13 травня

2014 року рішення міськрайонного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» порушує питання про
скасування рішення суду апеляційної
інстанції та залишення в силі рішення
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свої доводи порушенням апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини справи вважає, що касаційна
скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи судами
попередніх інстанцій встановлено, що 18
жовтня 2007 року на підставі договору
іпотеки ОСОБА_6 передав в іпотеку ПАТ
КБ «ПриватБанк» будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 345,8 кв.м, житловою - 96,9
кв.м, разом із господарсько-побутовими
будівлями, наземними і підземними
комунікаціями, багаторічними
насадженнями, а саме: житловий будинок
А-2, сарай Б-1, огорожу № 1, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з довідками
Мелітопольського МВ УДМС України в
Запорізькій області від 13 червня 2013
року за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані відповідачі: ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо
виселення відповідачів із зазначеного
вище будинку, що перебуває в іпотеці у
ПАТ КБ «ПриватБанк», останній
посилався на ч. 2 ст. 40 Закону України
«Про виконавче провадження» та ч. 3 ст.
109 ЖК України.

Задовольняючи позов ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив із того, що позовні вимоги
банку на підставі ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК
України, ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» про
виселення відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8 . із житлового будинку
АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці у ПАТ КБ
«ПриватБанк», без надання їм іншого
постійного житлового приміщення зі
зняттям з реєстраційного обліку за
вказаною адресою у Мелітопольському
міському відділі УДМС в Запорізькій
області, є обґрунтованими, оскільки 4
грудня 2012 року позивач надіслав на
адресу відповідачів письмові вимоги
про виселення з будинку, що перебуває в
іпотеці банку, які останніми отримані
та у добровільному порядку не виконані.

Апеляційний суд, не погодився з такими
висновками суду першої інстанції й
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що до спірних правовідносин не можуть
бути застосовані ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про виконавче провадження» та
ч. 3 ст. 109 ЖК України, як правові
підстави для виселення відповідачів за
позовом банку у цій справі, оскільки
вони не поширюються на правовідносини,
які виникли між державним виконавцем
та боржником ОСОБА_6 при зверненні
стягнення на вказаний житловий будинок
при виконанні рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 26 січня 2011 року
у цивільній справі № 2-227/2011 року про
стягнення заборгованості на користь
банку, як стягувача у виконавчому
провадженні. Банк, як стягувач, у даному
випадку може користуватися лише
правами, передбаченими ст. 12 Закону
України «Про виконавче провадження», у
тому числі оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом.

Звернення стягнення на житловий
будинок при виконанні рішення суду про
стягнення заборгованості виключає
можливість звернення стягнення на
останній шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Відсутність звернення стягнення на
житловий будинок на підставі
прийнятого кредитором рішення шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору свідчить про відсутність
обов'язку відповідачів звільнити
зазначений будинок у добровільному
порядку та для виселення останніх за
рішенням суду саме за вищезазначеним
позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» у цій
справі на підставі ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК
України.

Стаття 78 Закону України «Про виконавче
провадження» взагалі визначає порядок
виконання рішення про виселення
боржника та не може слугувати правовою
підставою для такого виселення за
рішенням суду.

Встановлено, що будь-яке рішення суду
про виселення відповідачів із
житлового будинку, що перебуває в
іпотеці у банку, на час ухвалення
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції відсутнє.

Разом з цим, у зв'язку з відмовою ПАТ КБ
«ПриватБанк» у задоволенні позовних
вимог про виселення відповідачів із
житлового будинку, що перебуває в
іпотеці, також відсутні підстави для
зняття останніх з реєстраційного
обліку за вказаною адресою у
Мелітопольському міському відділі
УДМС в Запорізькій області.

Ухвалюючи оскаржуване рішення,
апеляційний суд звернув увагу позивача
на те, що відмова у задоволенні
вищезазначеного позову не перешкоджає
йому у подальшому звернутися до суду з
позовом про виселення відповідачів у
разі усунення підстав, з яких було
відмовлено у задоволенні даного
позову.

З урахуванням цього, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення
апеляційного суду відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
а наведені в скарзі доводи є
необґрунтованими й правильність
висновків суду не спростовують, тому
судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», подану
представником Шулікою Аліною
Володимирівною, відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 13 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.
Касьян Судді:

В.П. Гончар
Т.П. Дербенцева
А.О. Леванчук
В.О. Савченко