Справа № 449/60/14
Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/783/5731/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Матяш
С.І.,

позивача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4 та її представника
ОСОБА_5, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Перемишлянського
районного суду Львівської області від
12 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл майна
подружжя, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 12 травня 2014 року
вказаний позов ОСОБА_2 задоволено
повністю. Судом постановлено визнати
квартиру АДРЕСА_1 спільним майном
подружжя та здійснити поділ цієї
квартири, що є об'єктом спільної
власності подружжя, визнавши за ОСОБА_2
право власності на ? ідеальну частину
квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання
судових витрат.

Вказане рішення суду оскаржила
ОСОБА_4 В апеляційній скарзі стверджує
про порушення норм матеріального та
процесуального права. Вважає
безпідставним висновок суду першої
інстанції про те, що спірна квартира
належить сторонам на праві спільної
сумісної власності. Зазначає, що
позивачем не було долучено до
матеріалів справи жодного доказу про
участь останнього у купівлі квартири,
не було пояснено участі позивача у
погашені кредитних зобов'язань котрі
виникли внаслідок придбання квартири.
Крім того стверджує, що судом не
враховано при визначенні часток, що на
її постійному утриманні перебуває
неповнолітня донька ОСОБА_6 та її
донька ОСОБА_7 Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення (а.с.
72-73).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення відповідача ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_5 на обґрунтування
доводів апеляційної скарги,
заперечення на скаргу позивача ОСОБА_2
та адвоката ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

08 серпня 2003 року сторонами по справі
укладено шлюб, який розірвано рішенням
Перемишлянського районного суду
Львівської області 15 листопада 2010 року.
(а.с.8).

В період перебування сторін у шлюбі 15
серпня 2005 року ОСОБА_4 уклала договір
купівлі-продажу квартири з ОСОБА_8 та
ОСОБА_10., за яким купила квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується
відповідним договором (а.с.25).

Згідно з п.2.1 вказаного договору продаж
квартири за домовленістю сторін
вчиняється за 18000 грн., які отримані
продавцями від покупця під час
оформлення цього договору.

Повний розрахунок відповідно до умов
договору виконано на момент підписання
даного договору.

З витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 11.11.2005
року вбачається, що ОСОБА_4 є власником
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 30).

У відповідності до вимог ст.60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Положеннями ст.69 СК України визначено,
що дружина і чоловік мають право на
поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України передбачено, що
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як вбачається із роз'яснень п.24
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що до складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб.

Положеннями ст.71 СК України
передбачено, що майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Пленум Верховного Суду України у п.25
Постанови від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розглядів справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснив, що
вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст.71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.365
ЦК, за умови звернення подружжя (одного
з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК)
та попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що спірна квартира придбана за час
шлюбу сторін, відповідач не довела
того, що придбала квартиру за власні
кошти, а тому спірна квартира належить
їм на праві спільної сумісної
власності.

В ході апеляційного розгляду справи
апелянт ОСОБА_4 визнала, що спірна
квартира є спільним майном подружжя,
яке придбано у шлюбі і підлягає поділу
між сторонами. Однак просила
відступити від рівності часток,
зважаючи на перебування на її
утриманні дітей.

Сторони не досягли згоди щодо поділу
квартири.

У відповідності до роз'яснень п.22
постанови Пленуму Верховного Суду
України N 11 від 21.12.2007 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст.372
ЦК. Вартість майна, що підлягає
поділу, визначається за погодженням
між подружжям, а при недосягненні
згоди - виходячи з дійсної його
вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків,встановлених цим
Кодексом.

При вирішені даного спору дійсна
вартість всього майна сторін, що
підлягає поділу, на час розгляду справи
не визначена, і жодна із сторін не
заявляла клопотань щодо визначення
такої вартості шляхом проведення
відповідної судової
будівельно-технічної експертизи, що
унеможливлює здійснення такого поділу
в натурі.

З огляду на викладене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що поділ майна подружжя слід
здійснити порівну у вигляді ідеальних
часток, а саме виділити позивачу ?
ідеальну частину квартири АДРЕСА_1, що є
їх спільною сумісною власністю.

Відступлення від рівності часток при
здійсненні поділу майна подружжя з
урахуванням інтересів дітей є правом а
не обов'язком суду. Таке рішення суд
може прийняти з урахуванням всіх
обставин справи.

В даному випадку, наявні в матеріалах
докази та встановлені обставини справи
не свідчать про необхідність порушення
судом принципу рівності часток
подружжя при поділи майна як з
врахуванням участі кожного з батьків у
матеріальному забезпеченню дітей так і
з огляду на те, що позивач не
забезпечений іншим житлом та вимушено
винаймає таке для свого проживання.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.
308,ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Перемишлянського районного
суду Львівської області від 12 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.