Провадження : 22ц/790/8765/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Справа № 2-643/39/14
Доповідач - Шевченко
Категорія : житлове.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 09 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2, яка також діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, треті особи - Служба у справах
дітей в Московському районі м. Харкова,
Відділ реєстрації та міграції фізичних
осіб Московського РВ ХМУ ГУМВС України
в Харківській області про виселення, -

В С Т
А Н О В И Л А :

У липні 2012 року ОСОБА_4 і ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1
про виселення з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення та
зобов'язання відділу реєстрації та
міграції фізичних осіб Московського
РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській
області відмінити його реєстрацію.

В обґрунтування позову позивачка
посилалась на те, що вона проживає в
даній квартирі разом з неповнолітніми
донькою ОСОБА_3, 2006 року народження та
племінницею ОСОБА_6, 1997 року народження
та ОСОБА_1 Вона знаходиться на обліку у
службі соціального захисту як одинока
матір, та на вихованні якої знаходиться
і ОСОБА_6

Дідусь ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_1 веде
аморальний спосіб життя та влаштовує
сварки. Кімната, в якій він мешкає
перебуває в антисанітарному стані. За
вказаними обставинами його було
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Отже, відповідач створив
неможливі умови для сумісного
проживання в квартирі.

Відповідач ОСОБА_1 проти
позову заперечував, посилаючись на
його безпідставність.

Представник служби у справах
дітей надав суду письмову заяву, в якій
просив постановити рішення в інтересах
дитини.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 09 липня 2014 року
позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_1, зареєстрованого
та проживаючого в квартирі АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що сторонами були
заявлені у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини , якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані ( порушення строку
позовної давності тощо ), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції залишив поза
увагою вимоги статей 213, 214 ЦПК України і
виходячи з положень статті 116 ЖК
України вважав, що позовні вимоги
ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження в
судовому засіданні.

Судова колегія із зазначеними
висновками суду першої інстанції у
повному обсязі погодитися не може,
оскільки вони суперечать обставинам
справи, доказам які містяться в
матеріалах справи та нормам
матеріального права.

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Позивач звернулася до суду із
зазначеним позовом посилаючись на ст.
116 ЦК України.

За змістом ст. 116 ЖК України, наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення. Осіб,
які підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення за
неможливістю спільного проживання,
може бути зобов'язано судом замість
виселення провести обмін займаного
приміщення на інше жиле приміщення,
вказане заінтересованою в обміні
стороною.

Згідно роз'яснення Пленуму Верховного
Суду України (п.17 постанови від 12 квітня
1985 року №2 «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України»), при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередженні
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Йдеться,
зокрема, про заходи попередження, які
застосовують суди, прокурори, органи
внутрішніх справ, адміністративні
комісії виконкомів, а також заходи
громадського впливу, яких вживають
збори жильців будинку чи члени
житлово-будівельних кооперативів,
трудові колективи, товариські суди й
інші громадські організації за місцем
роботи або проживання відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції встановлено,
підтверджується письмовими доказами,
що містяться в матеріалах справи та не
заперечується сторонами, що спірна
квартира АДРЕСА_1 належить
територіальній громаді в особі
Харківської міської ради. Наймачем
квартири був ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 176-177).

З правом на житло в спірній квартирі
зареєстровані та проживають
відповідач у справі - ОСОБА_1, позивач
ОСОБА_2 - онука основного наймача та
ОСОБА_3 - правнучка основного наймача.

Матеріали справи свідчать про те, що
між сторонами по справі склалися
неприязні стосунки. У зв'язку із
зазначеним ОСОБА_2 неодноразово
зверталася із скаргами в органи
внутрішніх справ, на підставі яких було
винесено постанови про відмову у
порушенні кримінальної справи.

Із ксерокопій вказаних постанов про
відмову у порушенні кримінальної
справи від 02.02.2011 року, 20.01.2012 року, 04.06.2012
року вбачається, що у зв'язку зі
скандалами з ОСОБА_1 ОСОБА_2
неодноразово викликала працівників
міліції і за результатами перевірок її
звернень у порушенні кримінальної
справи було відмовлено, а ОСОБА_1
притягався до адміністративної
відповідальності за ст. 173-2 КУпАП
(вчинення насильства в сім'ї), але при
цьому в постановах не відображено
якому ж саме він був підданий
адміністративному стягненню ( а. с. 31-33 ).

Аналізуючи зазначені постанови,
судова колегія вважає, що вони не
можуть бути прийнятим до розгляду і
відповідно до вимог статті 57 ЦПК
України не є доказом про вжиті раніше
заходи попередженні або громадського
впливу, на підставі якого суд може
встановити наявність обставин, що
обґрунтовують вимоги позивача.

Статтями 3, 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Отже аналізуючи правову норму, яка
підлягає застосуванню до цих
правовідносин, та ті докази які
містяться в матеріалах справи, судова
колегія приходить до висновку, що
позивачем не доведені ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх позовних вимог , а саме не довела
суду, що ОСОБА_1 систематично
порушував правила співжиття , які
роблять неможливим для інших
проживання із ним в одній квартирі; що
до нього застосовувалися заходи
запобігання і громадського впливу і
вони виявилися безрезультатними і не
дали позитивного впливу.

Оскільки виселення з житлового
приміщення є крайнім заходом, то
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення без
врахування відсутності правових
підстав для виселення ОСОБА_1 з
квартири на підставі ст. 116 Житлового
кодексу України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
матеріали справи містять данні, що
свідчать про протиправність поведінки
ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 під час
користування квартирою. Зазначених
матеріалів достатньо для попередження
відповідача про необхідність змінити
поведінку під час користування спірною
квартирою, про необхідність
дотримуватись норм та правил сумісного
проживання та не порушувати їх, не
створювати умов, що унеможливлюють
сумісне проживання з ним інших осіб.

Відповідно до частини 1 пункту 4 статті
309 ЦПК України апеляційний суд скасовує
рішення суду першої інстанції і
ухвалює нове рішення про відмову
ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319,
324 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 09 липня 2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення яким у
задоволенні позову ОСОБА_2, яка також
діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, треті особи - Служба у справах
дітей в Московському районі м. Харкова,
Відділ реєстрації та міграції фізичних
осіб Московського РВ ХМУ ГУМВС України
в Харківській області про виселення
відмовити.

Попередити ОСОБА_1 щодо недопущення
порушення правил співжиття у квартирі
АДРЕСА_1.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно, однак
може бути оскаржено безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
його проголошення.

Головуючий:

Судді