Справа № 161/8281/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Олексюк А.В. Провадження №
22-ц/773/1989/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Антонюк К.І.,

при секретарі Черняк О.В.,

з участю: відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою позивача
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 листопада 2014
року,

встановила:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 листопада 2014
року відмовлено в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про
стягнення кредитної заборгованості у
зв'язку зі спливом позовної давності,
про застосування якої було заявлено
відповідачем та його представником.

Не погодившись із таким рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову у повному обсязі.

Відповідачем та його представником
дане судове рішення в апеляційному
порядку не оскаржувалось, і в ході
апеляційного розгляду даної справи
вони просили відхилити подану
апеляційну скаргу у зв'язку з
безпідставністю наведених у ній
доводів, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, вважаючи
його законним та справедливим.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, хоча позивач був
належним чином та своєчасно
повідомлений про дату, час та місце
його проведення. При цьому, про причини
неявки свого представника позивач не
повідомив, про відкладення розгляду
справи не клопотав, у зв'язку з чим
колегією суддів згідно з ч.2 ст.305 ЦПК
України визнано за можливе розглядати
справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін з наступних підстав.

Звернувшись до суду 26 травня 2014 року з
вищевказаним позовом, ПАТ КБ
«ПриватБанк» у своїй позовній заяві
зазначив, що відповідно до укладеного
договору від 11.04.2006 року ОСОБА_1 отримав
від банку кредит в сумі 25000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Оскільки відповідач не виконував
належним чином умови договору, то
станом на 28.02.2014 року він заборгував ПАТ
КБ «ПриватБанк» 20100 грн. 85 коп., що
відповідно до розрахунку складається:
з заборгованості за тілом кредиту - 4993
грн. 68 коп., заборгованості по відсотках
за користування кредитом - 12173 грн. 80
коп., заборгованості по комісії за
користування кредитом - 1500 грн., штрафу
(фіксована частина) - 500 грн., штрафу
(процентна складова) - 933 грн. 37 коп.

Враховуючи наведене, ПАТ КБ
«ПриватБанк» просив стягнути з
ОСОБА_1 дану суму заборгованості за
кредитним договором та судові витрати
по справі.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції
виходив із того, що строк дії
кредитного ліміту, який дорівнює
строку дії кредитної карти, становить 12
місяців. Умовами договору було
передбачено погашення кредитної
заборгованості щомісячними платежами
в розмірі 7 % від суми заборгованості,
тоді як згідно наведеного банком
розрахунку ОСОБА_1 прострочив
повернення кредиту починаючи з 27
лютого 2009 року, а останній платіж на
погашення кредитної заборгованості
здійснив 25 вересня 2009 року. За таких
обставин суд першої інстанції вважав,
що, звернувшись з даним позовом 26
травня 2014 року, позивач тим самим
пропустив встановлений законом
трирічний строк позовної давності. І
оскільки відповідач та його
представник наполягали на
застосуванні позовної давності, то
відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України судом
відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» саме у зв'язку зі спливом
позовної давності.

Зазначені висновки суду першої
інстанції, з якими погоджується і
колегія суддів, ґрунтуються на повно,
всебічно, об'єктивно встановлених
обставинах справи та відповідних їм
нормах матеріального права.

Так, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, і це об'єктивно
підтверджується матеріалами справи, що
11 квітня 2006 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був
укладений шляхом приєднання договір
про надання банківських послуг
(кредитний договір), за умовами якого
ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу
кредит у сумі 25000 грн. у вигляді
встановленого на кредитну картку
кредитного ліміту в розмірі вказаної
суми зі сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 30%
річних. Умовами даного договору також
було передбачено, що строк дії
кредитного ліміту дорівнює строку дії
кредитної карти, а погашення кредиту
має здійснюватись щомісячними
платежами в розмірі 7 % від суми
заборгованості (а.с.10).

На виконання умов вищевказаного
договору відповідачу було видано
кредитну картку «Універсальна Gold Card» №
026518, яку згодом замінено на
кредитну картку «Gold Card» № 043505 з
указаним на ній терміном дії до вересня
2009 року.

При цьому, з пояснень відповідача, які
не були спростовані та не
заперечувались позивачем, вбачається,
що після закінчення строку дії
вищевказаної кредитної картки інших
карток відповідач не отримував.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що внаслідок неналежного
виконання відповідачем договірних
зобов'язань станом на 28 лютого 2014 року
ОСОБА_1 заборгував банку суму 20100 грн. 85
коп., яка складається з заборгованості
за тілом кредиту - 4993 грн. 68 коп.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом - 12173 грн. 80 коп.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 1500 грн., штрафу
(фіксована частина) - 500 грн., штрафу
(процентна складова) - 933 грн. 37 коп.
(а.с.7-9).

З даного розрахунку також вбачається,
що останнє погашення кредиту
відповідачем мало місце 25 вересня 2009
року, після чого жодних платежів
останній не здійснював.

Крім того, в жовтні 2009 року ОСОБА_1
звертався до ЗАТ КБ «ПриватБанк» із
письмовою заявою про розірвання
вищевказаного кредитного договору
(а.с.44).

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України), однак, згідно з ч.1
ст.258 ЦК України, для окремих видів
вимог законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю. Зокрема,
позовна давність в один рік
застосовується, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) ( п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України).

При цьому, відповідно до ст.266 ЦК
України, зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила, до ч.1 ст.261 ЦК
України.

Згідно з ч.5 цієї ж статті, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Отже, відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою вищевказаного кредитного
договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі - зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261
зазначеного Кодексу), а не закінченням
строку дії договору.

Саме така правова позиція висловлена у
постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 19
березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка
згідно з ч.1 ст.360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

За таких обставин справи та на підставі
наведених вище норм закону судом
першої інстанції зроблено правильний
висновок про пропущення позивачем
строку позовної давності щодо
заявлених ним у травні 2014 року
вищевказаних позовних вимог, а тому
правомірно та обґрунтовано відмовлено
в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» саме у зв'язку зі спливом
позовної давності, про застосування
якої було заявлено відповідачем та
його представником в ході судового
розгляду даної справи.

Натомість, доводи апеляційної скарги
зводяться до помилкового та довільного
тлумачення позивачем дійсних обставин
справи та норм матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини, і
жодним чином не спростовують наведених
вище висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що оскільки
доводи апеляційної карги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, то апеляційну скаргу
позивача слід відхилити, а оскаржуване
рішення залишити без змін, як таке, що
ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 листопада 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді