Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне, в порядку гл.8 розділу ІІІ ЦПК
України/

23 грудня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, в якому
посилається на те, що 26 лютого 2014 року
між ним та відповідачем було укладено
договір позики, відповідно до якого
останній отримав грошові кошти в
розмірі 5 000 доларів США строком до 26
березня 2014 року. В зв'язку з тим, що
відповідач свого зобов'язання щодо
повернення грошових коштів у
встановлений строк не виконав, позивач
просить суд стягнути з відповідача
суму боргу в розмірі 64 751, 76 грн., що
станом на 27 жовтня 2014 року еквівалентно
5 000 доларів США, 3% річних в розмірі 1
144,24 грн., індекс інфляції в розмірі 8 288,
23 грн., судові витрати в розмірі 741, 85
грн. та 2 000 грн. витрати на правову
допомогу.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, до суду надійшла заява
про розгляд справи без його участі,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224
ЦПК України вважає можливим провести
заочний розгляд справи.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позичальником) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено в судовому засіданні, 26
лютого 2014 року між позивачем та
відповідачем укладено договір позики у
вигляді розписки, відповідно до якої
ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 5 000
доларів США строком до 26 березня 2014
року /а.с.14/. Ця форма договору
відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України.

Відповідач свого зобов'язання щодо
повернення грошових коштів позивачу не
виконав, грошові кошти не повернув. В
зв'язку з чим позивач вимушений був
звернутися до суду з позовом до
відповідача про стягнення суми боргу.

В зв'язку з тим, що на сьогоднішній день
відповідач ухиляється від повернення
суми боргу, позивач вважає за потрібне
стягнути з відповідача суму боргу в
розмірі 64 751, 76 грн., що станом на 27
жовтня 2014 року еквівалентно 5 000 доларів
США (12,950353 грн. за 1 долар США).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

У зв'язку з невиконанням позичальником
своїх зобов'язань за договором позики
виникла заборгованість в сумі 74 184, 23
грн., яка складається:

- 64 751, 76 грн. - основна сума боргу;

- 1144, 24 грн. - 3% річних від простроченої
суми /а.с.9/;

- 8 288,23 грн. - індекс інфляції /а.с.9/

З урахуванням викладеного суд дійшов
до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково та з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути за договором позики
грошові кошти у розмірі 74 184, 23 грн.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача витрат на
правову допомогу суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові
витрати складаються із судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Частиною 3 ст. 79 ЦПК України
встановлено, що до витрат пов'язаних з
розглядом судової справи належать
витрати на правову допомогу. Однак
позивачем доказів сплати витрат на
правову допомогу у розмірі 2 000 грн. не
надано, а тому в цій частині позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (іден. номер НОМЕР_1,
АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (іден. код.
НОМЕР_2, АДРЕСА_2) заборгованість за
договором позики від 26 лютого 2014 року в
розмірі 74 184, 23 грн., а саме:

- 64 751, 76 грн. - основна сума боргу;

- 1144, 24 грн. - 3% річних від простроченої
суми;

- 8 288,23 грн. - індекс інфляції

Стягнути з ОСОБА_2 (іден. номер НОМЕР_1,
АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (іден. код.
НОМЕР_2, АДРЕСА_2) сплачений останнім
судовий збір в розмірі 741, 85 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення суду може бути
оскаржене позивачем протягом десяти
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя
С.О.Демидова