АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/9494/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3285/14
Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.
Доповідач Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Хіль Л.М., Карпушина Г.Л.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

На заочне рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 27 січня 2014 року

в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Полтава-банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про виселення мешканців з
житлового приміщення

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року позивач звернувся
до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 30.08.2007 р. між
банком та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
остання отримала 100 000 доларів США. В
забезпечення повернення грошових
коштів, отриманих за кредитним
договором, ОСОБА_1 передала в іпотеку
позивачу трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Відповідачка належним чином
не виконувала взятих на себе
зобов»язань. Заочним рішенням
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 04 жовтня 2011 року
звернуто стягнення на користь ПАТ
«Полтава-банк» на заставлене майно, а
саме вищевказану квартиру. 10.12.2012 року
на адресу відповідачів банк надіслав
вимоги про добровільне виселення з
жилого приміщення протягом місяця з
дня отримання вимоги для його
реалізації для погашення кредитної
заборгованості. Однак зазначені вимоги
не були виконані і спірне житлове
приміщення в добровільному порядку
відповідачами не звільнено. Прохали
виселити ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям їх
з реєстраційного обліку у зазначеному
житловому приміщенні, без надання
іншого житла.

Заочним рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 27 січня 2014
року позов Публічного акціонерного
товариства «Полтава-Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення мешканців
житлового приміщення задоволено.

Виселено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_5, які зареєстровані та
проживають у квартирі, розташованій за
адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку у вказаній
квартирі.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_1, прохала рішення
суду скасувати, провадження у справі
закрити, вказуючи, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги
колегія суддів приходить до висновку
про їх відхилення.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Полтава-Банк», місцевий суд вірно
встановив, що 30.08.2007 року між ПАТ
«Полтава-банк» та ОСОБА_1 було укладено
договір № 62 про надання кредиту у сумі
100 000 доларів США зі строком повернення
до 30.08.22 року. Між ПАТ «Полтава-банк» та
ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір
№ 75, відповідно до якого в разі
невиконання своїх обов'язків за
кредитним договором ОСОБА_1 банк має
право одержати задоволення своїх вимог
за рахунок заставленого майна.

Оскільки ОСОБА_1 своїх зобов'язань за
кредитним договором не виконувала,
рішенням суду від 04.10.11 року було
задоволено позовні вимоги банку, а
саме: стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Полтава-банк» заборгованість по
кредитному договору в сумі 1 085 547 грн. 65
коп. шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яке
набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і порядку,
передбачених законом.

Статтею 39 Закону «Про іпотеку»
передбачено, що одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
вправі винести рішення про виселення
мешканців.

Разом з тим ч. 1 ст. 40 цього ж Закону
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до п. 43 Постанови № 5
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року, при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39- 40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що
10.12.2012 року на адресу відповідачів ПАТ
«Полтава-банк» надіслав вимоги про
добровільне виселення (звільнення)
жилого приміщення протягом одного
місяця з дня отримання даної вимоги,
які були отримані відповідачами, про що
свідчать підписи про одержання на
примірниках вимог. ( а. с. 15,16). Однак,
зазначені вимоги не були виконані і
житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1,
в добровільному порядку відповідачами
не звільнено.

В зв'язку з вищенаведеним
місцевий суд прийшов до вірних
висновків про те, що позовні вимоги
позивача ґрунтуються на законі та
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги в
частині того, що на сьогоднішній день
нерухоме житлове майно не може бути
примусово стягнуте відповідно до
Закону України «Про мораторій та
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», оскільки
правовідносини між сторонами,
пов'язані з виселенням ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 , які є похідними від
передбаченої законом процедури
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а тому відсутні підстави для
здійснення стягнення на іпотечне майно
шляхом примусового виселення
мешканців з помешкання без надання
іншої житлової площу, є безпідставними.

Заочне рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука про
звернення стягнення на предмет іпотеки
для погашення заборгованості було
постановлено 04 жовтня 2011 року, до
набрання чинності Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті». Останній
набрав чинності лише 7 червня 2014 року.

Тому доводи апелянта в цій
частині не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу і доводи
апеляційної скарги в частині того, що
дана справа підлягає закриттю,
оскільки вимога про виселення осіб, що
проживали у трикімнатній квартирі
АДРЕСА_1, була предметом розгляду у
справі № 2-1393/2011, й з даного питання
існує судове рішення, що набрало
законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо набрали
законної сили рішення суду або ухвали
суду про закриття провадження у справі
у зв'язку з відмовою позивача від
позову або укладенням мирової угоди
сторін, ухвалені або постановлені з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи №
2-1393/2011, а саме позовної заяви, поданої
ПАТ «Полтава-банк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на майно для
погашення заборгованості та виселення,
вбачається, що свої позовні вимоги
позивач обґрунтовував тим, що
відповідачка має заборгованість перед
банком, добровільно її не погашає.
Вимоги банку про дострокове повернення
кредиту по кредитному договору
позичальником залишені без виконання.
Посилаючись на норми ст.33 ЗУ «Про
іпотеку», прохали звернути стягнення
на майно, а саме іпотечне майно, в тому
числі квартиру АДРЕСА_1, для погашення
заборгованості. Прохали також
виселити відповідачку з посиланням на
норми ст.39 ЗУ «Про іпотеку», в
задоволенні чого було відмовлено,
оскільки на той момент банком не було
виконано вимоги щодо порядку виселення
мешканців житлового приміщення,
передбачені Законом України «Про
іпотеку».

В жовтні 2013 року ПАТ «Полтава-банк»
подало до місцевого суду позовну заяву
про виселення мешканців з житлового
приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1,
після виконання вимог ст.ст. 39-40 ЗУ «Про
іпотеку», обґрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що відповідачі добровільно
виселятися з жилого приміщення, на яке
рішенням суду вже звернуто стягнення,
не бажають, незважаючи на те, що банком
було надіслано на адресу відповідачів
вимога про добровільне виселення з
жилого приміщення протягом місяця.

Наведені обставини свідчать про те,
що хоча обидва спори виникли між тими ж
сторонами та відносно одного і того ж
предмету спору, обставини виникнення
спору не є тотожними.

За таких обставин підстави для
закриття провадження у справі
відсутні.

Доводи апеляційної скарги, висновків
місцевого суду не спростували.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308 , 315, 317, 319
ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 27 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом
двадцяти діб до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно: