Справа № 146/1535/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"24" грудня 2014 р. Томашпільський
районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді
Пилипчука О.В.

при секретарі Бойко
Т.Є.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача
Руцької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Томашпіль
справу за позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Одеська залізниця» про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з даним позовом, в якому просить
взнати протиправними дії Державного
підприємства «Одеська залізниця» в
частині ненарахування та невиплати
йому щомісячної доплати за роботу в
зоні посиленого радіоекологічного
контролю, згідно ст. 39 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи
із розміру однієї мінімальної
заробітної плати за період з 2003 року по
вересень 2014 року, а також зобов'язати
Державне підприємство «Одеська
залізниця» нарахувати та виплатити
йому щомісячну доплату за роботу в зоні
посиленого радіоекологічного
контролю, згідно ст. 39 ЗУ «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи із розміру
однієї мінімальної заробітної плати за
період з 2003 року по вересень 2014 року,
тобто по день його звільнення.

Даний позов ОСОБА_3 обґрунтував
наступним.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою, яка
постраждала від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 4 категорії,
проживає на території посиленого
радіоекологічного контролю і з травня
1993 року працює старшим стрілком
Першого Одеського загону воєнізованої
охорони команди ст. Котовськ
(відокремлена група ст. Вапнярка) ДП
«Одеська залізниця».

В серпні 2014 року йому стало відомо,
що з 2003 року йому припинена доплата за
роботу в зоні посиленого
радіоекологічного контролю. В зв'язку з
цим у вересні 2014 року позивач звернувся
із заявою до начальника Першого
Одеського загону воєнізованої охорони
із проханням вирішити питання про
виплату щомісячної доплати за період з
2003 рік по даний час в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати, як це
передбачено ст. 39 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

16 вересня 2014 року ОСОБА_3 була
надіслана відповідь за № НОР-07/1351,
згідно якої в задоволенні заяви
відмовлено, оскільки вищевказана
доплата трактована як податкова
соціальна пільга.

Позивач вважає, що невиплата йому
доплати за роботу в зоні посиленого
радіоекологічного контролю,
передбачена ст. 39 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є неправомірною.

Посилаючись на ст. 39 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» громадянам, які працюють у
зоні посиленого радіоекологічного
контролю проводиться щомісячна
доплата в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати, ОСОБА_3 вважає, що
така доплата повинна проводитися
роботодавцем.

Позивач вказує, що він проживає і
працює в смт. Вапнярка Томашпільського
району Вінницької області, яка згідно
Постанови Кабінету Міністрів
Української РСР від 23 липня 1991 року № 106
"Про організацію виконання постанов
Верховної Ради Української РСР про
порядок введення в дію законів
Української РСР "Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок чорнобильської катастрофи"
відноситься до 4 зони посиленого
радіоекологічного контролю, а тому має
беззаперечне право на отримання
щомісячної доплати в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати за роботу
в зоні посиленого радіоекологічного
контролю.

Крім цього, позивач ОСОБА_3 вважає,
що строк звернення до суду має
обраховуватися з моменту одержання ним
письмової відповіді на заяву. З цього
приводу Верховний Суд України у своїй
постанові від 13.04.2010 року № 10/85 також
звернув увагу на те, що для вирішення
питання про правильність застосування
строку звернення до суду необхідно
з'ясувати яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені права особи, коли
розпочався перебіг цього строку.
Зокрема, чи звертався громадянин до
відповідача із заявою, якщо так - то
коли, і чи приймалося останнім рішення
про відмову.

Начальник юридичної служби Одеської
залізниці Зайцев С.М. подав до суду
заперечення, в якому просить відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі, яке обґрунтував
наступним.

Позивачем порушені строки на звернення
з позовом до суду. У відповідності до
журналу вхідної кореспонденції
Першого Одеського загону відомчої
воєнізованої охорони, 12.09.2014 року
позивач вперше звернувся із заявою про
нарахування та виплату йому надбавки,
передбаченої Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а
звільнився позивач у зв'язку із виходом
на пенсію 26.09.2014 року. Тобто за 20 днів до
фактичного виходу на пенсію
відповідачу стало вперше відомо про
той факт, що позивач має право на
встановлену діючим законодавством
надбавку.

Крім того, позивачем не додано доказів,
які б свідчили про той факт, що у період
з 2003 року по 12 вересня 2014 року позивач
заявляв про свої права щодо
нарахування та виплати надбавки за
період з 2003 року по 2014 рік.

Згідно п.3 Порядку використання коштів
державного бюджету для використання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
виплата компенсацій, допомоги певних
видів та надання пільг проводиться з
дня подання громадянином заяви, але не
раніше, ніж з дня видачі йому
посвідчення встановленого зразка.

Позивач посилається на ч.1 ст. 76 Закону
України «Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку», якою
передбачено, що право на подання позову
про відшкодування ядерної шкоди
заподіяно життю і здоров'ю
особи-строком давності не обмежується,
однак дія вказаного Закону на позивача
не розповсюджується, так як даний закон
регулює права та обов'язки громадян у
сфері використання ядерної енергії та
регулює діяльність, пов'язану з
використанням ядерних установок та
джерел іонізуючого випромінювання,
тобто на коло осіб безпосередньо
пов'язаних з використанням ядерних
установок, а позивач лише проживає у
зоні посиленого радіоекологічного
контролю, тому позиція позивача щодо
застосування норм вказаного закону є
хибною. Позивач посилається на ті
правові норми та судову практику, яка
не має жодного відношення до предмету
спору.

Посилаючись на порушені права щодо не
здійснення роботодавцем нарахувань та
виплат за проживання у зоні
радіоекологічного контролю, позивач
застосовує судову практику у вигляді
рішення Конституційного Суду України
від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 щодо рівня
пенсії і щомісячного довічного
утримання. Обґрунтовуючи свої позовні
вимоги позивач посилається на судову
практику Європейського суду з прав
людини при розгляді справи «Качко
проти України (ОВУ 2006, 12 від 05.04.2006 ст.850)
в ракурсі того, що державні органи не
можуть безпідставно відмовляти в
частині виплати надбавок громадянам з
державного бюджету. ДП «Одеська
залізниця» не є суб'єктом владних
повноважень, якому діючим в Україні
законодавством надано право
нараховувати та виплачувати надбавки
громадянам за проживання у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю, тому посилання позивача на
вказану судову практику є
необґрунтованим та безпідставним.

Окрім того, згідно п.2 Порядку
використання коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи
розпорядником бюджетних коштів
визначаються Управління праці та
соціального захисту населення
районних держадміністрацій.

У відповідності до абзацу 2 пункту 3
Порядку використання коштів бюджету
для виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, саме органи соціального
захисту населення проводять
нарахування та виплати, передбачені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Згідно п.2 Постанови
Кабінету Міністрів України № 836 від 26
липня 1996 року, громадянам, які працюють
на територіях радіоекологічного
забруднення, установлена доплата в
розмірі 520 тисяч карбованців щомісячно,
що згідно індексації станом на 2014 рік
становить 5 гривень 20 копійок щомісячно
та компенсуються за рахунок коштів
державного бюджету.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
та його представник ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримали, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві,
попросили позов задовольнити, оскільки
згідно чинного законодавства ОСОБА_3,
відповідач повинен був доплачувати
доплату до заробітної плати за роботу в
зоні посиленого радіоекологічного
контролю в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати щомісячно.

Представник відповідача Руцька О.В. в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, посилаючись на обставини,
викладені у запереченні, попросила
відмовити у задоволенні позову та
пояснила, що позивач має право на
надбавку до заробітної плати. Однак
відповідач про це не знав, а дізнався
лише у вересні місяці 2014 року коли
позивач звернувся з заявою про таку
доплату. Раніше ОСОБА_3, з такою заявою
жодного разу не звертався і йому така
доплата не проводилась, так як у
відповідача відомості про те, що він є
постраждалим від наслідків на
Чорнобильській АЕС 4 категорії і те, що
населений пункт в якому він працював
відноситься до зони посиленого
радіоекологічного контролю були
відсутні. Крім того, відповідно до п.3
Порядку використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
виплата компенсацій, допомоги певних
видів проводиться з дня подання
громадянином заяви, але не раніше ніж з
дня видачі йому посвідчення
встановленого зразка. Позивач
посвідчення постраждалого від
наслідків на Чорнобильській АЕС
отримав лише у 2009 році, з заявою про
доплату до відповідача звернувся лише
у вересні 2014 року перед звільненням,
тому відповідач згоден виплатити
доплату до заробітної плати позивачу
за 12 робочих днів, тобто з дня подачі
заяви до моменту звільнення в сумі 5,20
грн, як це передбачено постановою
Кабінету Міністрів України., а не в сумі
які зазначає позивач.

Суд, заслухавши пояснення сторін у
справі, дослідивши матеріали справи,
прийшов до наступних висновків.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які
беруть участь у справі позовного
провадження, для підтвердження своїх
вимог або заперечень зобов'язані
подати усі наявні у них докази або під
час попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України «У
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком».

Невиплата власником або
уповноваженим ним органом належних
працівникові при звільненні сум і
вимога звільненого працівника щодо їх
виплати є трудовим спором між цими
учасниками трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233
Кодексу працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права».

Судом встановлено, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою, яка постраждала
від наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС 4 категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 25
квітня 2009 року.

Зареєстрований та постійно проживає в
смт Вапнярка Томашпільського району
Вінницької області, яка згідно
Постанови Кабінету Міністрів
Української РСР від 23 липня 1991 року № 106
"Про організацію виконання постанов
Верховної Ради Української РСР про
порядок введення в дію законів
Української РСР "Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок чорнобильської катастрофи"
відноситься до 4 зони посиленого
радіоекологічного контролю.

З травня 1993 року по 29 вересня 2014 рік
працював старшим стрілком Першого
Одеського загону воєнізованої охорони
команди ст. Котовськ (відокремлена
група ст. Вапнярка) ДП «Одеська
залізниця».

У вересні позивач звертався із
заявою до начальника Першого Одеського
загону воєнізованої охорони із
проханням вирішити питання про виплату
йому щомісячної доплати за роботу в
зоні посиленого радіоекологічного
контролю за період з 2003 рік по день
звільнення в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати, як це
передбачено ст. 39 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

16 вересня 2014 року ОСОБА_3 була
надіслана відповідь за № НОР-07/1351, про
те, що у разі перевищення місячної
заробітної плати понад установлений
Податковим Кодексом України розмір,
незалежно від пільгової
категорії-питання щодо надання
податкової соціальної пільги не
розглядається, а оскільки отримуваний
позивачем місячний дохід перевищував
встановлені Податковим Кодексом
України розміри, тому питання
отримання ним пільг у вигляді доплати
за проживання на території посиленого
радіоекологічного контролю не може
бути розглянуто.

Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» громадянам, які працюють у
зоні посиленого радіоекологічного
контролю проводиться щомісячна
доплата в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати. Така доплата повинна
проводитися роботодавцем.

Згідно ч.3 ст. 37 ЗУ «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зазначена допомога
виплачується щомісячно за місцем
роботи, пенсіонерам-органами, які
виплачують пенсію, непрацюючим
громадянам-місцевими державними
адміністраціями або виконавчими
органами рад за місцем проживання.

Всупереч вимогам ст. 39 вищевказаного
Закону позивачу вказані доплати не
виплачувалися.

Згідно відповіді начальника
управління праці та соціального
захисту населення Томашпільської РДА
Косар Г.К, від 17 листопада 2014 року
позивачу повідомлено, що громадянам,
які працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів від 26.07.1996 року установлено
доплату в розмірі 5.20 грн, у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю, а відповідно до п.5 Порядку
використання коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, соціальні
виплати, доплата проводяться за місцем
основної роботи (служби) громадян
підприємствами, установами,
організаціями, тому саме організація
позивача повинна була виплачувати йому
доплату за роботу на території
радіоактивного забруднення.

Згідно відповіді начальника Першого
Одеського загону відомчої
воєнізованої охорони від 24 листопада
2014 року №07/1185 на запит Томашпільського
районного суду зазначено, що у Першому
Одеському загоні відомчої
воєнізованої охорони відсутня
інформація, щодо звернень позивача до
них із заявою про нарахування та сплату
йому надбавки за проживання та роботу у
зоні посиленого радіоекологічного
контролю за весь період роботи
починаючи з 3.051993 року по 12.09.2014 року у
зв»язку із чим відповідачем по
вказаній справі не нараховувались та
не виплачувались відповідні надбавки.

Згідно повідомлення начальника
сектора архіву Одеської залізниці від
25.11.2014 року надати інформацію про
роботу ОСОБА_3, у зоні підвищеного
радіоекологічного контролю за період з
2003 по 2014 роки немає можливості з
причини-документи з такою інформацією
на збереження до архівів залізниці не
надходять.

. Згідно зі ст. 2 Закону про оплату
праці доплати, надбавки, гарантійні та
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством, входять до
складу заробітної плати як додаткова
заробітна плата. Доплата, встановлена
ст. 39 Закону № 796, є винагородою за працю
в особливих умовах - у даному випадку на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю.

Відповідно до ст. 47 Закону № 796
працівникам, які працюють (перебувають
у відрядженні) на територіях
радіоактивного забруднення, надається
щорічна відпустка тривалістю
пропорційно відпрацьованому на цих
територіях часу, зокрема у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю, - 30 календарних днів. Загальна
тривалість відпустки не повинна
перевищувати 42 календарні дні.

Із наданих суду ксерокопій особових
рахунків ОСОБА_3, за 2001-2003 роки
встановлено, що останньому у вказаний
період надавалась щорічна відпустка
пропорційно відпрацьованому часу
тривалістю 30 календарних днів

Постановою Кабінету Міністрів
України від 20 вересня 2005 р. № 936
затверджено порядок використання
коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Відповідно до п.4. Порядку «Виплата
компенсацій та допомоги певних видів,
передбачених Законом ( 796-12 ),
проводиться центрами по нарахуванню і
виплаті соціальних допомог,
управліннями праці та соціального
захисту населення районних (міських)
держадміністрацій, виконкомів
міських, районних у містах рад (далі -
уповноважений орган) за місцем
реєстрації громадян працюючим і
непрацюючим громадянам та пенсіонерам,
зокрема пенсіонерам та особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, Державної
кримінально-виконавчої служби та
інших структур, громадянам, що
займаються підприємницькою
діяльністю без утворення юридичної
особи, громадянам, які працюють у
громадян, що займаються
підприємницькою діяльністю без
утворення юридичної особи, а саме:
Абзац перший пункту 4 із змінами,
внесеними згідно з Постановою КМ N 1074 (
1074-2006-п ) від 01.08.2006

5) доплата особам за роботу
(службу) на території зон
радіоактивного забруднення відповідно
до статей 39, 40 Закону ( 796-12 ), пункту 2
постанови Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 р. N 836 ( 836-96-п ) (ЗП України,
1996 р., N 15, ст. 411)».

Пунктом 5. Порядку встановлено, що
«Соціальні виплати, доплати (види
допомоги), передбачені підпунктами 5-13
пункту 4 цього Порядку, проводяться за
місцем основної роботи (служби)
громадян підприємствами, установами,
організаціями (далі - підприємства) та
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності без
утворення юридичної особи, установами,
організаціями та військовими
частинами відповідно до розрахункових
даних, поданих до уповноваженого
органу за формою, затвердженою
Мінсоцполітики.

Згідно ст. 22 Конституції України
права і свободи людини і громадянина,
закріплені Конституцією, не є
вичерпними. Конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Посилання відповідача на те, що
доплата до заробітної плати позивачу
не виплачувалась, так як ним до вересня
2014 року не була подана до них про це
заява, а посвідчення громадянина, який
постійно проживає або постійно працює
на території зони посиленого
радіоекологічного 4 категорії він
отримав лише у 2009 році і згідно
постанови КМУ розмір надбавки
встановлений 5,20 грн, а не в розмірі
одної мінімальної заробітної плати є
безпідставними, оскільки
спростовуються дослідженими в
судовому засіданні доказами, а саме:
довідкою виданою управлінням праці та
соціального захисту населення
Томашпільської РДА від 20.11.2014 року №4227
про, те що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3
перебуває на обліку як потерпілий
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС
4 категорії, а посвідчення серії НОМЕР_1
від 25 квітня 2009 року видане Вінницькою
облдержадміністрацією як дублікат
взамін посвідчення серії В-І №458735 від 28
грудня 1992 року і він користується
пільгами передбаченими чинним
законодавством; пунктом третім порядку
використання коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи не
зазначено чітко до кого саме подається
заява про виплату компенсацій,
допомоги певних видів та надання пільг,
а в пункті 2 вказаного порядку
зазначено хто є розпорядниками
бюджетних коштів і до вказаного
переліку відповідач не входить. Крім
того, з огляду на загальні засади
пріоритету законів над підзаконними
нормативними актами при визначенні
розміру вищезазначених виплат,
застосуванню підлягає саме ст..39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постанова Кабінету Міністрів
України «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
істотно звужує обсяг установлених
законом прав позивача.

Оскільки судом встановлено
протиправність в діях відповідача,
щодо нарахування та виплати позивачу
доплати за роботу в зоні посиленого
радіоекологічного контролю в період з
2003 по вересень 2014 року, тому позов
ОСОБА_3, підлягає до задоволення.

Посилання відповідача на те, що
позивачем порушені строки на звернення
з позовом до суду є безпідставними,
оскільки згідно ст. 233 Кодексу законів
про працю України у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

На підставі вищезазначеного, керуючись
ст.ст. 94, 233 КЗпП України, ст.ст. 10, 60, 212-215
ЦПК України, нормами Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», Закону
України «Про оплату праці доплати,
надбавки, гарантії та компенсаційні
виплати», Порядком використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Одеська залізниця» про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити.

Визнати протиправними дії
Державного підприємства «Одеська
залізниця» в частині ненарахування та
невиплати ОСОБА_3 щомісячної доплати за
роботу в зоні посиленого
радіоекологічного контролю, згідно ст.
39 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи із розміру
однієї мінімальної заробітної плати за
період з 2003 року по вересень 2014 року.

Зобов'язати Державне підприємство
«Одеська залізниця» нарахувати та
виплатити ОСОБА_3 щомісячну доплату за
роботу в зоні посиленого
радіоекологічного контролю, згідно ст.
39 ЗУ «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи
із розміру однієї мінімальної
заробітної плати за період з 2003 року по
вересень 2014 року, тобто по день
звільнення ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні
під час проголошення рішення, в цей же
строк з дня отримання копії рішення, до
апеляційного суду Вінницької області
через Томашпільський районний суд.

Повний текст рішення виготовлено 29
грудня 2014 року.

Суддя: О. В. Пилипчук