У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 25 грудня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання договору дарування
недійсним та визнання договору
дарування укладеним із зобов'язанням
на користь третьої особи, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Донецької області від 01 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому, посилаючись на
приписи ст.235 ЦК України, просив визнати
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений 20 квітня 2005 року між ним та
ОСОБА_5 і посвідчений приватним
нотаріусом Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за № 858,
удаваним правочином, встановити, що
фактично між ними було укладено
договір дарування з покладенням
обов'язку обдаровуваного на користь
третьої особи.

Посилався на те, що на момент укладення
договору спірна квартира знаходилася в
іпотеці, держателем якої був банк
«Аваль» у зв'язку з отриманням ним
кредиту на суму 159 500грн. Оскільки
квартира знаходилася під заставою, він
не мав бажання на безоплатну передачу
її у власність відповідача, тому,
оспорюваний договір дарування був
укладений з метою покладення на
відповідача обов'язку з погашення його
зобов'язань перед банком за кредитним
договором.

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 05 листопада 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено.

Договір дарування, укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 й посвідчений 24 квітня
2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 за
реєстровим № 858, визнано недійсним.

Договір дарування, укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 й посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_6 від 14
квітня 2005 року за реєстровим № 858,
визнано укладеним із обов'язком
обдаровуваного ОСОБА_5 на користь
Акціонерного поштово-пенсійного банку
«Аваль» по здійсненню платежів з
погашення кредиту за умовами договору
кредиту від 26 серпня 2004 року №
014/03/0050/74-53369.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 01 липня 2014 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове про відмову
в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення
місцевого суду від 05
листопада 2013 року, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що між сторонами існувала
домовленість, яка передувала укладенню
договору дарування про прийняття
ОСОБА_5 на себе обов'язків з погашення
кредитних зобов'язань ОСОБА_4, що не
суперечить положенням ст.725 ЦК України,
та дійшов висновку про те, що
оспорюваний договір дарування
фактично є договором дарування з
встановленням обов'язку
обдаровуваного на користь третьої
особи.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в позові, апеляційний суд
виходив із відсутності доказів того, що
воля сторін була направлена на
приховування іншого правочину.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суд
апеляційної інстанції з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову в позові.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення апеляційного суду Донецької
області від 01 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова