АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8154/2014
Головуючий 1 інст. - Шуліка Ю.В.
Справа № 646/2258/14-ц
Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: про відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кіпенко І.С.,

- Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 23 жовтня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя
особа: ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної шкоди, зобов'язання
виконувати обов'язки щодо утримання
житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом про відшкодування шкоди і,
посилаючись на приписи ст.151 ЖК України,
ст. ст.319, 360 та ст.1166 ЦК України, просила
стягнути з ОСОБА_5 50 298 грн. у якості
відшкодування майнової шкоди та
зобов'язати його виконувати обов'язок
по утриманню та збереженню спільного
будинку.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що домоволодіння АДРЕСА_1 у
м. Харкові належить трьом особам на
праві спільної часткової власності, а
саме: ОСОБА_3 - 6/24 частин, ОСОБА_7 - 6/24
частин, ОСОБА_6 - 12/24 частин.

Вказане домоволодіння розташоване на
земельній ділянці площею 910 кв. Метрів і
складається з житлових будинків А-1, Б-1
та господарських будівель. Між
співвласниками було досягнуто згоди
про порядок користування
домоволодінням, за яким ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 користуються житловим будинком
А-1, а ОСОБА_6 - житловим будинком Б-1.

Частина житлового будинку А-1, якою
користується відповідач, вже багато
років знаходиться без нагляду
власника, стала не придатною для житла
внаслідок зруйнування зовнішніх та
спільних з другою частиною будинку
стін, стелі, даху, підлоги. В частині
будинку відповідача відключені газ,
опалення, електроенергія. Оскільки
частина будинку Б-1 відповідача
примикає до її частини будинку, то в ній
постійно з'являється волога, пліснява,
протікає дах, псується внутрішній
вигляд приміщення, з'являється сморід.
На її вимогу відремонтувати свою
частину будинку, відповідач не реагує.
На її думку відповідач порушує вимоги
ст. 151 ЖК України, що зобов'язує
власників житлових будинків
забезпечувати їх схоронність,
проводити за свій рахунок поточний та
капітальний ремонти, утримувати в
порядку прибудинкову територію, також
вимоги ст.ст. 319, 360 ЦК України, згідно з
якими власник не може використовувати
право власності на шкоду правам та
інтересам суспільства, громадян,
повинен відповідно до своєї частки
брати участь у витратах на управління
та утримання спільного майна.

Позивач вказує, що внаслідок
перелічених порушень відповідач
завдав їй матеріальну шкоду, оскільки
вона вимушена за власні кошти
проводити ремонт своєї частини
будинку, яка руйнується з вини
відповідача.

Представник відповідача - ОСОБА_8 проти
позову заперечував, стверджуючи, що
вказані позивачем підстави є
надуманими, що нею зібрані та надані
суду копії чеків на будівельні та інші
матеріали, які не мають відношення до
ремонту в кімнатах позивачки, якщо
такий взагалі проводився, не містять
даних, що саме позивач купувала ці
будматеріали, що саме для ремонту своєї
частини будинку і фактично їх
використала, а також, що з вини ОСОБА_9
їй завдано матеріальну шкоду.

Обґрунтовуючи безпідставність позову,
представник відповідача вказував на
набуття позивачем права власності на
частину будинку АДРЕСА_1 та
користування ним у незаконний спосіб,
на протиправне використання
позивачкою та її чоловіком -
працівником міліції - зв'язків з
органами місцевої влади та працівників
суду у спорах, які виникають з приводу
володіння і користування спільною
власністю.

На вказані обставини представник
позивача посилався і заявляючи відводи
судді Червонозаводського районного
суду м.Харкова Дідовець В.А., вважаючи,
що саме з цих обставин суддя ухвалював
рішення у інших справах за участю цих
же сторін на користь ОСОБА_10 (т.1 а.с.96, 100,
101-113, 119-136).

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Додатковим рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 31 жовтня 2014 року суд
вирішив зобов'язати ОСОБА_5 виконувати
свої обов'язки власника з утримування у
належному технічному стані приналежну
йому частину житлового будинку літ
«А-1» по АДРЕСА_1 у м. Харкові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який є
представником позивача ОСОБА_3,
міститься прохання скасувати рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 23 жовтня 2014 року і ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та
таким, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_4 посилається на те, що суд першої
інстанції відмовив у задоволенні
позовних вимог на підставі того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності і не подано клопотання про
поновлення пропущеного строку, однак
позивачем надавались акти обстеження
житлового будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_1
в м. Харкові від 20.06.2004 року, 23.03.2007 року
та від 02.10.2012 року якими було
встановлено наявність завданої шкоди
діями (бездіяльністю) ОСОБА_5

Таким чином позивач просила стягнути
завдану їй наявну матеріальну шкоду за
період з червня 2004 року по серпень 2014
року. Крім того, суд не надав правової
оцінки його доводам, що матеріальна
шкода завдається позивачу постійно,
оскільки атмосферні опади призводять
до систематичного залиття приміщень
позивача, про що свідчать чисельні
сліди залиття стелі, руйнування
перекриття, знаходження у вологому
стані підлоги і данні факти
відображені у висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 4763
від 05.09.2014 року.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу і просив її
задовольнити, а представник
відповідача проти задоволення
апеляційної скарги заперечував,
вказуючи, що надані позивачем докази і
матеріали справи не містять даних, які
б свідчили, що позивачу заподіяно шкоду
у вказаному в позові розмірі, а також
даних, що саме з вини ОСОБА_11 пошкоджено
майно позивача. Вважає, що саме через
недбалість позивача має місце
протікання даху, що через постійні
конфлікти, які тривалий час виникають з
вини позивача відповідач ОСОБА_11
позбавлений можливості безперешкодно
володіти і користуватися своєю
власністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню (частково?) за таких
підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК
України, а також правильно витлумачив
ці норми.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні і які відповідають
вимогам закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Оскаржене рішення суду першої
інстанції вказаним вимогам закону не
відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог про
відшкодування шкоди, суд першої
інстанції посилався на висновки
судової будівельно-технічної
експертизи №4763 від 05.09.2014р. експерта
ХНДІСЕ Пугачової І.Л. (т.2 а.с.70-123) та
надані суду 03.06.2014 року представником
позивача ксерокопії актів технічного
обстеження житлового будинку від
20.06.2004р.,, від 25.03.2007р. та від 02.10.2012р.(т.2
а.с.36-43) і виходив з того, що вимоги про
відшкодування шкоди на суму 25138 грн.,
заподіяння якої зафіксовано актом від
20.06.2005 року, і шкоди на суму 17789 грн.,
заподіяння якої зафіксовано актом від
25.03.2007 року - заявлені з пропуском
передбаченого ст.257 ЦК України
трирічного строку позовної давності, а
з заявою про поновлення пропущеного
строку з обґрунтуванням поважності
причин пропуску позивач до суду не
звертався.

Стосовно вказаної у висновку судової
будівельно-технічної експертизи суми
5220 грн., яка за висновком експерта
визначена з огляду на акт технічного
обстеження будинку від 02.10.2013 року, суд
визнав їх такими, що знаходяться за
межами позовних вимог, оскільки
позивачем не заявлені, а з пояснень
представника позивача вбачається, що
позовні вимоги стосуються лише подій
залиття приміщень позивачки, які мали
місце до 20.03.2007 року та усувалися нею
/ОСОБА_3./ включно до 2012 року. (т.2 а.с.155-159).

Однак з таким рішенням колегія суддів
погодитися не може і вважає, що воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову про відшкодування
шкоди з інших підстав у зв'язку з
невідповідністю висновків суду першої
інстанції обставинам справи та
неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
які призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно ст.3 ЦПК України і ст.ст.15,16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, в порядку,
встановленому ЦПК України. При цьому
така особа самостійно обирає спосіб
захисту цивільних прав та інтересів, а
суд у відповідності з вимогами ст.11 ЦПК
України розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням такої особи,
поданому у відповідності з цим
Кодексом, в межах заявлених такою
особою вимог і на підставі доказів
сторін, та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, які
передбачають, що саме сторони повинні
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
або заперечень шляхом надання суду
належних та допустимих доказів з метою
доведення перед судом їх
переконливості. (ст.ст.10, 57-66 ЦПК
України).

Статтею 1166 ЦК України, на яку
посилалась позивач, звертаючись до
суду з позовом до ОСОБА_11 про
відшкодування шкоди, передбачає, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Стосовно даної справи це означає, що
ОСОБА_3, звернувшись до суду з позовом
до ОСОБА_11 про відшкодування майнової
шкоди з зазначених у її позовній заяві
підстав, повинна довести суду: а)що мало
місце протиправна поведінка
відповідача ОСОБА_11, б)що їй заподіяна
шкода в вказаному нею розмірі, в)що
існує безпосередній зв'язок між
вказаними першими двома елементами,
г)що саме з вини відповідача ОСОБА_11 їй
заподіяна майнова шкода.

Позов про відшкодування шкоди може
бути задоволений за умови доведеності
усіх цих складових елементів у їх
сукупності. Недоведеність хоча б
одного з них унеможливлює ухвалення
рішення про задоволення позову про
відшкодування шкоди.

Ухвалюючи 23.10.2014 року рішення про
відмову у задоволенні позову про
відшкодування шкоди, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
ОСОБА_3 пропущено передбачений ст.267 ЦПК
України трирічний строк позовної
давності, так як позов подано 20.11.2012
року, а факти пошкодження майна
позивача зафіксовані в актах
технічного обстеження будинку від
20.06.2004 року та від 25.03.2007 року, тобто
більше п'яти років тому, а з заявою про
поновлення пропущеного строку з
обґрунтуванням поважності їх пропуску
ОСОБА_3 до суду не зверталася.

Дійсно, частиною 4 ст.267 ЦК України
передбачено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у справі, є підставою
для відмови у позові і представник
відповідача ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8
звертався до суду з такою заявою.

Однак з таким вирішенням позову ОСОБА_3
про відшкодування шкоди погодитися не
можна, оскільки в рішенні, усупереч
вимог ст.ст. 214,215 ЦПК України, відсутні
висновки суду щодо доведеності
позовних вимог ОСОБА_3 в частині
заподіяння шкоди її майну з вини
ОСОБА_11 у розумінні ст.1166 ЦК України.

Крім того, поза увагою суду залишилась
та обставина, що представник
відповідача, звертаючись з заявою про
застосування позовної давності,
відношення до позові не змінював і не
визнавав його, а лише просив
застосувати наслідки пропуску строку у
тому разі, коли суд погодиться з
доводами позивача по суті. (т.2 а.с. 126, 151).

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»
також зверталось увагу судів на
необхідність наведення в
мотивувальній частині рішення даних
про встановлені судом обставини, що
мають значення для справи, їх юридичну
оцінку та визначені відносно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів. При цьому суд повинен
встановити, чи були порушені, невизнані
або ос порені права, свободи чи
інтереси позивача, а якщо були, то
вказати, чи залучений у справі
відповідач відповідальним за це.
Встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважних
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, крім
випадків, коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Аналізуючи матеріали справи і доводи
сторін (їх представників), колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем (його представником) не
доведені обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог,
з метою стягнення з ОСОБА_11 50298 грн.50
коп. у якості відшкодування шкоди.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 на
підтвердження зазначених у позові
обставин надала суду: непосвідчену
копію рішення Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 14.12.2001 року
про визнання за нею права власності на
5/24 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в
м.Харкові, які належали її матері
ОСОБА_13 та були арештовані, з тих
підстав, що вона за власні кошти з
дозволу матері здійснила
переобладнання та прибудови до
будинку: непосвідчену копію рішення
того ж суду від 12.11.2004 року про визнання
за нею (ОСОБА_3.) прав власності на 1/24
частину будинку АДРЕСА_1 в м.Харкові з
тих підстав, що власник вказаної 1/24
частини будинку ОСОБА_14 померла, а
ОСОБА_3 відремонтувала цю 1/24 частину
будівлі за власні кошти; непосвідчені
копії витягів про реєстрацію
комунальним підприємством «Харківське
міське БТІ» права власності на 5/24 і 1/24
частини будинку з надвірними будівлями
по АДРЕСА_1 м.Харкові за ОСОБА_3;
непосвідчені копії витратних
накладних різних суб'єктів роздрібної
торгівлі будівельними матеріалами за
період з 2004 по 2012 рік; копію технічного
паспорту на будинок та фотознімки
фрагментів будинку; копію відповіді
директора КП «Харківсье міське БТІ»
від 15.10.2002 року на ім'я начальника
КПЖРЕП Червонозаводського району про
зареєстровані вказаним підприємством
частки співвласників будинку АДРЕСА_1,
а саме:

12/24 - за ОСОБА_6, 5/24 - за ОСОБА_15, 1/24 - за
ОСОБА_14 і 6/24 - за ОСОБА_11 . (т.1 а.с.16-76).

Оскільки відповідачем та його
представником достовірність даних в
цих документах та допустимість таких
доказів не оспорюється, суд першої
інстанції у відповідності з ч.1 ст.61 ЦПК
України погодився з визнанням того, що
позивач, відповідач і третя особа є
власниками спільної часткової
власності - домоволодіння з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 в м.Харкові. До
складу вказаного домоволодіння
входять будинок літ. «Б-1», яким
фактично володіє і користується третя
особа ОСОБА_6, будинок літ. «А-1», яким у
рівних частках фактично володіють і
користуються позивач ОСОБА_3 і
відповідач ОСОБА_11, та господарські
споруди.

При виконанні судової
будівельно-технічної експертизи по
даній справі виникли ускладнення у
зв'язку з відсутністю фактичних даних,
які б дозволяли експерту надати повні і
обґрунтовані висновки щодо
поставлених на вирішення питання, у
зв'язку з чим представником позивача
03.06.2014 року, тобто через півтора роки
після звернення до суду з позовом були
подані копії актів технічного
обстеження житлового будинку АДРЕСА_1
від 20.06.2004 року, від 25.03.2007 року і від
02.10.2012 року, складені заступником
голови виконавчого комітету
Червонозаводської районної ради,
начальником відділу ЖКХ, спеціалістами
(без зазначення у якій сфері
діяльності) та якими зафіксовано
незадовільний технічний стан
приміщень будинку літ «А-1»
домоволодіння АДРЕСА_1. (т.2 а.с. 36-44).

У якості доказу щодо обсягу
виконаних ремонтно-будівельних робіт
представник позивача надав власноруч
складений позивачем «Перелік
пошкоджень оздоблювальних покритів та
конструкцій» від 10.08.2014 року (т.2 а.с.46-51).

Надаючи висновок експерт ХНДІСЕ в
судовій будівельно-технічній
експертизі зазначив, що відсутність
розробленого робочого проекту та
виконавчої документації (акти на
приховані роботи, сертифікати якості
матеріалів, журнали виконання робіт та
ін.) в складі наданого проекту на ремонт
приміщень житлового будинку літ «А-1»
по АДРЕСА_1 м.Харкові не дозволяє
встановити склад проведених робіт та
використаних при цьому матеріальних
ресурсів; що доступу до приміщення 1-3,
1-2, 1-1 немає та оглянути стан зазначених
приміщень немає можливості; що огляд
внутрішнього стану приміщень
здійснювався через віконні отвори; що
надані представником позивача акти від
20.06.2004р., 25.03.2007р.. 02.10.2012р. не несуть
інформації про обсяги виявлених
пошкоджень.

Підсумовуючи надані матеріали експерт
зазначила, що відсутність зазначених
фактичних даних щодо стану приміщення
до пошкодження і після, відсутність
даних щодо обсягу використаного
будівельного матеріалу та робіт, їх
якостей та інших властивостей, істотно
впливають на категоричність
загального висновку, тобто відповісти
на питання можливо з достатньою
ступінню ймовірності, отже остаточні
висновки носять вірогідний характер.
(т.2 а.с.71-87).

Разом з тим, згідно вимог частини 4
статті 60 ЦПК України доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 і ОСОБА_11 є
співвласниками майна, в тому числі і
приміщення «А-1», без реального виділу
приміщень будинку на належну кожному з
них частку.

Згідно ст.360 ЦК України співвласник
відповідно до своєї частик у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна.

Позивачем не доведено, а матеріали
справи не містять даних, що вона
належним чином виконувала обов'язки по
утриманню та збереженню спільного
майна і що саме відповідач ОСОБА_5
пошкодив належне позивачу майно.

За таких обставин судова колегія при
ухваленні нового рішення не має
передбачених законом підстав для
задоволення позову ОСОБА_3 про
стягнення з ОСОБА_11 вказаної позивачем
суми у якості відшкодування заподіяної
їй шкоди.

Разом з тим, позивач не позбавлена у
передбаченому законом порядку
звернутися з вимогою про реальний
виділ і відокремлення належної їй
частки. У разі відсутності такої
технічної можливості, позивач не
позбавлена права вимагати спільної
участі відповідача у ремонті,
відновленні занедбаного спільного
майна, а у разі відмови останнього,
здійснити за власні кошти такий ремонт
з наступним стягненням тієї частини
витрат, яка відповідає частці іншого
співвласника.

У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК
України судова колегія при ухваленні
нового рішення стягує недоплачену при
зверненні до суду першої інстанції
частину судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст.
313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 23 жовтня
2014 року змінити.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_16 про стягнення грошових
коштів у якості відшкодування шкоди в
сумі 50298 грн.50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у сумі 388
грн.27 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: