Справа № 455/710/13
Головуючий у 1 інстанції: Ніточко Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/5606/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Матяш
С.І.,

відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 04 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, Турківської міської ради,
відділу Держкомземагенства у
Турківському районі Львівської
області про визнання протиправними та
скасування рішень і державних актів на
право власності на земельні ділянки, -

в с т ан о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовною заявою до Турківської
міської ради, відділу Держземагенства
у Турківському районі Львівської
області про визнання протиправними та
скасування рішень Турківської міської
ради Львівської області № 517 від 06
липня 2007 року та № 1020 від 17 квітня 2008
року, визнання протиправними та
скасування Державних актів на право
власності на земельні ділянки серії ЯД
№ 445244 та серії ЯД № 445277, виданих ОСОБА_2,
зобов'язання демонтувати самочинно
встановлену огорожу, відновлення стану
земельної ділянки - спільного заїзду,
який існував до порушення прав, в якій
зазначає, що 22 жовтня 2001 року згідно
свідоцтва про право на спадщину він
став власником житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, на ділянці
розміром 682 м кв і отримав реєстраційне
посвідчення, видане Самбірським МБТІ 15
листопада 2001 року. Згідно проекту
забудови на ділянці розміщено житловий
будинок і господарська споруда, а до
ділянки мається спільний заїзд. Однак,
відповідач, який проживає по сусідству,
безпідставно претендував раніше і
претендує зараз на його власність.

Рішенням суду від 28 грудня 2005 року
визнано право власності на будинок
АДРЕСА_1, який розміщений на ділянці у 682
м кв. Згідно його будівельного паспорту
на ділянці у 682 м кв. розташовано його
житловий будинок і господарські
споруди, а до ділянки є спільний заїзд
шириною 4 метри. Суміжним власником
ділянки площею 600 м кв. в АДРЕСА_2, згідно
проекту забудови, є ОСОБА_5 На плані
земельної ділянки ОСОБА_5 також
зазначено спільний заїзд шириною 4
метри. Однак відповідач не маючи
ніякого відношення та права на його
земельну ділянку і спільний заїзд, з
боку сусідньої садиби під АДРЕСА_2,
встановив загорожу із стовпчиків та
бетонної основи, внаслідок чого він
позбавлений заїзду до свого будинку, а
також захоплено частину його земельної
ділянки площею 315 м кв. ОСОБА_2
відмовляється добровільно демонтувати
загорожу та звільнити дорогу і
земельну ділянку. На неодноразові
звернення по відновленню меж спільного
заїзду та доступу до земельної ділянки
міська рада не реагує.

Окрім цього, у 2007-2008 роках на земельну
ділянку ОСОБА_5 і на частину його
земельної ділянки та частину заїзду
відповідач оформив право власності.
Державні акти на право власності на
земельні ділянки серії ЯД №445244 та
серії ЯД №445277 посвідчують право
власності відповідача на земельні
ділянки площею 0,1000 га для
обслуговування житлового будинку та
площею 0,0555 га для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_2. Вказані Державні акти
оформлені на підставі рішень
Турківської міської ради Львівської
області від 06 липня 2007 року № 517 та від 17
квітня 2008 року № 1020, які вважає
незаконними. Просила визнати
протиправними та скасувати рішення
Турківської міської ради Львівської
області № 517 та від 17 квітня 2008 року №
1020, які вважає незаконними.

Ухвалою Старосамбірського районного
суду Львівської області суду від 01
листопада 2013 року провадження у цій
справі в частині вимог - це пункти 3 і 4 -
щодо зобов'язання демонтувати
самочинно встановлену огорожу та
відновити стан земельної ділянки -
спільний заїзд, який існував до
порушення прав, закрито, оскільки вже є
прийняті рішення суду, які вступили в
законну силу, щодо цього предмету спору
між тими самими сторонами.

Рішенням Старосамбірського районного
суду Львівської області від 04
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
недійсними рішення Турківської
міської ради Львівської області № 517
від 06 липня 2007 року та № 1020 від 17 квітня
2000 року. Визнано недійсними державні
акти на право власності на земельні
ділянки серії ЯД № 445244 та серії ЯД №
445277, видані ОСОБА_2 В решті позовних
вимог - відмовлено. Стягнуто порівну з
Турківської міської ради Львівської
області, з відділу Держкомземагенства
у Турківському районі Львівської
області та з ОСОБА_2, з кожного окремо,
по 38 грн. 24 коп. судового збору на
користь ОСОБА_4 (понесені ним судові
витрати - судовий збір в сумі 114 грн. 70
коп.).

Вказане рішення суду в частині
визнання недійсними рішення
Турківської міської ради №517 від 06.07.2007
року та №1020 від 17.04.2008 року та визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки серії ЯД
№445244 та серії ЯД №445277 оскаржив
відповідач ОСОБА_2 В апеляційній
скарзі, посилається на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, постановлення
рішення без повного та всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів. Апелянт
стверджує, що рішеннями попередніх
суддів встановлено точну адресу
земельних ділянок, їх розмір, межі та
власника. Крім того зазначає, що
суттєвою ознакою земельної ділянки є
її кадастровий номер, яким чітко
визначено адресу земельної ділянки та
її розташування. Відповідач стверджує,
що судом за основу доказів взято лише
титульну сторінку технічного звіту, в
якому помилково зазначено адресу
спірної земельної ділянки у АДРЕСА_3.
Про що ствердили треті особи. Просить
суд оскаржуване рішення в частині
визнання недійсними рішення
Турківської міської ради №517 від 06.07.2007
року та №1020 від 17.04.2008 року та визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки серії ЯД
№445244 та серії ЯД №445277 скасувати, а
врешті рішення суду залишити без змін і
провадження закрити.(том 1 а.с. 286-290).

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3 на обґрунтування
апеляційної скарги, які просили
скасувавши рішення суду у зазначеній
частині, відмовити у задоволенні
позову повністю, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та позовних
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК
України, під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; чи є
інші фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

У відповідності до ст.3 ЦПК України та
ст.16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

В той же час, за змістом положень ст.15
ЦК України право особи на захист свого
цивільного права виникає у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно п.11 постанови Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14
«Про судове рішення у цивільній
справі» оскільки правом на звернення
до суду за захистом наділена особа в
разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси (частини перша та друга статті
3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції закрито
провадження у справі щодо позовних
вимог ОСОБА_4 зазначених в пунктах 3 і 4
прохальної частини позовної заяви -
щодо зобов'язання демонтувати
самочинно встановлену огорожу та
відновити стан земельної ділянки -
спільний заїзд, який існував до
порушення прав та фактично відмовив у
задоволенні позову в цій частині, що
сторонами не оскаржується.

В той же час, судом задоволено решту
позовних вимог ОСОБА_4 та визнано
недійсними як рішення Турківської
міської ради Львівської області № 517
від 06 липня 2007 року та № 1020 від 17 квітня
2000 року так і державні акти на право
власності на земельні ділянки серії ЯД
№ 445244 та серії ЯД № 445277, видані ОСОБА_2

При цьому суд виходив із того, що в
технічній документації по підготовці
та видачі державних оспорюваних актів
на землю, а саме: в технічному звіті для
службового користування(а.с.122), в
пояснювальній записці (а.с.124), в
технічному завданні на розробку
технічної документації по видачі
державного акту(а.с.126) в кадастрових
планах(а.с.137,138) мова їдеться про
земельну ділянку в АДРЕСА_3, а не про
спірну земельну ділянку по АДРЕСА_2. В
актах визначення та погодження
зовнішніх меж земельної ділянки в
натурі відсутні дати складання таких
актів та підпис ОСОБА_4 щодо погодження
цих меж.

Однак судова колегія вважає, що
зазначені судом першої інстанції
обставини не давали достатніх підстав
для висновку про недійсність вказаних
рішень Турківської міської ради
Львівської області та державних актів
на землю.

У відповідності до положень ст.12
ЗК України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу та інш.

Згідно ч.1 ст.118 ЗК України сільські,
селищні, міські ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.121 ЗК України
Громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
гектара; для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у селах - не більше
0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15
гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до рішенням ХІV сесії V
скликання Турківської міської ради
Львівської області за №517 від 06.07.2007р.
«Про розгляд заяви ОСОБА_2.» останньому
надано дозвіл на інвентаризацію
земельної ділянки по АДРЕСА_2 для
обслуговування житлових і
господарських будівель та зобов'язано
його представити матеріали
інвентаризації на сесію міської
ради.(т.1а.с.180).

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 від 26
березня 2008 року, такий звернувся до
Турківської міської ради з проханням
затвердити подані ним матеріали
інвентаризації земельної ділянки для
обслуговування житлових і
господарських будівель в АДРЕСА_2 та
для ведення особистого селянського
господарства площею: 0,1000 га. та 0,0555
га.(т1а.с.176).

Згідно рішення ХХІІ сесії V скликання
Турківської міської ради Львівської
області за №1020 від 17.04.2008 року «Про
розгляд заяви ОСОБА_2.» затверджено
матеріали інвентаризації земельної
ділянки для обслуговування житлового
будинку по АДРЕСА_2 та ведення
особистого селянського господарства
та передати у приватну власність
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га.
для обслуговування житлових і
господарських будівель по АДРЕСА_2 та
ведення селянського господарства в
урочищі «біля хати» площею 0,0555 га.
(т.а.с.175).

На підставі цих рішень Турківської
міської ради ОСОБА_2 видано державні
акти на право власності на вказані
земельні ділянки серії ЯД № 445244 та
серії ЯД № 445277 із зазначенням
відповідних кадастрових номерів
земельних ділянок, а саме:
№:01:016:0010 на земельну ділянку
площею 0,1000 га. та №:01:016:0011 на
земельну ділянку площею 0,0555 га.

Таким чином, рішення Турківської
міської ради щодо надання ОСОБА_2 у
власність вказаних земельних ділянок
були прийняті в межах повноважень
цього органу місцевого самоврядування
та в розмірах, які відповідають
положенням ст.121 ЗК України.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_4 є власником житлового
будинку АДРЕСА_1, розташованої на
земельній ділянці площею 682 м.кв. , яка
межує із земельною ділянкою площею 1000
м.кв. на якій знаходиться будинок
АДРЕСА_2, що на праві власності належать
відповідачу ОСОБА_2 (т.1а.с. 24, 25, 31, 128).

Безспірною є і та обставина, що між
будинковолодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,
які на даний час належать сторонам,
передбачений та існує заїзд шириною
три метри, що встановлено рішенням
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 20.09.2006 р..
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 12.05.2011 року, що не потребує
доказування.

Апеляційним судом, при постановленні
вказаного судового рішення,
встановлено також, що ОСОБА_2 не вчиняв
жодних нових дій по зміні розміру
заїзду шляхом самовільного
встановлення огорожі, а також не вчиняв
перешкод позивачу у будівництві
господарської будівлі на його
земельній ділянці, які б давали
підстави для нового звернення з
позовом до суду про усунення перешкод
(т.1 а.с.245).

Не встановлено таких обставин і в ході
розгляду даної цивільної справи, у
в'язку з чим позов ОСОБА_4 в частині
зобов'язання демонтувати самочинно
встановлену огорожу та відновити стан
земельної ділянки - спільний заїзд,
який існував до порушення прав, було
закрито ухвалою Старосамбірського
районного суду Львівської області суду
від 01 листопада 2013 року і це судове
рішення позивачем не оскаржено.

Твердження позивача ОСОБА_4 про те, що
надання ОСОБА_2 у власність спірних
земельних ділянок порушують його права
власності на землю не заслуговують на
увагу, оскільки нічим не підтверджені
та носять голослівний характер.

В матеріалах справи відсутні будь які
дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_2
захопив частину земельної ділянки
позивача, чи в інший спосіб порушує, не
визнає або оспорює права ОСОБА_4 на
належну йому земельну ділянку.

Та обставина, що при виготовленні
технічної документації із землеустрою
на спірні земельні ділянки в окремих
документах адресою їх місця
розташування було зазначено АДРЕСА_3 а
не АДРЕСА_2, не свідчить про те, що
виготовлення цієї документації
здійснювалось відносно інших, а не
спірних земельних ділянок, оскільки
невірне зазначення нумерації будинку є
технічною помилкою, що підтверджено
довідкою відділу Держземагенства у
Турківському районі Львівської
області від 12.11.2013 за №1375 (т.1а.с.296).

Із Технічного звіту по виконанню робіт
по підготовці та видачі Державного
акту на право власності на землю для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,1000 га та на право власності на землю
для ведення особистого селянського
господарства площею 0,0555 вбачається, що
виготовлення технічної документації
здійснювалось щодо земельних ділянок з
кадастровими номерами: №:01:016:0010
та №:01:016:0011, які фактично
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.
(т.122-141).

Окрім того, колегія суддів, виходячи з
положень ст.11 ЦПК України щодо
диспозитивності цивільного
судочинства, зазначає, що позивач,
обґрунтовуючи свої вимоги, жодним
чином не посилався на невідповідність
адреси земельних ділянок, зазначеної в
технічній документації, фактичній
адресі спірних земельних ділянок, а
тому суд фактично вийшов за межі
доводів позивача.

Не є підставою для визнання недійсними
оспорюваних рішень органу місцевого
самоврядування та державних актів на
землю відсутність підпису позивача, як
суміжного землекористувача, в Актах
визначення та погодження меж земельних
ділянок в натурі, оскільки це не
призвело до фактичного порушення прав
ОСОБА_4 на землю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
є: неповне з'ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає що оскаржуване рішення суду в
частині часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 про визнання
недійсними рішень Турківської міської
ради Львівської області № 517 від 06
липня 2007 року та № 1020 від 17 квітня 2000
року та визнання недійсними державних
актів на право власності на земельні
ділянки серії ЯД № 445244 та серії ЯД №
445277, видані ОСОБА_2 слід скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову в цій частині.

В решті це рішення суду першої
інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 4
ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Старосамбірського районного
суду Львівської області від 04
листопада 2013 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо
визнання недійсними рішень
Турківської міської ради Львівської
області № 517 від 06 липня 2007 року та № 1020
від 17 квітня 2008 року та визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки серії ЯД
№ 445244 та серії ЯД № 445277, видані ОСОБА_2
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, про відмову у задоволенні
цих позовних вимог.

Скасувати рішення суду в частині
стягнення з Турківської міської ради
Львівської області, з відділу
Держкомземагенства у Турківському
районі Львівської області та з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_4 понесені ним судові
витрати.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання цим
рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Берези В.І.

Бойко С.М.