У Х В А Л А

20 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Іваненко Ю.Г.,
Колодійчука В.М.,

Олійник А.С., Попович О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_3,
третя особа - комунальне підприємство
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
про розірвання договору; зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя
особа - приватний нотаріус Київського
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання права власності та повернення
коштів; зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання
договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом, просив розірвати
договір купівлі-продажу будівлі
трансформаторної підстанції № 1257
(літера Е), загальною площею 34,5 кв.м., що
розташована по АДРЕСА_1, укладений 28
січня 2011 року між ним, ОСОБА_5 та ОСОБА_3;
зобов'язати приватного нотаріуса
внести до реєстру правочинів відомості
про припинення цього правочину;
зобов'язати ОСОБА_5 повернути одержане
за цим договором нерухоме майно.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 не
виконав умови договору
купівлі-продажу, а саме: не сплатив 50 %
вартості майна у встановлений у
договорі строк.

У травні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом, просив
визнати за ним право власності на
будівлю трансформаторної підстанції №
1257 (літера Е), загальною площею 34,5 кв.м.,
що розташована по АДРЕСА_1, яку набуто
на законних підставах; зобов'язати
ОСОБА_4 повернути йому переплачені
кошти за придбане нерухоме майно у
розмірі 12 903 грн; зобов'язати приватного
нотаріуса повернути йому сплачені ним
кошти на депозит.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 перешкоджають йому у здійсненні
реєстрації права власності на
придбаний ним об'єкт нерухомого майна.

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом, просив
визнати недійсним договір
купівлі-продажу будівлі
трансформаторної підстанції № 1257
(літера Е), загальною площею 34,5 кв.м., що
розташована по АДРЕСА_1; зобов'язати
нотаріуса внести до реєстру правочинів
відомості про недійсність правочину та
повернути йому договір купівлі-продажу
майна від 11 травня 2006 року.

Позов обґрунтовано тим, що оспорюваний
договір не містить обов'язкової умови,
визначеної ч. 6 ст. 120 ЗК України.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 29 січня 2014 року у
позові ОСОБА_4, зустрічному позові
ОСОБА_5 та зустрічному позові ОСОБА_3
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
22 травня 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
скасовано, ухвалено в цій частині нове
рішення, яким зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 кошти у
розмірі 6 451 грн 50 коп. Змінено рішення
суду першої інстанції в частині
правового обґрунтування та виключено з
мотивувальної частини рішення
посилання на ст. 652 ЦК України. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 червня 2014 року
відмовлено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у
відкритті касаційного провадження у
справі на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

У вересні 2014 року Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали від 16 червня 2014 року з
підстав неоднакового застосування
судами касаційних інстанцій одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, а саме: ч. 2
ст. 377 ЦК України та ч. 6 ст. 120 ЗК України.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційних інстанцій одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 вересня 2012
року у справі за позовом Гурзуфської
селищної ради Автономної Республіки
Крим до приватного нотаріуса
Ядтинського міського нотаріального
округу про визнання відмови у вчинення
нотаріальної дії незаконною та
спонукання до виконання дій;

- постанову Вищого господарського суду
України від 8 квітня 2014 року у справі за
позовом корпорації «Укрінмаш» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна
компанія «Автотрейд-Сервіс», третя
особа - ОСОБА_4, про визнання договору
недійсним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

За змістом п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
практику застосування статей 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, може бути подана за
сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин. Під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Надана заявником ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 вересня 2012 року та ухвала
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 червня 2014 року, яку просить
переглянути заявник, постановлені у
справах із різних правовідносин (різні
предмет спору, підстави позову та зміст
позовних вимог).

Ухвалюючи постанову від 8 квітня 2014
року Вищий господарський суд України
погодився із висновком апеляційного
господарського суду про те, що оскільки
в укладеному між сторонами договорі
купівлі-продажу нежитлових приміщень
не вказано кадастровий номер земельної
ділянки, на якій розташовані
відчужувані об'єкти нерухомості, то
такий договір не відповідає вимогам ст.
120 ЗК України та ст. 377 ЦК України та
підлягає визнанню недійсним.

Постановляючи ухвалу від 16 червня 2014
року, яку просить переглянути заявник,
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погодився із висновками судів
першої та апеляційної інстанцій про те,
що наведені у позові підстави для
визнання спірного договору
купівлі-продажу недійсним, зокрема й
відсутність кадастрового номеру у
земельної ділянки під відчужуваним
нерухомим майном, не знайшли свого
підтвердження. Разом із тим,
апеляційним судом було встановлено, що
відповідно до відомостей Головного
управління Держземагенства у м. Києві
та Департаменту земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) документи, що
посвідчують право
власності/користування земельною
ділянкою під відчуженим об'єктом
нерухомого майна, не було
зареєстровано. Крім того, земельна
ділянка під відчуженим об'єктом
нерухомого майна є власністю
територіальної громади, а ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 були лише користувачами цієї
земельної ділянки.

Наведені у заяві ОСОБА_3 доводи та
додані до заяви матеріали вказують на
неоднакове застосування судами
касаційних інстанцій одних і тих самих
норм матеріального права: ч. 2 ст. 377 ЦК
України та ч. 6 ст. 120 ЗК України, яке
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, що відповідно до
вимог ст. 335 ЦПК України є підставою для
їх перегляду.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що заява ОСОБА_3
підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Допустити справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа -
комунальне підприємство «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна», про
розірвання договору; зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя
особа - приватний нотаріус Київського
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання права власності та повернення
коштів; зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання
договору недійсним, за заявою ОСОБА_3
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 червня 2014
року, до провадження Верховного Суду
України.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї документами надіслати до
Верховного Суду України, а копію ухвали
разом із копією заяви - особам, які
беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

В.О. Кузнєцов

Судді:

Ю.Г. Іваненко

В.М. Колодійчук

А.С. Олійник

О.В. Попович