Номер провадження: 22-ц/785/7706/14
Головуючий у першій інстанції Целух А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кварталової А.М., Фальчука В.П.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
„Одеський завод будівельно-обробних
машин" - Трач Наталії Олегівни на
рішення Малиновського районного суду
м.Одеси від 25 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Одеської міської ради, третя особа - ПАТ
„Одеський завод будівельно-обробних
машин" про визначення порядку
користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
Малиновського районного суду м. Одеси
до Одеської міської ради, третя особа -
ПАТ „Одеський завод
будівельно-обробних машин" з позовом
про визначення порядку користування
земельною ділянкою, мотивуючи це тим,
що 23 вересня 1999 року між Відкритим
акціонерним товариством «Одеський
завод будівельно-обробних машин» та
ОСОБА_4 був укладений договір купівлі -
продажу домоволодіння за яким ВАТ
«Одеський завод будівельно-обробних
машин» продав, а ОСОБА_4 купив 42/100
частини домоволодіння, яке розташовано
в АДРЕСА_2, яке складалось у
відповідності до технічного паспорту,
виданого ОМБТІ і РОН 16.08.1999 року та
технічного паспорта, виданого ОМБТІ і
РОН 13.09.2000 року в цілому з нежитлових
будівель: будівлі отд. та будівлі
колишнього заводоуправління,
загальною площею 826,8 кв.м. У власність
ОСОБА_4 перейшли приміщення, визначені
у технічному паспорті від 13.09.2000 року в
літ. 1F: приміщення №9,22, літ.1f, літ. 2f,
літ.3f, загальною площею 346,9 кв. м. У
відповідності до схематичного плану та
експлікації домоволодіння, що є
невід'ємною частиною вказаного вище
технічного паспорту виробничі
приміщення визначені під літ.1F
розташовані на земельній ділянці
загальною площею 1097 кв.м., в тому числі:
під забудовою: всього 421 кв.м., та
подвір'ям 676 кв.м, яке відокремлене від
земель, що знаходились у користуванні
ВАТ «Одеський завод
будівельно-обробних машин» пунктирною
лінією, яка розмежовує межі суміжних
земельних ділянок, та фактично є
забором.

ОСОБА_4, як власник 42/100 частин
домоволодіння у відповідності до
законодавства України провів
реконструкцію із збільшенням
загальної площі домоволодіння та ввів
це домоволодіння в експлуатацію,
отримавши технічний паспорт, виданий
ОМБТІ і РОН інв. № 743стр17кн8н від 22.06.2001
року, у відповідності до якого загальна
площа частини домоволодіння що
належала ОСОБА_4, становила 656 кв.м., у
відповідності до схематичного плану та
експлікації домоволодіння, що є
невід'ємною частиною вказаного вище
технічного паспорту приміщення
визначені під літ. А розташовані на
земельній ділянці загальною площею 874
кв.м., в тому числі: під забудовою:
всього 656 кв.м., та подвір'ям 218 кв.м., яке
відокремлене згідно з зазначеним
технічним паспортом від земель що
знаходились у користуванні
ВАТ«Одеський завод будівельно -
обробних машин» огородженням №2, що
розмежовує межі суміжних земельних
ділянок. На підставі вказаного
технічного паспорту та акту районної
міжвідомчої комісії про прийняття в
експлуатацію гр. ОСОБА_4, звернувся до
виконавчого комітету Іллічівської
районної адміністрації з проханням
зміни ідеальних часток між
співвласниками у домоволодінні
АДРЕСА_2. Виконавчий комітет
Іллічівської районної адміністрації
своїм розпорядженням №325 від 15.04. 2002
року змінив розрахунок ідеальних
часток надавши 495/1000 частини
домоволодіння по АДРЕСА_2 - гр. ОСОБА_4,
та видав на його ім'я Свідоцтво на право
приватної власності на 495/1000 частини
домоволодіння.

ВАТ «Одеський завод
будівельно-обробних машин» на підставі
рішення Одеської міської ради народних
депутатів №1346-XX111 від 2 червня 2000 року
отримав у постійне користування для
експлуатації та обслуговування
виробничої бази земельну ділянку
площею 10,2405 га в межах згідно з планом
землекористування за адресою: АДРЕСА_3.

26 червня 2001 року Одеська міська рада
народних депутатів видала ВАТ
«Одеський завод будівельно-обробних
машин» та зареєструвала Акт на право
постійного користування земельною
ділянкою в Книзі записів державних
актів на право постійного користування
землею за №156.

З наведених фактів встановлюється, що
ВАТ «Одеський завод
будівельно-обробних машин» здійснивши
продаж за договором купівлі-продажу
від 23.09.1999 року частини домоволодіння
ОСОБА_4, звернувся з проханням до
Одеської міської ради народних
депутатів про надання у постійне
користування земельної ділянки
розташованої за адресою: АДРЕСА_3, без
урахування відчуженої раніше частини
домоволодіння - ОСОБА_4, включивши її до
загальної площі земель, що не
знаходились у фактичному користуванні
ВАТ «Одеський завод
будівельно-обробних машин», чим
порушив право ОСОБА_4, на відведення
зазначеної земельної ділянки на правах
оренди.

ОСОБА_4 із метою врегулювання земельних
правовідносин під зазначеним об`єктом
на підставі дозволу Одеського
міськвиконкому, уклав договір від
22.03.2001 року на виконання
проектно-вишукувальних робіт із КП
«Земельно-кадастрове бюро при
управлінні земельних ресурсів», на
підставі якого було розроблено проект
відводу земельної ділянки та отримані
погодження щодо відведення земельної
ділянки пл. 0,1 га за адресою АДРЕСА_2 від
Державного управління екології та
природних ресурсів в Одеській області
від 21.03.2001 року № 808/03-08 та Управління
архітектури та містобудування
Одеської міської ради від 23.11.2000 року №
3085/432 оп. В останньому дозволі
управління архітектури неодноразово
посилається на лист погодження із боку
ВАТ «Одеський завод
будівельно-обробних машин» на
вилучення із користування частини
земельної ділянки розміром 0,1 га. під
зазначеним вище об`єктом.

08 листопада 2003 року ОСОБА_4, не знаючи
про включення земельної ділянки під
власною 495/1000 часткою домоволодіння до
складу земель що перейшли у постійне
користування ВАТ «Одеський завод
будівельно-обробних машин» подарував
гр. ОСОБА_3, вказану частку нежилих
будівель, що знаходяться в АДРЕСА_2, та в
цілому складаються з нежилих будівель,
зазначених в схематичному плані літ.
«А»; « 1F»; « 2F»; загальною площею 1315,6
кв.м., розташованих на земельній
ділянці розмір якої не встановлено, але
у відповідності до технічних паспортів
у складі зазначеного домоволодіння
відображене подвір'я, яке відокремлене
парканом від земель заводу.

Замість внесення відповідних змін до
державного акту на право постійного
користування щодо вилучення земельної
ділянки під проданим ним об`єктом,
листом від 09.04.2009, №78, завод звернувся
до Позивача із вимогою щодо звільнення
самостійно зайнятої земельної ділянки,
що порушує його законне право на
відведення земельної ділянки площею 0,1
га, за адресою: АДРЕСА_2 на правах
оренди.

На підставі викладеного, просив
визначити порядок використання
земельної ділянки площею 0,1 га.
розташованої за адресою АДРЕСА_2 та
визнати право на оренду цієї земельної
ділянки за ОСОБА_3 в порядку
встановленому чинним законодавством
України без погодження меж земельної
ділянки та іншої проектної
землевпорядної документації і з боку
ВАТ «Одеській завод
будівельно-виробничих машин», як
суміжного землекористувача.

Рішенням Малиновського районного суду
м.Одеси від 25.11.2013 року позов ОСОБА_3
задоволено у повному обсязі. Визначено
порядок використання земельної
ділянки площею 0,1 га, під об'єктами
нерухомого майна 495/1000 нежитлових
будівель станції технічного
обслуговування за адресою АДРЕСА_2, а
саме визнати право на оренду
зазначеної земельної ділянки за ОСОБА_3
який мешкає за адресою: 65026: АДРЕСА_1.
Визнано право ОСОБА_3, який мешкає за
адресою: 65026: АДРЕСА_1, на укладання
договору оренди земельної ділянки
площею 0,1 га, під об'єктами нерухомого
майна 495/1000 нежитлових будівель станції
технічного обслуговування за адресою
АДРЕСА_2 із Одеською міською Радою в
порядку встановленому чинним
законодавством без погодження меж
земельної ділянки та іншої проектної
землевпорядної документації з боку
ВАТ «Одеський завод
будівельно-виробничих машин», як
суміжного землекористувача.

Не погоджуючись з таким рішення суду,
представник ПАТ „Одеський завод
будівельно-обробних машин" - Трач
Наталія Олегівна звернулася до суду
апеляційної інстанції з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Малиновського районного суду
м.Одеси від 25.11.2013 року та ухвалити нове,
яким відмовити позивачу у задоволенні
вимог, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при ухваленні рішення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, визнаючи
порядок використання земельної
ділянки визнанням права на її оренду,
визнаючи право на укладення договору
оренди земельної ділянки без
погодження меж земельної ділянки та
іншої проектної землевпорядної
документації із боку ВАТ «Одеський
завод будівельно-виробничих машин», як
суміжного землекористувача, суд
першої інстанції виходив з того, що
земельна ділянка, яка знаходиться під
об'єктами нерухомого майна належними
на даний час ОСОБА_3 і не належали ВАТ
«Одеській завод будівельно-виробничих
машин», не повинна була включатися до
складу земельної ділянки, яка
відводилась ВАТ «Одеській завод
будівельно-виробничих машин» на
підставі акту на право постійного
користування від 26.07.2001 року, що є
порушенням права власника нерухомого
майна, на оренду земельної ділянки під
зазначеними об'єктами. За висновком
судової земельно-технічної експертизи
від 05.07.2013 року № 9674 розміщення на
частині зазначеної земельної ділянки
майнового комплексу споруд приватного
підприємця ОСОБА_4 не суперечать
генеральному плану розвитку м. Одеси,
схваленого Радою міністрів УРСР № 37
від 31.01.1989 року та планувальним
рішенням промрайону «Застава-ІІ».
Фактична площа земельної ділянки, яка
займана під нежитлову будівлю станції
технічного обслуговування ОСОБА_3
складає - 877 кв. м. В ході зіставлення
наявних геодезичних даних, графічних
матеріалів та даних отриманих в ході
обстеження встановлено, що нежитлова
будівля станції технічного
обслуговування частково знаходиться
на земельній ділянці, яка передана в
постійне користування ВАТ «Одеський
завод будівельно-виробничих машин», а
саме - 454 кв. м. Зазначене також
підтверджується суміщеною схемою яка
надана разом із висновком. Предметом
позову є не передача земельної ділянки
на правах оренди, чи визнання права
власності на земельну ділянку, а є
визнання права на оренду земельної
ділянки в порядку визначеному чинним
законодавством, тобто згідно процедур
передбачених Земельним кодексом
України, Законом України «Про оренду
землі» та іншими законодавчими актами
України. ОСОБА_3 є власником 495/1000 частин
нежитлових будівель, що знаходяться за
адресою м. Одеса, АДРЕСА_2 на підставі
договору дарування від 08.11.2003 року, який
є чинним не скасованим та не визнаний
недійсним відповідно до вимог чинного
законодавства він має право на оренду
земельної ділянки необхідної для
обслуговування власного нерухомого
майна.

Проте погодитися з такими висновками
суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до договору купівлі-продажу
від 23 вересня 1999 року Відкрите
акціонерне товариство «Одеський завод
будівельно-обробних машин» продало, а
ОСОБА_4 придбав у власність 42/100 частини
домоволодіння, яке розташовано в
АДРЕСА_2, яке складалось у
відповідності до технічного паспорту,
виданого ОМБТІ і РОН 16.08.1999 року в
цілому з нежитлових будівель: будівлі
отд. та будівлі колишнього
заводоуправління, загальною площею 826,8
кв.м. За договором у власність ОСОБА_4
перейшли приміщення, визначені у
технічному паспорті від 13.09.2000 року в
літ. 1F: приміщення №9,22, літ.1f, літ. 2f,
літ.3f, загальною площею 346,9 кв. м.При
цьому придбані будівлі розташовані на
земельній ділянці, розмір якої не
встановлений.

Після придбання зазначеного об'єкту
нерухомості ОСОБА_4 було проведено
реконструкцію будівлі, в результаті
чого площа будівлі була збільшена до
620,5 кв. м. На ім'я ОСОБА_4 з урахуванням
реконструйованої частини Одеською
міською радою було видане свідоцтво
про право власності на домоволодіння, а
саме 495/1000 частини домоволодіння, що
складається з нежитлової будівлі літ
«А» загальною площею 620,5 кв.м.
відображені у технічному паспорті від
07.03.2002 року, свідоцтво зареєстровано у
реєстрі за № 325.

Свідоцтво на право власності з
урахуванням введених в експлуатацію
будівель, видано Виконавчим комітетом
Одеської міської ради 31.05.2002 року.

Згідно договору дарування від 08.11.2003
року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3, а
останній прийняв у дар 495/1000 частин
нежитлових будівель, що знаходяться за
адресою м. Одеса, АДРЕСА_2 та в цілому
складаються з нежитлових будівель,
зазначених в схематичному плані літ
«А», « 1F», « 2F», загальною площею 1315,6 кв.
м.

На час виникнення у ОСОБА_4 права
власності на 42/100 частин домоволодіння
по АДРЕСА_2, яке складалося в цілому з
нежитлових будівель: будівлі отд. та
будівлі колишнього заводоуправління
загальною площею 826.8 кв. м. з переходом
у власність набувача приміщень під
літ. 1F: приміщення № 9,22, літ.1f, літ. 2f,
літ.3f, загальною площею 346,9 кв. м. діяв
ЗК України 1990 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990
року при переході права власності на
будівлю і споруду разом з цими
об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67

цього Кодексу, і право власності або
право користування земельною ділянкою
без зміни її цільового призначення і,
якщо інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. У разі
зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

У цей же період - за договором
купівлі-продажу незакінченого
будівництвом об`єкту від 27.06.2000 року ВАТ
«Одеський завод будівельно-обробних
машин» продало, а ЗАТ ФОЗЗІ ЮГ» купило
незакінчений будівництвом об`єкт - цех
по виробництву вібраторів загальною
площею 11471,6 кв. м.

Рішенням Одеської міської ради №
2033-ХХIII від 26.01.2001 року вилучено з
користування земельну ділянку ВАТ
«Одеський завод будівельно-обробних
машин» за його згодою площею 2,9551 га. за
адресою: АДРЕСА_3-А. та надано вказану
земельну ділянку у довгострокове
користування на умовах оренди терміном
на 50 років ЗАТ ФОЗЗІ ЮГ» (код
українського класифікатора цільового
використання землі 1.13.4. - землі
промисловості, комерційного
використання і громадського
призначення).

Рішенням Одеської міської ради №
1346-ХХIII від 02.06.2001 року видано ВАТ
«Одеський завод будівельно-обробних
машин» документи, що посвідчують право
користування земельною ділянкою
площею 10,6986 га. за адресою: АДРЕСА_3-А
(код українського класифікатора
цільового використання землі 1.10.5. -
землі підприємств іншої
промисловості). Для експлуатації та
обслуговування виробничої бази:
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою 10,2405
га. та договір на право тимчасового
користування земельною ділянкою 0,4531
га.

Як вбачається з матеріалів справи
придбані ОСОБА_4 нежитлові будівлі, які
у подальшому подаровані ОСОБА_3
використовуються під станцію
технічного обслуговування автомобілів
в межах здійснення підприємницької
діяльності.

Таким чином цільове призначення
земельної ділянки, на якій розташовані
колишні нежитлові будівлі заводу
«Будівельно-обробних машин», змінилося
і тому ОСОБА_3 необхідно було
вирішувати питання щодо відведення
земельної ділянки.

Як вбачається з витребуваної
апеляційним судом інформації з
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради від 23.10.2014 року
ОСОБА_3 звернувся до в. о. голови
Одеської міської ради про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою для подальшого укладення
договору оренди на земельну ділянку
площею 0,1 га. за адресою: АДРЕСА_2 для
експлуатації та обслуговування
нежилих будівель станції технічного
обслуговування. За результатами
розгляду звернення ОСОБА_3, наданих
документів та матеріалів, інформації
Управління архітектури та
містобудування, Одеською міськрадою
було прийнято рішення від 27.08.2014 року №
5272-VI про відмову у наданні дозволу
ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки за
вищевказаною адресою. Одночасно ФОП
ОСОБА_3 повторно звернувся до голови
Одеської міської ради 14.07.2014 року про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою для подальшого укладення
договору оренди на земельну ділянку
площею 0,1 га. за адресою: АДРЕСА_2 для
експлуатації та обслуговування
нежилих будівель станції технічного
обслуговування. З урахуванням нових
документів та матеріалів і позитивного
висновку Управління архітектури та
містобудування, підготовлено проект
рішення Одеської міської ради «Про
надання дозволу фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3 на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,1 га. за
адресою: АДРЕСА_2 для експлуатації та
обслуговування нежилих будівель
станції технічного обслуговування,
який направлено 06.10.2014 року на розгляду
і візування до юридичного департаменту
Одеської міської ради.

Зміст заявлених ОСОБА_3 вимог полягає
у визнанні права на оренду укладенням
договору оренди земельної ділянки без
погодження меж земельної ділянки та
іншої проектної землевпорядної
документації з боку ВАТ «Одеський
завод будівельно-виробничих машин», як
суміжного землекористувача.

Проте ВАТ «Одеський завод
будівельно-виробничих машин» до участі
у справі у якості відповідача
(співвідповідача) не залучений. Доказів
порушення ВАТ «Одеський завод
будівельно-виробничих машин» права
позивача на оренду земельної ділянки
не представлено.

За відведенням земельної ділянки до
Одеської міської ради , розмір якої на
час придбання нежилих будівель ОСОБА_4
у 1999 році та ОСОБА_3 у 2003 році
встановлений не був, останній
звернувся вже після постановлення
оскаржуваного судового рішення.

Отже, на час звернення з вказаним
позовом до суду та постановлення
рішення у справі ОСОБА_3 до Одеської
міської ради із відповідною заявою про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою для подальшого укладення
договору оренди на земельну ділянку
площею 0,1 га. за адресою: АДРЕСА_2 для
експлуатації та обслуговування
нежилих будівель станції технічного
обслуговування - не звертався.

Відсутність на час подачі позову до
суду та ухвалення судом рішення,
звернення позивача до Одеської міської
ради та відсутність з цього приводу
рішення цього органу дають підстави
вважати про відсутність спору про
право між позивачем і Одеською міською
радою.

Разом з тим визнаючи в судовому порядку
права на оренду укладенням договору
оренди земельної ділянки без
погодження меж земельної ділянки та
іншої проектної землевпорядної
документації з боку ВАТ «Одеський
завод будівельно-виробничих машин», як
суміжного землекористувача, позивач
доказів порушення його прав ВАТ
«Одеський завод будівельно-виробничих
машин» не надав, до участі у справі у
якості відповідача не залучив.

В абзаці 2 пукту 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18
грудня 2009 року «Про судове рішення»
роз`яснено, що оскільки правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси (частини перша та друга статті
3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Суд першої інстанції на вказане уваги
не звернув та безпідставно ухвалив
рішення про задоволення позову.

При таких обставинах судова колегія
доходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

В
И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Одеський
завод будівельно-обробних машин" Трач
Наталії Олегівни - задовольнити
частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 25 листопада 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3
до Одеської міської ради, третя особа -
Публічне акціонерне товариство
„Одеський завод будівельно-обробних
машин" про визначення порядку
користування земельною ділянкою.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
А.М. Кварталова

В.П. Фальчук