Справа № 346/3282/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2006/2014
Головуючий у 1 інстанції Обідняк В. Д.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря
Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ТзОВ "Вердикт Фінанс" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
представника ТзОВ "Вердикт Фінанс" -
Побережного Олександра Петровича на
рішення Коломийського міськрайонного
суду від 05 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В червні 2013 року ТзОВ "Вердикт Фінанс"
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором №109 від 23.11.2005 року
в сумі 1655455 грн. 45 коп. та судових витрат.
В процесі розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги та просив
стягнути з відповідача заборгованість
за вказаним кредитним договором в сумі
1588913 грн. 75 коп. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що 23.11.2005 року між АКБ
"ТАС-Комерцбанк" (правонаступником
якого є ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №109,
відповідно до умов якого банк надав
відповідачу грошові кошти у розмірі 42700
євро на строк з 23.11.2005 року по 22.11.2008 року
зі сплатою 15% річних за користування
кредитом, а відповідач зобов'язався
повернути кредит, сплатити проценти за
користування кредитом та виконати свої
зобов'язання у повному обсязі у строки,
передбачені договором.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконував, у зв'язку з чим рішенням
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 14.04.2009 року було
задоволено позов ВАТ "Сведбанк" в особі
Чернівецького відділення ВАТ
"Сведбанк", стягнуто з ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
від 23.11.2005 року, яка виникла станом на
19.12.2008 року, в сумі 613748 грн. 10 коп. та в
рахунок погашення боргу звернуто
стягнення на предмет застави згідно
договорів застави від 23.11.2005 року та від
19.01.2006 року.

З часу винесення вищевказаного рішення
суду від 14.04.2009 року відповідач
продовжує не виконувати свої
зобов'язання за кредитним договором,
оплат не проводить, рішення суду в
добровільному та примусовому порядку
не виконано, внаслідок чого виникла
заборгованість за кредитним договором,
яка станом на 02.02.2012 року складала 1105 825
грн. 79 коп., а саме: 449 478 грн. 56 коп. -
заборгованість по тілу кредиту; 204 705
грн. 28 коп. - заборгованість по сплаті
відсотків; 451 641 грн. 95 коп. - пеня за
прострочення сплати кредиту.

02 лютого 2012 року між ПАТ "Сведбанк", яке
виступає правонаступником ВАТ
"Сведбанк", яке в свою чергу виступає
правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк",
та ТзОВ "Вердикт Фінанс" укладено
договір факторингу №11, у відповідності
до умов якого ПАТ "Сведбанк" відступив
ТзОВ "Вердикт Фінанс" свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах
від боржників, а ТзОВ "Вердикт Фінанс"
набуло право на вимогу, яка належить
ПАТ "Сведбанк" за відповідну плату, що
становить ціну продажу у розмірі та
порядку передбаченому договором. Таким
чином, відповідно до умов вказаного
кредитного договору первісний
кредитор відступив на користь позивача
право вимоги до відповідача.

Внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов
кредитного договору №109 від 23.11.2005 року
станом на 04.09.2013 року сума
заборгованості за пенею за період з
04.09.2012 року по 04.09.2013 року становить 196 792
грн. 84 коп., а сума заборгованості за
відсотками за період з 20.12.2008 року по
04.09.2013 року становить 462409 грн. 40 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
відповідачу також було нараховано 3%
річних від простроченої суми, розмір
яких за період з 20.12.2008 по 04.09.2013 року
становить 92 481 грн. 88 коп. та
заборгованість з урахуванням індексу
інфляції за період з 20.12.2008 року по
04.09.2013 року в сумі 837229 грн. 63 коп.

Таким чином, загальний розмір
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором №109 від 23.11.2005 року станом на
04.09.2013 року складає 1588913 грн. 75 коп.

Справа неодноразово розглядалась
судами різних інстанції.

Оскаржуваним рішенням Коломийського
міськрайонного суду від 05 лютого 2014
року відмовлено у задоволенні позову
ТзОВ "Вердикт Фінанс" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

В апеляційній скарзі представник ТзОВ
"Вердикт Фінанс" - Побережний О.П.
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неналежному дослідженні судом
доказів по справі та невідповідності
висновків суду обставинам справи. У
зв'язку з цим, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити у
повному обсязі.

Представник апелянта свої вимоги
обґрунтовує тим, що ТзОВ "Вердикт
Фінанс" в обґрунтування позовних вимог
надало всі докази переходу до них прав
вимоги за кредитним договором №109 від
23.11.2005 року та докази існування у
відповідача ОСОБА_2 заборгованості за
цим кредитним договором, однак в
порушення вимог ст.ст. 525, 526, 610, 612, 614 ЦК
України, за наявності підстав для
стягнення заборгованості, суд
необґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Відповідач утретє не з»явився в судове
засідання, хоч у своїй заяві (а.с.162)
просив справу без його участі не
розглядати. Колегія суддів таку
поведінку ОСОБА_2 розцінює як
зловживання наданими йому законом
процесуальними правами і вважає за
можливим розглянути справу без його
присутності.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга представника ТзОВ "Вердикт
Фінанс" - Побережного О.П. підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає цим
вимогам процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ТзОВ
"Вердикт Фінанс", суд першої інстанції
виходив із того, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 14.04.2009 року стягнуто з
відповідача ОСОБА_2 заборгованість за
кредитним договором №109 від 23.11.2005 року.
Дане рішення набрало законної сили та
не виконується з невідомих причин.
Відповідно до умов договору факторингу
від 02.02.2012 року фактор зобов'язаний
провести заміну сторони, ставити
питання про виконання існуючого
договору і у разі неповного
задоволення заборгованості від
боржника просити про донарахування
відповідної суми. Також, неправильно
застосовано закон щодо стягнення
заборгованості по інфляції, тому
вимоги позивача є безпідставними.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
23.11.2005 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк"
(правонаступником якого є ПАТ
"Сведбанк") та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір №109, відповідно до
якого банк надав відповідачу грошові
кошти у розмірі 42700 євро на строк з
23.11.2005 року по 22.11.2008 року на умовах
передбачених у договорі. ОСОБА_2
зобов'язався повернути кредит,
сплатити проценти за користування
кредитом та виконати свої зобов'язання
у повному обсязі у строки, передбачені
договором із сплатою процентів у
розмірі 15% річних за весь строк
фактичного користування кредитом.

Не зважаючи на взяті на себе за
кредитним договором зобов'язання,
відповідач належним чином їх не
виконував, внаслідок чого в нього
утворилась заборгованість за
кредитним договором.

У зв'язку з порушенням
відповідачем умов кредитного договору
№109 від 23.11.2005 року ВАТ "Сведбанк" в
січні 2009 року звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет застави в рахунок погашення
боргу, який рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 14.04.2009
року задоволено. Вказане рішення
набрало законної сили, однак
залишається не виконаним.

Судом також встановлено, що 02.02.2012
року між ПАТ "Сведбанк", яке виступає
правонаступником ВАТ "Сведбанк", яке в
свою чергу виступає правонаступником
АКБ "ТАС-Комерцбанк", та ТзОВ "Вердикт
Фінанс" укладено договір факторингу
№11, згідно п. 2.1. якого клієнт ПАТ
"Сведбанк" відповідно до умов даного
договору відступає факторові ТзОВ
"Вердикт Фінанс" свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах
від боржників, зазначених у реєстрі
заборгованості боржників, право на
вимогу якої належить клієнту на
підставі документації, а фактор
набуває права вимоги такої
заборгованості від боржників та
передає клієнту за плату грошові кошти
в розпорядження у розмірі, що становить
ціну продажу та в порядку,
передбаченому даним договором. Пунктом
2.2. даного договору встановлено, що з
моменту відступлення клієнтом
факторові прав вимоги заборгованості
від боржників, всі гарантії, надані
боржниками щодо заборгованостей,
стають дійсними для фактора та
вважаються наданими фактору. Разом з
правами вимоги фактору переходять всі
пов'язані з ними права, зокрема, права
грошової вимоги щодо нарахованих та
несплачених боржниками процентів,
комісій, штрафних санкцій та інших
обов'язкових платежів.

Положеннями ст. 514 ЦК України
встановлено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

За змістом наведеної статті, в
разі заміни кредитора у зобов'язанні
первісний кредитор повністю або у
визначеній частині вибуває із
зобов'язання, а на його місце приходить
новий кредитор. При цьому зміст
зобов'язання, тобто обсяг прав та
обов'язків його сторін залишається
незмінним.

В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в п.17 постанови від
30 березня 2012 року №5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" роз'яснив, що
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог
статей 526, 599 ЦК України.

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про безпідставність позову у
зв'язку з наявністю рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 14.04.2009 року про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ВАТ "Сведбанк"
заборгованості за кредитним договором,
не узгоджується з вищенаведеними
нормами матеріального права.

На думку колегії суддів, позовні вимоги
ТзОВ "Вердикт Фінанс" підлягають до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Згідно ст.61 Конституції України,
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те ж саме правопорушення.

Вбачається, що вимоги ВАТ
"Сведбанк" до ОСОБА_2 в частині
стягнення тіла кредиту в розмірі 491718
грн. 42 коп., відсотків у розмірі 54416 грн.
65 коп. та пені в розмірі 67613 грн. 03 коп.
вже були предметом розгляду
Шевченківського районного суду м.
Чернівці. Тобто, у випадку задоволення
позову в цій частині, ОСОБА_2 може
понести подвійну відповідальність за
результатами невиконання умов
кредитного договору, що являється
незаконним.

В той же час, відповідно до п.17, 18
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
від 30.03.2012 року, наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених частиною 2
ст.625 ЦК україни, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК
України.

Оскільки ОСОБА_2 належним чином не
виконав взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором та не виконав, як
боржник, судове рішення, кредитор,
правомірно продовжував нараховувати
відповідні відсотки за користування
кредитними коштами. Таким чином, з
ОСОБА_2 підлягають стягненню
нараховані відсотки станом на 02.02.2012
року в розмірі 204705 грн. 28 коп., які
підтверджені відповідними
розрахунками, наданими в суді першої та
апеляційної інстанції.

З ОСОБА_2 підлягає стягненню також пеня
за неналежне виконання умов договору,
однак не в тому розмірі про який
просить позивач - 451641 грн. 95 коп.

Статтею 257 ЦК України, встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч.2 ст.258 ЦК України, позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Вимоги ч.2 ст.258 ЦК України про строк
позовної давності є обов'язковими для
суду, нарахування пені не може
перевищувати одного року, незалежно
від того, чи заявлено стороною про
застосування строку позовної давності.

Тобто, стягнення неустойки (штрафу,
пені) обмежується останніми 12 місяцями
перед зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Зазначена правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
№6-116цс13 від 06.11.2013 року, яка згідно зі
ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Як вбачається із уточненої позовної
заяви ТзОВ "Вердикт Фінанс" від 10.09.2013
року, позивач просив стягнути з
боржника пеню в розмірі 451641 грн. 95 коп.,
що, враховуючи вищенаведені вимоги
матеріального права, являється
незаконним.

Згідно наданого розрахунку ТзОВ
"Вердикт Фінанс", розмір пені за період
з 11.05.2012 року по 11.05.2013 року (звернення з
позовом до суду) складає 6795,43 євро, що за
офіційним курсом НБУ складає 130472 грн. 25
коп.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Представник позивача в суді першої
інстанції та в апеляційному суді не
заперечував проти зменшення розміру
пені. Враховуючи загальний розмір
заборгованості, і те, що в даному
випадку до стягнення підлягають
виключно відсотки за неналежне
виконання умов кредитного договору в
сумі 204705 грн. 28 коп., а також те, що
основна сума заборгованості стягнута з
ОСОБА_2 рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 14.04.2009
року, а крім того застосовуючи принцип
справедливості та співмірності,
колегія суддів прийшла до висновку про
можливість зменшення розміру пені до
100000 грн.

Враховуючи все вищенаведене, з ОСОБА_2
на користь ТзОВ "Вердикт Фінанс"
підлягають стягненню відсотки за
неналежне виконання умов кредитного
договору в розмірі 204705 грн. 28 коп. та
пеня в розмірі 100000 грн., а в задоволенні
решти позовних вимог, щодо тіла
кредиту, слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача 3% річних від
простроченої суми боргу то колегія
суддів вважає, що дана позовна вимога
також підлягає до задоволення.
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 14.04.2009 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ
"Сведбанк" заборгованості за кредитним
договором було стягнуто тіло кредиту,
рішення якого звернуто до виконання,
однак ще не виконано, отже задоволенню
підлягають і вимоги про стягнення 3%
річних на суму 92 481 грн. 88 коп., на що
звертає увагу судів і п.17 Постанови
Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року "Про
внесення змін і доповнень до постанови
пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5
"Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин".

Питання судових витрат слід вирішити в
порядку ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ТзОВ
"Вердикт Фінанс" - Побережного
Олександра Петровича задовольнити
частково.

Рішення Коломийського
міськрайонного суду від 05 лютого 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити. Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ТзОВ "Вердикт Фінанс"
204 705 (двісті чотири тисячі сімсот п'ять)
гривень 28 копійок, нарахованих
відсотків станом на 02 лютого 2012 року та
пеню в сумі 100000 (сто тисяч) гривень за
кредитним договором №109 від 23
листопада 2005 року.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ТзОВ "Вердикт Фінанс" 3047 (три тисячі
сорок сім) гривень судового збору.

Рішення набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський