Ухвала

Іменем України

13 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Ткачука О.С. Висоцької В.С.
Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавчого комітету
Чернівецької міської ради про визнання
права власності на жилий будинок,
визнання незаконними рішень
виконавчого комітету міської ради,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності, витребування майна із
чужого незаконного володіння, усунення
перешкод у користуванні та
розпорядженні жилим будинком шляхом
виселення та про вселення за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 03 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 25 лютого 1992 року по 15 грудня 2000
року перебував у зареєстрованому шлюбі
з ОСОБА_5 01 березня 1989 року він придбав у
ОСОБА_7 садовий будинок АДРЕСА_1. В
подальшому він перебудував цей
будинок, проте не ввів його в
експлуатацію. Рішенням виконкому
Чернівецької міської ради від 12 квітня
2005 року відповідачці надано дозвіл на
переобладнання власного садового
будинку під індивідуальний житловий
будинок, а рішенням від 07 червня 2005 року
цей житловий будинок було введено в
експлуатацію. Свідоцтво про право
власності на нього видано
відповідачці, як дружині позивача, хоча
на той момент вони вже були розлучені.
Враховуючи викладене та посилаючись на
те, що вказаний будинок він придбав до
шлюбу з відповідачкою, позивач просив
визнати за ним право власності на
зазначений житловий будинок, визнати
незаконним та скасувати рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 12 квітня 2005 року та від
07 червня 2005 року, визнати свідоцтво про
право власності ОСОБА_5 на житловий
будинок недійсним.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівців від 09 липня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 03 вересня 2014
року рішення районного суду в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_4
про визнання незаконними рішень
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради та визнання свідоцтва про
право власності на житловий будинок
недійсним скасовано. Позов ОСОБА_4 в цій
частині задоволено. Визнано незаконним
та скасовано п. 3.6 рішення виконавчого
комітету Чернівецької міської ради від
12 квітня 2005 року про надання дозволу на
переобладнання власного садового
будинку під індивідуальний житловий
будинок. Визнано незаконним та
скасовано п. 1.10 рішення виконавчого
комітету Чернівецької міської ради від
07 червня 2005 року про затвердження актів
державних технічних комісій щодо
прийняття в експлуатацію
індивідуальних житлових будинків,
будинковолодінь і окремих квартир.
Визнано свідоцтво про право власності
ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1
недійсним. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
й залишити рішення суду першої
інстанції в силі.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Частково скасовуючи рішення районного
суду та частково задовольняючи позов,
апеляційний суд на підставі поданих
сторонами доказів, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного висновку про те, що спірний
садовий будинок з 1992 року по 1998 рік
спільно будували ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
перебували у шлюбі. Вказаний будинок
був самочинним будівництвом, тому суд
правильно застосував до спірних
правовідносин ст. 105 ЦК УРСР, що діяла на
час будівництва.

Незважаючи на те, що садовий будинок
був зведений самочинно і не введений в
експлуатацію, 12 квітня 2005 року
виконавчий комітет Чернівецької
міської ради ухвалив рішення про
надання дозволу на переобладнання
власного садового будинку під
індивідуальний житловий будинок, а 25
червня 2005 року видав на ім'я ОСОБА_5
свідоцтво про право власності на
спірний житловий будинок.

Таким чином, оскільки
правовстановлюючі документи на спірне
майно, набуте за час шлюбу, видано лише
ОСОБА_5 без згоди співвласника ОСОБА_4,
суд дійшов правильного висновку про
часткове задоволення позову.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 03 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Умнова