У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,суддів:Мазур
Л.М., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року Публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі −? ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)
звернулось до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 23 вересня 2009 року
між банком і ОСОБА_6 укладено кредитний
договір про відкриття
невідновлювальної кредитної лінії в
розмірі 1 100 000 грн на строк до 10 вересня
2023 року зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 23 %
річних. На підставі додаткових угод до
кредитного договору окремими траншами
ОСОБА_6 були видані кошти на загальну
суму 937 595 грн. На забезпечення
виконання зобов'язання між банком і
ОСОБА_7 укладено договір поруки.
Оскільки ОСОБА_6 не виконує умови
кредитного договору, банк просив
стягнути з відповідачів у солідарному
порядку заборгованість, що утворилась
в розмірі 863 049 грн 90 коп., та пеню за
несвоєчасне погашення кредиту в
розмірі 63 047 грн 70 коп., а всього 926 097 грн
60 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 жовтня
2012 року позов задоволено. Стягнуто у
солідарному порядку з ОСОБА_6 і ОСОБА_7
на користь «Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 926 097 грн 60 коп. Вирішено
питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 червня
2014 року рішення суду першої інстанції
змінено в частині стягнутої солідарно
з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» заборгованості за
кредитним договором від 23 вересня 2008
року № 424/08-ФЛ, зменшивши суму
заборгованості з 926 097 грн 60 коп. до 424 669
грн 73 коп., яка складається із:
заборгованості за кредитом - 317 000 грн та
пені - 107 669 грн 73 коп., в іншій частині
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 жовтня 2012 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свої доводи порушенням
судами норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що між банком і ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір на
відкриття невідновлювальної кредитної
лінії, за умовами якої банк надав
ОСОБА_6 кредит в розмірі 1 100 000 грн зі
сплатою 23 % річних. На виконання умов
кредитного договору банк на підставі
додаткових угод до кредитного договору
окремими траншами видав кредитні кошти
у загальному розмірі 863 049 грн 90 коп.
Оскільки ОСОБА_6 не виконує умов
договору та не повертає кредитні кошти,
то з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підлягає стягненню
у солідарному порядку сума, яка
складається із заборгованості та пені
за несвоєчасне погашення
заборгованості.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині солідарного стягнення суми,
яка складається із заборгованості та
пені, зменшуючи вказану суму,
апеляційний суд, керуючись висновками
судово-почеркознавчої експертизи та
додаткової судової почеркознавчої
експертизи, зазначив, що на окремих
заявах про видачу готівки підпис
ОСОБА_6 виконано не нею, а іншою особою з
наслідуванням почерку ОСОБА_6, що
свідчить про те, що вона не отримувала
кошти за додатковими угодами про
надання кредитних траншів, отже,
стягненню підлягає лише сума в розмірі
317 000 грн, яка склалась станом на 5
березня 2010 року та підтверджена
заявами на отримання готівки, які
підписані ОСОБА_6 особисто.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 23 вересня 2008
року між банком і ОСОБА_6
укладено договір про відкриття
невідновлювальної кредитної лінії, за
умовами якої ОСОБА_6 мала право
одержати кредит на загальну суму 1 100 000
грн, на строк до 10 вересня 2023 року зі
сплатою відсотків у розмірі 23 % річних.

На виконання умов кредитного договору
між ОСОБА_6 і банком укладені додаткові
договори про видачу траншів:

−? 23 вересня 2008 року на видачу траншу в
розмірі 222 000 грн;

−? 24 вересня 2008 року на видачу траншу в
розмірі 60 000 грн;

−? 25 вересня 2008 року на видачу траншу в
розмірі 15 000 грн;

−? 29 вересня 2008 року на видачу траншу в
розмірі 35 000 грн;

−? 30 вересня 2008 року на видачу траншу в
розмірі 10 000 грн;

−? 02 жовтня 2008 року на видачу траншу в
розмірі 10 000 грн;

−? 03 жовтня 2008 року на видачу траншу в
розмірі10 000 грн;

−? 06 жовтня 2008 року на видачу траншу в
розмірі 20 000 грн;

−? 13 жовтня 2008 року на видачу траншу в
розмірі 50 000 грн;

−? 27 жовтня 2008 року на видачу траншу в
розмірі 455 000 грн;

−? 06 листопада 2008 року на видачу траншу
в розмірі 50 000 грн.

Усі додаткові угоди підписані ОСОБА_6
власноручно.

Кредитні кошти за додатковими угодами
одержувались відповідно до заяв про
отримання коштів та заяв про видачу
готівки:

−? від 23 вересня 2008 року № 288540;

−? від 24 вересня 2008 року № 288805;

−? від 25 вересня 2008 року № 289082;

−? від 29 вересня 2008 року № 289758;

−? від 30 вересня 2008 року № 290106;

−? від 02 жовтня 2008 року № 290823;

−? від 03 жовтня 2008 року № 291033;

−? від 06 жовтня 2008 року № 291598;

−? від 13 жовтня 2008 року № 294396;

−? від 27 жовтня 2008 року № 297101 (другий
примірник);

−? від 06 листопада 2008 року № 299342.

За даними висновку
судово-почеркознавчої експертизи від 23
серпня 2012 року підписи від імені ОСОБА_6
на заявах про видачу готівки: від 27
жовтня 2010 року № 297101 (примірник 1) на
суму 455 595 грн та від 06 листопада 2008 року
№ 299342 на суму 50 000 грн виконані самою
ОСОБА_6

Підписи на заявах про видачу готівки
від 30 вересня 2008 року № 290106, від 02
жовтня 2008 року № 290823, від 06 жовтня 2008
року № 291598, від 13 жовтня 2008 року № 294396,
від 27 жовтня 2008 року № 297101 (примірник 3)
виконані не ОСОБА_6, а іншою особою.

Відповідно до висновку додаткової
судової почеркознавчої експертизи від
17 березня 2014 року № 2295/2296-13 підписи на
заявах про видачу готівки: від 24
вересня 2008 року № 288805 (примірник 1 і 3),
від 25 вересня 2008 року № 289082 (примірник 1
і 3), від 27 жовтня 2008 року № 297101
(примірник 1 і 3) виконані не ОСОБА_6, а
іншою особою (а. с. 77−?88, т. 2).

Заява на видачу готівки від 23 вересня
2008 року № 288540 на суму 222 000 грн та заява
на видачу готівки від 03 жовтня 2008 року
№ 291033 на суму 10 000 грн предметом
експертизи не була (а. с. 34, 187).

Враховуючи, що підписання додаткових
угод та заяв на отримання коштів
свідчить лише про намір відповідачки
отримати відповідну суму, а не про
фактичне отримання позичальником
грошових коштів, зазначених в угодах і
заявах, та приймаючи до уваги
вищевказані висновки експертизи,
колегія суддів дійшла висновку, що
відповідачкою фактично було отримано
кошти лише за чотирма заявами: від 23
вересня 2008 року № 288540 в сумі 222 000 грн;
від 29 вересня 2008 року № 289758 в сумі 35 000
грн; від 03 жовтня 2008 року № 291033 в сумі 10
000 грн; від 06 листопада 2008 року № 299342 в
сумі 50 000 грн, всього на суму 317 000 грн, а
тому апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку, що розрахунок
суми заборгованості станом на 05
березня 2010 року слід провести саме з
цієї суми.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погоджується з висновком
апеляційного суду щодо солідарного
стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованості за кредитним договором
від 23 вересня 2008 року № 424/08-ФЛ в сумі 424
669 грн 73 коп., яка складається із:
заборгованості за кредитом - 317 000 грн та
пені - 107 669 грн 73 коп.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для їх зміни чи скасування
немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Установивши, що оскаржувані рішення
відповідають вимогам
ст. ст. 213, 214 ЦПК України, та керуючись
ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:
Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Г.В. Юровська