АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий І інстанції - Посохов І.С.
Провадження: 22-ц/790/8488/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Сащенка І.С.,
Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 31 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк», третя
особа - ОСОБА_5 про визнання кредитного
договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 10 травня 2007 року
між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке в
подальшому було перейменовано в ПАТ КБ
«ПриватБанк» був укладений кредитний
договір № 43-ЕС про надання грошових
коштів. Згідно Договору кредиту йому у
тимчасове користування на умовах
строковості, платності було надано
кредит в сумі 25000 дол. США, зі сплатою 20 %
річних, з щомісячним погашенням
заборгованості згідно графіку
погашення кредиту, який зазначено в
Додатку № 1 до Договору кредиту.

10 травня 2007 року в якості забезпечення
виконання кредитних зобов'язань перед
відповідачем з ним був укладений
договір іпотеки, який було
зареєстровано приватним нотаріусом
Сєвєродонецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр №
1857. Згідно умов Договору іпотеки в
заставу позивачем відповідачу було
надано нерухоме майно, а саме:
торгівельний павільйон загальною
площею 27,8 кв.м, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

10 травня 2007 року в забезпечення
кредитних зобов'язань позивача перед
відповідачем між відповідачем та
ОСОБА_5 було укладено договір поруки.
Згідно умов Договору поруки ОСОБА_5 у
випадку не виконання позивачем
обов'язків за кредитним договором,
відповідає перед відповідачем як
солідарний боржник.

Вважає, що умови щодо платності
оспорюваного договору кредиту є дуже
нечіткими, наслідком чого є введення
його в оману, так як пункти договору
кредиту та їх зміст містять одне
положення, а на практиці їх виконання
має зовсім інше значення. Позивач,
маючи намір укласти договір кредиту,
був оманливо ознайомлений з його
змістом, так як відповідач навмисне
приховав від нього суттєві положення
нарахування процентів за кредитним
договором, що в свою чергу призвело до
заборгованості по сплаті кредитних
грошей. Відповідно до Додатку № 1
відповідач надав позивачу неправдиву
інформацію стосовно ціни кредиту та
порядку його погашення.

З розрахунку аудиторської фірми
вбачається, що реальна процентна
ставка становить 20,08 %, абсолютне
значення подорожчання кредиту - 15252,52
дол. США. Тобто, різниця між номінальною
процентною ставкою, яка була визначена
у договорі кредиту становить 0,8 % та
сума загального подорожчання кредиту
становить 6646,29 дол. США. Таким чином,
розрахунки відповідача суттєво
відрізняються від розрахунків
позивача і в даному випадку має місце
математичний обман та введення
позивача в оману щодо обставин та умов
кредитування, оскільки, по-перше,
відповідач зловжив довірою позивача,
надавши занижені цифрові значення,
задля того, щоб вплинути на свідомий
вибір позивача, а по-друге, навмисно
ввів позивача в оману, надавши йому
недостовірну та неповну інформацію
щодо умов кредитування. Із
вищезазначеного можна зробити
висновок, що в договорі кредиту не
встановлено істотну умову - його ціну,
оскільки вона є суперечною, та не
встановлений порядок здійснення
погашення кредиту, тобто відповідачем
не був визначений строк користування
як грошовими коштами, так і строк дії
договору кредиту. Таким чином
відповідачем, з метою введення
позивача в оману щодо ціни договору
кредиту, якою є процентна ставка,
завищено розмір щомісячного платежу та
розраховано його із процентної ставки,
що не відповідає договірній.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 31 жовтня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвали нове, яким
задовольнити позов у повному обсязі,
посилаючись на незаконність
ухваленого рішення, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків,
суду фактичним обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
скарги зазначено, що умови щодо
платності оспорюваного договору
кредиту є дуже нечіткими, наслідком
чого є введення його в оману, так як
пункти договору кредиту та їх зміст
містять одне положення, а на практиці
їх виконання має зовсім інше значення.
Позивач, маючи намір укласти договір
кредиту був оманливо ознайомлений з
його змістом, так як відповідач
навмисне приховав від нього суттєві
положення нарахування процентів за
кредитним договором, що, в свою чергу,
призвело до заборгованості по сплаті
кредитних грошей. Відповідно до
Додатку № 1 відповідач надав позивачу
неправдиву інформацію стосовно ціни
кредиту та порядку його погашення.
Відповідачем, з метою введення
позивача в оману щодо ціни договору
кредиту, якою є процентна ставка,
завищено розмір щомісячного платежу та
розраховано його із процентної ставки,
що не відповідає договірній.
Відповідно до ст.ст. 57,58,59,64 ЦПК України
висновок ТОВ «Аудиторська фірма
«Аудитінформсервіс» від 07.06.2013 р. є
належним і допустимим доказом у справі.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає справу в межах позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх позовних вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що при
укладенні кредитного договору № 43-ЕС
від 10.05.2007 р. сторонами було досягнуто
згоди щодо істотних умов цього
договору.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що 10.05.2007 року
між ЗАТ КБ «Привагбанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 43-ЕС,
згідно з яким відповідач зобов'язався
надати позичальнику кредитні кошти на
строк до 10.05.2012 року у вигляді
відновлювальної кредитної лінії у
розмірі 25000 дол. США зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
відповідності до п.п. 2.2.2 договору.

Та як вбачається з матеріалів справи,
позивач був ознайомлений в повному
обсязі з умовами кредитного договору,
про що свідчить його підпис на
кредитному договорі від 10.05.2007 року.

В якості забезпечення виконання
кредитних зобов'язань позивача перед
відповідачем 10 травня 2007 року між
сторонами були укладені договір
застави майна та договір іпотеки.
Також, в якості забезпечення виконання
кредитних зобов'язань позивача перед
відповідачем, 10 травня 2007 року між
відповідачем та ОСОБА_5 було укладено
договір поруки, згідно з умовами якого
ОСОБА_5 у випадку не виконання
позивачем обов'язків за спірним
кредитним договором, відповідає перед
відповідачем як солідарний боржник.

Доводи апеляційної скарги про те, що
положення кредитного договору № 43-ЕС,
укладеного ним 10.05.2007 року, порушують
його права як споживача послуг, що
відповідачем була навмисно прихована
інформація щодо повної сукупної
кінцевої вартості кредиту та навмисно
вказано в договорі занижене значення
показників істотних умов договору, чим
позивача було введено в оману щодо
сукупної кінцевої вартості кредиту - є
безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що при
укладенні кредитного договору обидві
сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасників було вільним та відповідало
їхній внутрішній волі. Вони досягли
згоди щодо істотних умов даного
договору, що підтверджено
власноручними підписами та печатками
сторін, правочин вчинений у формі
встановленій законом та був
спрямований на отримання кредиту та на
його погашення, згідно з умовами даного
договору.

Наданий позивачем розрахунок сукупної
вартості споживчого кредиту та
реальної процентної ставки, який було
проведено ТОВ «Аудиторська фірма
«Аудитінформсервіс» 07 червня 2013 року
та згідно з яким абсолютне значення
подорожчання кредиту складає 15252,52 дол.
США, а реальна процентна ставка
становить 20,8 %, не є висновком експерта,
який був попереджений судом про
кримінальну відповідальність за
завідомо неправдивий висновок та за
відмову без поважних причин від
виконання покладених на нього
обов'язків.

Вказаний розрахунок проведений на
підставі вихідних даних, наданих
позивачем у зверненні від 23.05.2013 року,
тобто за відсутності безпосереднього
дослідження кредитного договору № 43-EС
10.05.2007 року, а тому не може бути
прийнятий судом до уваги в якості
належного та допустимого доказу.

Крім того, з письмових заперечень на
позовну заяву вбачається, що протягом
певного часу після укладення
кредитного договору позивачем
виконувалися його умови зі сплати на
користь відповідача кредитних коштів.
Вказану обставину представник
позивача не заперечував в судовому
засіданні. Отже, це також свідчить про
те, що позивач прийняв умови кредитного
договору і погодився з ними.

Таким чином, висновки суду
відповідають вимогам закону,
підтверджуються матеріалами справи,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Підстав для скасування рішення при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 31 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Ухвала може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -