Справа №754/4737/14-ц № апеляційного
суді першої інстанції: Ярошенко
С.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва
в складі: головуючого-судді
суддів: Антоненко
Н.О., Стрижеус А.М.,
за участю: представника позивача
-Трамбовецького А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4на
рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 9 липня 2014 року у справі за
позовом Житлово - будівельного
кооперативу «Харчовик -3» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року позивач ЖБК «Харчовик
- 3» звернувся до суду з позовом до
відповідачки ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги. Свої вимоги обґрунтовував
тим, що відповідач як споживач
комунальних послуг свої обов'язки по
своєчасному внесенню плати за
комунальні послуги не виконує,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яка станом на 1 грудня 2013 року складає
5213 грн.09 коп., яку і просив стягнути з
відповідача. Крім того, оскільки
відповідач не виконує грошових
зобов»язань, позивач просив стягнути
інфляційні нарахування в сумі 2371 грн.31
коп. та 3 % річних в сумі 874 грн.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 9 липня 2014 року частково
задоволені позовні вимоги ЖБК
«Харчовик -3» та стягнуто з ОСОБА_4
заборгованість за житлово-комунальні
послуги за період з травня 2003 року по
грудень 2013 року у розмірі 4075 грн.43 коп.,
інфляційну складову боргу та 3 % річних
у сумі 3246 грн.22 коп. та судовий збір у
сумі 243 грн.60 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог. В апеляційній скарзі
посилається на неповне з»ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Зокрема, зазначає, що суд першої
інстанції безпідставно задовольнив
позов, не врахувавши її матеріальний
стан, неможливість сплачувати повну
вартість наданих житлово-комунальних
послуг та не звернув уваги на пропуск
позивачем строку позовної давності..

В судове засідання після оголошеної
перерви не з'явилася ОСОБА_4, яка про
день та час розгляду справи
повідомлена належним чином, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи розпискою ( а.с.131), причини своєї
неявки суду не повідомила, у зв»язку з
чим колегія суддів вважала за можливе
закінчувати розгляд справи у її
відсутність відповідно до ч.2 ст.305 ЦК
України.

Представник ЖБК «Харчовик-3» проти
доводів апеляційної скарги
заперечував і просив рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осі, які з»явилися в судове
засідання, розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого у справі
рішення, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенні з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_4 як споживач
комунальних послуг зобов'язана
сплатити суму заборгованості в
розмірі 4075 грн. 43 коп., яка утворилася з
травня 2003 року по грудень 2013 року, при
цьому відмовивши у задоволенні вимог
про стягнення 1137 грн.66 коп. у зв»язку з
недоведеністю позивачем походження
цієї суми. Крім того, суд вважав, що
відповідно до вимог статті 625 ЦК
України підлягають задоволенню вимоги
про стягнення індексу інфляції в сумі
2371 грн.31 коп. та трьох процентів річних
в сумі 874 грн.91 коп., оскільки
відповідачем порушене грошове
зобов»язання. Також суд першої
інстанції виходив з відсутності
підстав для застосування строку
позовної давності, про що заявлялося
відповідачем.

Проте повністю з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки суд
першої інстанції неповно з»ясував
обставини, що мають значення для
справи.

Як убачається з матеріалів справи, що
відповідач ОСОБА_4 є власником квартири
АДРЕСА_1, в якій зареєстрована та
проживає, що підтверджується довідкою
ЖБК «Харчовик -3» від 22 лютого 2014 року (
а.с.9).

ЖБК «Харчовик-3» нараховував щомісяця
з травня 2003 року по грудень 2013 року
відповідачу плату за надані
житлово-комунальні послуги, послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території, однак ОСОБА_4, незважаючи на
отриману субсидію, неповністю
сплачувала кошти за вказані послуги,
унаслідок чого в неї виникла
заборгованість.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
житлово-комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на забезпечення умов проживання та
перебування осіб у жилих і нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Споживач - фізична чи юридична особа,
яка отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Пунктом 1 частини першої статті 20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги передбачено право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору, при цьому такому праву прямо
відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього
Закону обов'язок споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки
встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними
нормами закону споживачі зобов'язані
оплачувати надані житлово-комунальні
послуги, якщо вони фактично
користувалися ними.

Відповідачем ОСОБА_4 не заперечувалося
одержання житлово-комунальних послуг.

Згідно наданого позивачем розрахунку
сума, яка недоплачена відповідачем за
надані послуги за період з травня 2003
року по грудень 2013 року, з урахуванням
отриманої субсидії за відповідні
періоди, складає 4075 грн.43 коп. С

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що відповідач як пенсіонер має
сплачувати за житлово-комунальні
послуги не більше 10 % від отриманої
пенсії не ґрунтуються на нормах закону,
а тому підлягають відхиленню.

Що стосується доводів апеляційної
скарги в частині пропуску позивачем
строку позовної давності , то і в цій
частині колегія суддів їх відхиляє з
огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України під
позовною давністю мається на увазі
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки (
стаття 257 ЦК України).

Згідно із ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. За
зобов»язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов»язку.

Як убачається з наданих відповідачем
платіжних документів ОСОБА_4 в
документі за лютий 2007 року зазначала
про сплату боргу в сумі 80 грн., в липні
2007 року - 50 грн., в липні 2008 року - 40 грн..(
а.с.78,79). Крім того, згідно наданого
позивачем розрахунку відповідач
здійснила переплату на 105 грн. (а.с.136).

Таким чином, частково сплачуючи суми в
погашення боргу та здійснюючи оплату в
більшому розмірі ніж нараховані
платежі, відповідач своїми діями
визнавала свій борг перед
організацією, яка надає
житлово-комунальні послуги. А тому
відсутні підстави вважати, що строк
позовної давності сплив.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
застосування до спірних правовідносин
ст.625 ЦК України, оскільки за правовою
природою правовідносини сторін є
грошовими зобов»язаннями.

Але визначаючи розмір інфляційної
складової в сумі 2371 грн.31 коп. та трьох
процентів річних в сумі 874 грн.91 коп.,
суд першої інстанції не звернув уваги,
що згідно наданого позивачем
розрахунку такі суми розраховані
позивачем з урахуванням суми боргу в
розмірі 1137 грн.66 коп., яка існувала на
квітень 2003 року , у стягненні якої суд
першої інстанції відмовив.

Рішення в частині відмови у позові
позивачем не оскаржується.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що висновок суду про стягнення
інфляційної складової та трьох
процентів річних в розмірі заявленому
позивачем є необґрунтованим, а тому
рішення в цій частині підлягає зміні
шляхом зменшення загальної суми
інфляційної складової боргу і трьох
процентів річних з 3246 грн.22 коп. до 1685
грн.21 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права свого
підтвердження не знайшли, а тому також
підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313, 314,
316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 9 липня 2014 року - змінити,
зменшивши суму інфляційної складової
боргу і три проценти річних, що
підлягають стягненню з ОСОБА_4 на
користь житлово-будівельного
кооперативу «Харчовик-3» з 3246 грн.22 коп.
до 1685 грн.21 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін. .

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: