НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 листопада 2014 рокуСправа № 322/653/14-ц

Новомиколаївський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання
Гавриш О.А.,

за участю:

прокурора Онипка О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом: Прокурора
Новомиколаївського району Запорізької
області в інтересах держави в особі
Українського державного підприємства
поштового зв’язку «Укрпошта»

до: ОСОБА_2

про: стягнення шкоди, завданої
кримінальними правопорушеннями.

05.09.2014 року до
Новомиколаївського районного суду
Запорізької області надійшов
вищезазначений цивільний позов, у
якому позивач просить суд стягнути з
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь
Українського державного підприємства
поштового зв’язку «Укрпошта» 13 985
(тринадцять тисяч дев’ятсот
вісімдесят п’ять) грн. 83 коп. в рахунок
відшкодування завданих злочинами
збитків, перерахувавши їх на р/р
0045, , МФО 313957 в ЗОУ ПАТ
«Державний ощадний банк України».

В обґрунтування позовних вимог
прокурор зазначив наступне.

Прокуратурою Новомиколаївського
району Запорізької області 25.09.2013 до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000012 внесено
дані про кримінальне правопорушення за
ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
191 КК України, також 25.09.2013 до ЄРДР за №
0000013 внесено дані про кримінальне
правопорушення за ознаками злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, які
об’єднані 25.09.2013 в одне провадження під
№ 0000012.

Досудовим розслідуванням у вказаному
кримінальному провадженні
встановлено, що ОСОБА_2, займаючи посаду
начальника Новомиколаївського
відділення зв’язку ЦПЗ № 5 ЗД УДППЗ
«Укрпошта» з 03.08.2010, будучи службовою
особою, наділеною правом виплати
заробітної плати працівникам цієї
установи, зловживаючи своїм службовим
становищем, достовірно знаючи про те,
що ОСОБА_4 фактично не є працівником
відділення, в період часу з серпня 2010
року по липень 2013 року, діючи умисно,
вчиняла підроблення офіційних
документів, шляхом підроблювання
підписів гр. ОСОБА_4, в графі «Підпис про
отримання» встановлених аркушів
відомостей на виплату грошей та
отримувала кошти, нараховані останній
заробітної плати: з 09.08.2010 по 31.12.2010 на
суму 3020,37 грн., з 01.01.2011 по 31.12.2011 на суму
2944,40 грн., з 01.01.2012 по 31.12.2012 на суму 5219,59
грн., з 01.01.2013 по 31.07.2013 на суму 2 801,47 грн.
Вищевказаними діяннями ОСОБА_2
спричинила матеріальну шкоду УДППЗ
«Укрпошта» на загальну суму 13 985,83 грн.

Прокуратурою 31.01.2014 обвинувальний акт
по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1
ст. 366 КК України, направлено до суду для
розгляду. Ухвалою суду від 20.03.2014
кримінальне провадження закрито на
підставі ст. 47 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284
КПК України у зв’язку з передачею
обвинуваченої на поруки трудовому
колективу Новомиколаївського
відділення зв’язку ЦПЗ № 5 Запорізької
дирекції УДППЗ «Укрпошта». Отже,
кримінальне провадження закрито судом
за нереабілітуючими підставами.

Крім зазначеної ухвали суду, вину
ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованих
злочинів, а також розмір завданих
вказаними злочинів збитків
підтверджується рядом доказів,
зібраних у ході досудового
розслідування по кримінальному
провадженню № 0000012, а саме
прокурором зроблено посилання на
відомості на виплату грошей
працівникам Новомиколаївського ВЗ ЦПЗ
№ 5 ЗД УДППЗ «Укрпошта» за вищевказані
періоди.

Виходячи з наведеного, посилаючись на
норми ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру», ч. 7 ст. 128 КПК України, ст.
1166 ЦК України, прокурор просив
задовольнити позов та підтримав його у
судовому засіданні з вищезазначених
підстав.

Представник позивача у судовому
засіданні, також, підтримав позов,
заявлений прокурором.

Відповідачка письмових заперечень
проти позову не подала, у судовому
засіданні визнала зазначені у позові
фактичні обставини вчинених нею дій
щодо підроблювання підписів у
відомостях на виплату грошей
працівникам Новомиколаївського ВЗ ЦПЗ
№ 5 ЗД УДППЗ «Укрпошта», проте
заперечила проти позову в повному
обсязі, посилаючись на те, що цими діями
вона не завдала шкоди позивачу,
оскільки гроші за відомостями замість
ОСОБА_4, яка фактично не працювала,
отримувала ОСОБА_5, яка працювала на її
посаді без оформлення, а також інші
працівники, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за
виконання роботи тимчасово відсутніх
працівників.

ОСОБА_2 пояснила, що на момент
призначення її на посаду начальника
Новомиколаївського ВЗ ЦПЗ № 5 ЗД УДППЗ
«Укрпошта», ОСОБА_4 вже фактично не
працювала на посаді прибиральниці на
території, а замість неї дану роботу
виконувала ОСОБА_5 Про дані обставини
відповідачку, за її словами, повідомив
попередній начальник
Новомиколаївського ВЗ ЦПЗ № 5 ЗД УДППЗ
«Укрпошта», ОСОБА_8, пояснивши це тим, що
фіктивне працевлаштування ОСОБА_4 було
здійснено нею, нібито, на виконання
вказівки (листа, чи наказу) керівництва
про необхідність працевлаштування у
Новомиколаївському ВЗ ЦПЗ № 5 ЗД УДППЗ
«Укрпошта» особи, яка є інвалідом.
Після цього, ОСОБА_8, за словами
відповідачки, показала їй зразок
підпису ОСОБА_4, який необхідно було
ставити у відомості на виплату грошей,
що в подальшому відповідачка
продовжувала робити з серпня 2010 року по
липень 2013 року.

У судовому засіданні представник
відповідача просив відмовити в
задоволенні позову повністю, з огляду
на його необґрунтованість. Крім цього,
представник відповідача зазначив, що
хоча в діях ОСОБА_2 і наявні порушення
вимог законодавства про працю, ознаки
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК
України, в її діях відсутні, а відтак
твердження про завдання такими діями
шкоди позивачу є безпідставними.

У судовому засіданні 12.11.2014 судом було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та
з’ясувавши обставини цивільної
справи, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, та дослідивши
наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

ОСОБА_2 з 2010 року по день розгляду судом
даної справи обіймає посаду начальника
Новомиколаївського відділення
зв’язку Центру поштового зв’язку № 5
Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта».
Зазначена обставина визнана особами,
які беруть участь у справі та не
потребує доказування в силу положень ч.
1 ст. 61 ЦПК України.

Ухвалою Новомиколаївського
районного суду Запорізької області від
20.03.2014 по справі № 322/73/14-к було закрито
кримінальне провадження відносно
ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України
на підставі ст. 47 КК України, п. 1 ч. 2 ст.
247 КПК України.

У вказаній кримінальній справі ОСОБА_2
обвинувачувалася в тому, що займаючи
посаду начальника Новомиколаївського
відділення зв’язку ЦПЗ №5 ЗД УДППЗ
«Укрпошта» з 03 серпня 2010 року, будучи
службовою особою, наділеною правом
виплати заробітної плати працівникам
цієї установи, зловживаючи своїм
службовим становищем, достовірно
знаючи, що ОСОБА_4 не є працівником
вказаного відділення зв’язку, в період
з серпня 2010 року по липень 2013 року,
діючи умисно, вчиняла підроблення
офіційних документів, шляхом
підроблювання підписів ОСОБА_4 в графі
«Підпис про отримання» незаконно
отримувала кошти нарахованої останній
заробітної плати: з 09 серпня 2010 року по
31 грудня 2010 року в сумі 3020,37 грн., з 01
січня 2011 року по 31 грудня 2011 року в сумі
2944,40 грн., з 01 січня 2012 року по 31 грудня
2012 року в сумі 5219,59 грн., з 01 січня 2013
року по 31 липня 2013 року в сумі 2801,47 грн.,
а всього на загальну суму 13985,83 грн.,
якими незаконно заволоділа,
зловживаючи своїм службовим
становищем, чим заподіяла Українському
державному підприємству поштового
зв’язку «Укрпошта» матеріальну шкоду
на вищезазначену суму.

Крім цього, ОСОБА_2 обвинувачувалася в
тому, що вона, займаючи посаду
начальника Новомиколаївського
відділення зв’язку ЦПЗ №5 ЗД УДППЗ
«Укрпошта» з 03 серпня 2013 року та будучи
службовою особою, перебуваючи на
своєму робочому місці, в службовому
кабінеті Новомиколаївського
відділення зв’язку, розташованого по
вул. Леніна, 29 в смт. Новомиколаївка
Новомиколаївського району Запорізької
області, з серпня 2010 року по липень 2013
року, діючи умисно, достовірно знаючи,
що ОСОБА_4 фактично не працює у вказаній
установі, щомісячно, заповнюючи за
допомогою шарикових ручок з чорнилами
синього та червоного кольору
спеціальні бланки, складала табелі
обліку відпрацьованого часу на ім’я
останньої, які є офіційними
документами, в яких обліковувала
нібито відпрацьований ОСОБА_4 робочий
час, тобто вносила до офіційних
документів завідомо неправдиві
відомості, на підставі яких останній
щомісячно нараховувалась заробітна
плата.

Під час судового розгляду справи
відповідачка визнала факт
підроблювання нею підписів ОСОБА_4 у
відомостях на виплату грошей, а також
факт внесення завідомо неправдивих
відомостей до табелів обліку робочого
часу, та додатково пояснила, що
подавала керівництву рапорти про
виконання ОСОБА_4 робіт замість
тимчасово відсутніх працівників, проте
заперечила факт завдання цими діями
шкоди позивачу.

Довідкою про нарахування та виплату
заробітної плати ОСОБА_4 за період з 01
серпня 2010 року по 31 липня 2013 року
підтверджується отримання нею на
підставі відомостей на виплату грошей
за вказаний період суми заробітної
плати в розмірі 13 985,83 грн. Правильність
даних у цій довідці підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
відомостей на виплату грошей за
вказаний період, а також визнано
відповідачкою у судовому засіданні.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_4
серії АХ № 667443, 15.02.2007 вона була
прийнята на посаду прибиральниці на
території на підставі наказу від 15.02.2007
№ 39к, а 04.09.2007 її було звільнено з
вказаної посади наказом № 233к від 04.09.2007
на підставі ст. 38 КЗпП України за
власним бажанням. З 24.09.2007 по 01.02.2009
ОСОБА_4 працювала в ТОВ з іноземними
інвестиціями «БОСАЛ-ЗАЗ», а з 23.09.2009 по
29.04.2011 у ТОВ «Запорожець».

Разом з цим, згідно з записом
№ 1 у трудовій книжці ОСОБА_4 серії АХ
№ 116510, в якій відсутній підпис
власника книжки, 06.12.2007 її було прийнято
на роботу на посаду прибиральника
виробничої території ЦПЗ № 5 ЗД УДППЗ
«Укрпошта». Записом № 2 у вказаній
трудовій книжці від 06.11.2013 було
скасовано Запис № 1 на підставі наказу
№ 334 від 06.11.2013, який було видано
виконуючим обов’язки начальника ЦПЗ №
5 ОСОБА_9 на підставі акту перевірки
додержання суб’єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування від 31.10.2013 №
08-23-0009/1665.

Сама можливість здійснення 06.12.2007
фіктивного прийому на роботу ОСОБА_4
представником позивача була пояснена
так, що у той час особові справи
працівників та трудові книжки
зберігалися безпосередньо у
Новомиколаївському відділенні
поштового зв’язку ЦПЗ № 5 ЗД УДППЗ
«Укрпошта», а пізніше ці документи були
передані до самого ЦПЗ № 5 ЗД УДППЗ
«Укрпошта», де вони і знаходяться по
теперішній час. Отже, на думку
представника позивача, було неможливо
виявити факт підробки заяви ОСОБА_4, про
прийом на роботу та її трудової книжки.

Згідно з посадовою інструкцією
Начальника відділення зв’язку
поштового Новомиколаївка-1 Центру
поштового зв’язку № 5 Запорізької
дирекції УДППЗ «Укрпошта», начальник
відділення: несе відповідальність за
правильне ведення касових операцій
(підпункт 2.1.7); веде облік робочого часу
й виконання працівниками норм
виробітку (підпункт 2.1.16).

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, пояснила суду, що
вона працювала прибиральником
території (двірником) на пошті в смт.
Новомиколаївка без оформлення. Точної
дати початку виконання нею роботи
свідок назвати не змогла, але
достовірно пам’ятає про те, що почала
працювати ще за того часу, коли
начальником поштового відділення була
ОСОБА_8, яка і запрошувала її на роботу,
та продовжувала працювати в той час,
коли начальником стала ОСОБА_2 до
вересня 2013 року. ОСОБА_5 зазначила, що
була ознайомлена з обсягом роботи, яку
вона мала виконувати, та кожного місяця
отримувала заробітну плату готівкою з
рук ОСОБА_2, яка при видачі грошей
сама розписувалась у відомості на
виплату грошей в її присутності.
Заробітну плату ОСОБА_5 отримувала
двічі на місяць в розмірі 120,00 грн. і
140,00 грн., всього за місяць 260,00 грн.
Також, свідок зазначила, що ОСОБА_4
вона не знає.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, пояснила, що
працює в Новомиколаївському
відділенні поштового зв’язку з 1991 року
на посаді оператора, а також те, що
іноді їй доводилося виконувати роботу
тимчасово відсутніх працівників, за що
вона під час виплати заробітної плати
отримувала від ОСОБА_2 доплату за
суміщення готівкою, при цьому сума
доплати у відомості на виплату грошей
не була зазначена. Також, свідок
зазначила, що пам’ятає як ОСОБА_5
працювала у них двірником, більше року
але точного періоду її роботи не
пригадує.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, пояснила суду, що
вона іноді отримувала від ОСОБА_2
заробітну плату у розмірі більшому, ніж
зазначено у відомості на виплату
грошей, а саме коли їй виплачувалася
надбавка за суміщення.

Вирішуючи питання про наявність
підстав для задоволення позову, суд
виходить з наступного.

Як вбачається з встановлених обставин
даної справи, між сторонами виник спір
з приводу відшкодування шкоди,
заподіяної підприємству його
працівником під час виконання ним
своїх трудових обов’язків.

В обґрунтування позовних вимог
прокурором зроблено посилання лише на
ст. 1166 ЦК України, якою передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала (ч. 1).
Особа звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини (ч. 2).

Разом з цим, частиною першою статті 9 ЦК
України визначено, що положення цього
Кодексу застосовуються, зокрема до
трудових відносин, якщо вони не
врегульовані іншими актами
законодавства.

Питання матеріальної відповідальності
працівників за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації,
регулюється ст.ст. 130 – 137 КЗпП України,
отже норми ЦК України до цих
правовідносин не застосовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною четвертою
статті 61 ЦПК України передбачено, що
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, є обов’язковим
для суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок.

Статтею 62 Конституції України
визначено, що особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Ніхто не зобов’язаний доводити
свою невинуватість у вчиненні злочину.

Таким чином, ухвала Новомиколаївського
районного суду Запорізької області від
20.03.2014 по справі № 322/73/14-к, якою було
закрито кримінальне провадження
відносно ОСОБА_2 на підставі ст. 47 КК
України, не є доказом її вини у вчиненні
вказаних злочинів.

Виходячи з наведеного, посилання
прокурора на доведеність вини
відповідачки у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК
України, є необґрунтованими у зв’язку
з відсутністю обвинувального вироку,
що набрав законної сили, відносно
відповідачки.

Проте, в діях відповідачки щодо
підроблення підписів ОСОБА_4 у
відомостях на виплату грошей та щодо
внесення неправдивих відомостей до
табелів обліку робочого часу, з огляду
на вищезазначену ухвалу
Новомиколаївського районного суду
Запорізької області від 20.03.2014 по
справі № 322/73/14-к, вбачаються ознаки
діянь, переслідуваних у кримінальному
порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації у
випадку, коли шкоди завдано діями
працівника, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку. За правилом частини другої
статті 130 КЗпП України, при покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. При цьому,
згідно зі ст. 138 КЗпП України, для
покладення на працівника матеріальної
відповідальності за шкоду власник або
уповноважений ним орган повинен
довести наявність умов передбачених
статтею 130 цього Кодексу.

Отже, на відміну від передбаченої у ч. 1
ст. 1166 ЦК України презумпції вини особи,
яка завдала шкоду, норми КЗпП України
закріплюють презумпцію невинуватості
працівника, відтак, виходячи з аналізу
вищенаведених норм ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, ст.ст. 130, 138 КЗпП України,
обов’язок доказування факту наявності
шкоди, її розміру, вини працівника у
заподіянні шкоди, а також
причинно-наслідкового зв’язку між
протиправними діями працівника та
завданою підприємству шкодою, у даній
справі покладено саме на позивача.

Позивачем та прокурором не доведено
факту заподіяння Українському
державному підприємству поштового
зв’язку «Укрпошта» шкоди внаслідок
вищезазначених дій відповідачки.

Так, саме по собі внесення неправдивих
відомостей до табелів обліку робочого
часу та підроблення підпису у
відомостях на виплату грошей не
свідчить про те, що ці дії
відповідального працівника завдали
шкоди підприємству.

Дії відповідачки щодо підроблювання
підписів ОСОБА_4 у відомостях на
виплату грошей, могли завдати шкоди,
якщо вони були вчинені нею з метою
привласнення, розтрати або заволодіння
грошовими коштами, призначеними для
виплати заробітної плати.

Проте, показаннями свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було підтверджено
факту привласнення або заволодіння
відповідачкою грошовими коштами, за
які вона розписувалася у відомостях на
виплату грошей, підробляючи підпис
ОСОБА_4, оскільки ці гроші
виплачувалися працівникам як
заробітна плата за фактично виконану
ними роботу. Дані показання свідків не
були спростовані під час судового
розгляду іншими доказами з боку
позивача та прокурором.

Крім цього, поза увагою позивача
залишено і те, що за положеннями ст. 24
КЗпП України укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи. Таким чином,
трудові відносини виникають між
працівником і роботодавцем як з
моменту укладення трудового договору,
так і з моменту видання наказу
(розпорядження) або з моменту
фактичного допущення до роботи.

Отже, виходячи з показань ОСОБА_5, між
нею та Новомиколаївським відділенням
поштового зв’язку ЦПЗ № 5 ЗД УДППЗ
«Укрпошта» фактично виникли трудові
відносини, які тривали, в тому числі, з
серпня 2010 року по липень 2013 року.

Зазначені обставини виключають
розтрату ОСОБА_2 грошей, які
виплачувалися ОСОБА_5 як заробітна
плата, а також іншим працівникам
Новомиколаївського відділення
поштового зв’язку як доплата за
суміщення.

Також, не було доведено позивачем і те,
що гроші, отримані відповідачкою по
підробленому підпису ОСОБА_4,
виплачувалися працівникам за роботу,
яку вони фактично не виконували.

З огляду на викладене, незважаючи на
наявність в діях відповідачки
чисельних порушень вимог
законодавства про працю та Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
НБУ від 15.12.2004 № 637, сам факт завдання
цими діями відповідачки шкоди позивачу
та розмір завданої шкоди, не було
підтверджено наданими позивачем
доказами.

Таким чином, недоведеність обставин, на
які позивач посилався в обґрунтування
своїх вимог, є підставою для відмови у
задоволенні позову прокурора
Новомиколаївського району Запорізької
області в інтересах держави в особі
Українського державного підприємства
поштового зв’язку «Укрпошта»до ОСОБА_2
у повному обсязі.

Документально підтверджені
судові витрати, понесені відповідачем,
у справі відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 88, 208, 209, 212 – 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК
України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову прокурора
Новомиколаївського району Запорізької
області в інтересах держави в особі
Українського державного підприємства
поштового зв’язку «Укрпошта» до
ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої
кримінальними правопорушеннями, –
відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Новомиколаївський районний суд
Запорізької області.

Суддя
С.С. Гасанбеков