Справа № 206/7206/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2014 року Самарський
районний суд м.Дніпропетровська у
складі:

головуючого,
судді
Кушнірчук Р.О.,

народні
засідателі:
Базилевська
Т.І.,

ОС
ОБА_1,,

при секретарі

Шаповал
Є.М.,

за участю прокурора

Мергасова А.П.,

за участю
адвоката                    ОСОБА_2,

представника заявника,
лікаря-психіатра
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому виїзному
судовому засіданні у
м.Дніпропетровську цивільну справу
окремого провадження за заявою
Комунального закладу
«Дніпропетровська клінічна
психіатрична лікарня»
Дніпропетровської обласної Ради,
заінтересована особа – ОСОБА_4, про
надання особі психіатричної допомоги в
примусовому порядку,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2014 року заявник звернувся
до суду із заявою про госпіталізацію
гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за
адресою: м. Дніпропетровськ,
Красногвардійський р-н, вул. Тітова, 29/3.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що
05.11.2014р. о 16 год. 30 хв. ОСОБА_4 була
госпіталізована до психіатричного
стаціонару.

За думкою комісії лікарів, хвора є
безпорадною і не може самостійно
задовольнити свої життєві потреби,
лікування можливе лише у стаціонарних
умовах.

У судовому засіданні представник
заявника підтримав вимоги, прокурор
заперечував проти задоволення заяви,
адвокат поклався на розсуд суду.

ОСОБА_4 письмової згоди на
госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не
давала, що стало підставою для
звернення до суду із даною заявою.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
заявника, заінтересованої особи, думку
прокурора, суд вважає, що заява не
підлягає задоволенню за наступних
підстав.

В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №
1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу»
особа, яка страждає на психічний
розлад, може бути госпіталізована до
психіатричного закладу без її
усвідомленої згоди або без згоди її
законного представника, якщо її
обстеження або лікування можливі лише
в стаціонарних умовах, та при
встановленні в особи тяжкого
психічного розладу, внаслідок чого
вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри
вчинити дії, що являють собою
безпосередню небезпеку для неї чи
оточуючих, або неспроможна самостійно
задовольняти свої основні життєві
потреби на рівні, який забезпечує її
життєдіяльність.

У судовому засіданні було встановлено,
що 05.11.2014р. о 16 год. 30 хв. ОСОБА_4 була
госпіталізована до КЗ
«Дніпропетровська клінічна
психіатрична лікарня»
Дніпропетровської обласної Ради за
направленням лікаря-психіатра
Дубченко лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР.

При обстеженні її психічного стану в
КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила,
що дезорієнтована в навколишньому,
спокійна, настрій ближче до рівного,
себе не обслуговує.

ОСОБА_4 було поставлено попередній
діагноз – судинна деменція.

Представник психіатричного закладу не
підтвердив обставини щодо поведінки та
діагнозу захворювання та зазначив, що
вона може пройти необхідний курс
лікування в домашніх умовах.

Однак згідно приписів ст. 14 Закону
України “Про психіатричну допомогу”,
наявність в особи психічного
захворювання чи психічного розладу не
може слугувати підставою для
госпіталізації в примусовому порядку.
Єдиними підставами для госпіталізації
особи є вчинення нею чи виявлення
реальних намірів вчинити дії, що
являють собою безпосередню небезпеку
для неї чи оточуючих, або
неспроможність самостійно
задовольняти свої основні життєві
потреби на рівні, який забезпечує її
життєдіяльність.

В судовому засіданні встановлено, що
підстав для примусової госпіталізації
ОСОБА_4 не має, і не було наголошено
лікарем в судовому засіданні, саме по
собі вік людини та обмеження її в
якихось фізичних вадах не є підставою
для її примусову госпіталізацію.

Відмовляючи у задоволенні вказаної
заяви, суд враховує правову позицію
ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ, а
саме СПРАВА «ОСОБА_5 УКРАЇНИ» від 05
червня 2014 року, де Європейський суд з
прав людини дійшов висновку про те, що
невиправдане поміщення особи у
психіатричний заклад стало можливим
внаслідок відсутності справедливих та
належних превентивних засобів захисту,
які могли б забезпечити їй адекватний
юридичний захист від свавілля. Ні в
якому разі не можна допустити, щоб
тримання особи у психіатричній лікарні
супроводжувалося примусовим
лікуванням, завдало їй тяжких
страждань та шкоди приватному і
сімейному життю, а також позбавляло її
можливості ефективно оскаржити своє
примусове лікування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
14, 16 Закону України від 22.02.2000 р. № 1489-ІІІ
“Про психіатричну допомогу”, ст.ст. 4–
8, 10, 11, 18, 57 – 60, 130, 208, 209, 212 – 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви Комунального
закладу «Дніпропетровська клінічна
психіатрична лікарня»
Дніпропетровської обласної Ради,
заінтересована особа – ОСОБА_4, про
надання особі психіатричної допомоги в
примусовому порядку, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
суддя
Р.О.
Кушнірчук

Народні
засідателі:
Т
.І. Базилевська

ОСОБА_1