АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Сп. № 22 - ц- 796/9191/2014
інстанції - Новак А.В.
Доповідач - Слободянюк
11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
головуючого судді: Слободянюк
суддів: Лапчевської О.Ф.,
при секретарі: Шалапуді Н.П.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
Київського національного університету
ім. Т.Шевченка на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 05 червня 2014 року за позовом
Київського національного
університету ім..Т.Шевченка до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
Міністерство оборони України про
виселення та стягнення заборгованості
У липні 2013 року Київський
національний університет (далі КНУ)
ім..Т.Шевченка звернувся до суду з
наведеним позовом і просив суд висели
з кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
стягнути з них суму боргу за
судовий збір.
Позивач посилається на
безпідставне проживання на даний час
відповідачів у гуртожитку
університету; останніми не
здійснювалось оплати за проживання з
Рішенням Голосіївського
районного суду м.Києва від 05 червня 2014
року у позові відмовлено.

На рішення суду першої інстанції
КНУ ім..Т.Шевченка подано апеляційну
скаргу в якій, з посилання на порушення
норм матеріального та процесуального
права, ставиться питання про
скасування рішення суду першої
інстанції, ухвалення нового рішення
про задоволення позову.

Апелянт посилається на не
відповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, зокрема:
договірні зобов*язання на проживання
відповідачів закінчились 31 грудня 2011
року; останні не здійснюють оплату за
проживання у повному обсязі.

Справу розглянуто без участі
апелянта КНУ ім..Т.Шевченка, який
належним чином двічі повідомлявся про
час та місце розгляду справи, про що
свідчать поштові зворотні
відправлення від 16 липня, 22 вересня 2014
року (а.с.166,175).

В судовому засіданні ОСОБА_3, його
представник ОСОБА_5 та представник
Міноборони України - Тодерян В.М.
апеляційну скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до договору «Про підготовку
спеціалістів» укладеного 11 вересня 1995
року та додаткових угод до нього за №
07-94 від 21 лютого 1997 року, № 07-94-1 від 28
жовтня 1998 року укладених між Київським
національним університетом імені
Тараса Шевченка та Міністерством
оборони України, останньому було
передано у користування блок-секції у
гуртожитку АДРЕСА_1 для проживання
офіцерів, слухачів та членів їх сімей,
які проводять оплату за проживання
особисто в бухгалтерію університету,
розмір якої визначається за згодою
сторін (а.с.29-32).

22 грудня 1997 року між Київським
національним університетом імені
Тараса Шевченка та Міністерством
оборони України було укладено договір
№ 135 та в подальшому додаткову угоду №
303/44/09 від 19 серпня 2009 року, відповідно
до умов яких Міністерство оборони
України зобов'язалося після введення в
експлуатацію житлового будинку по
АДРЕСА_2 вивільнити та передати
позивачу житлові кімнати в гуртожитку
АДРЕСА_1 у термін до 31 грудня 2011 року
(а.с.28).

Сторонами спору визнано, що у кімнаті №
1113 у гуртожитку АДРЕСА_1 проживають
ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідно до п. 2.3 додаткової угоди №
303/44/09 від 19 серпня 2009 року до договору №
135 укладеного 22 грудня 1997 року між
Київським національним університетом
імені Тараса Шевченка та Міністерством
оборони України, до кінця 2011 року
Міністерство проводить відселення
всіх сімей військовослужбовців
звільнених у запас або відставку і
передає Університету вивільнені
житлові кімнати в студентському
гуртожитку № 11 (а.с.25).

Сторонами договору № 135 від 22 грудня 1997
року та Додаткової угоди № 303/44/09 від 19
серпня 2009 року є Київський
національний університет імені Тараса
Шевченка та Міністерство оборони
України.

Відповідно до ст.638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

За матеріалами справи, Міністерство
оборони України було зобов*язано після
введення в експлуатацію житлового
будинку по АДРЕСА_2 вивільнити шляхом
переселення сімей військовослужбовці
та передати університету житлові
кімнати в гуртожитку № 11, а також до
кінця 2011 року провести відселення
всіх сімей військовослужбовців,
звільнених у запас або відставку та
передачу звільнених житлових кімнат у
студентському гуртожитку № 11,
звільнивши їх у місячний термін.

Звертаючись до суду з вимогою про
виселення відповідачів з тих підстав,
що з 01 січня 2012 року між Київським
національним університетом імені
Тараса Шевченка та Міністерством
оборони України не існує договірних
відносин, позивач в обґрунтування
вимог посилається на порушення
відповідачами п.2.3 додаткової угоди №
303/44/09 від 19 серпня 2009 року та ст.132 ЖК.

Зобов'язання виконати умови п. 2.3
Додаткової угоди № 303/44/09 від 19 серпня
2009 року до договору № 135 укладеного 22
грудня 1997 року між Київським
національним університетом імені
Тараса Шевченка та Міністерством
оборони України, виникло саме у
Міністерства оборони України,
починаючи з 01 січня 2012 року і обов'язок
його виконати не може бути покладений
на відповідачів, оскільки такі не є
стороною зазначеного договору і
додаткової угоди і умовами останніх не
передбачено покладення обов'язку за їх
виконання на відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4

У даному випадку має місце невиконання
договірних зобов`язань Міністерством
оборони України, а не відповідачами,
які не є стороною у договорах, угодах, а
тому посилання на порушення
відповідачами умов додаткової угоди
від 19 серпня 2009 року не ґрунтуються на
вимогах закону.

Згідно статті 132 ЖК Української РСР
сезонні, тимчасові працівники і особи,
що працювали за строковим трудовим
договором, які припинили роботу, а
також особи, що вчились у навчальних
закладах і вибули з них, підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення з гуртожитку, який їм було
надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств,
установ, організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших
підстав, ніж ті, що зазначені в частині
другій цієї статті, а також осіб,
перелічених у статті 125 цього Кодексу,
може бути виселено лише з наданням їм
іншого жилого приміщення.

Надаване громадянам у зв'язку з
виселенням з гуртожитку інше жиле
приміщення має відповідати вимогам,
передбаченим частиною другою статті 114
цього Кодексу.

Осіб, які проживають у гуртожитках,
виселяються також у разі знесення
будинку або переобладнання будинку
(жилого приміщення) в нежилий, а також
якщо будинок (жиле приміщення) загрожує
обвалом. При цьому виселюваним
надається інша жила площа в гуртожитку
або інше жиле приміщення.

Особи, які відбували покарання у виді
обмеження волі або позбавлення волі на
певний строк, виселяються із
спеціальних гуртожитків після
поліпшення їх житлових умов у порядку,
передбаченому законодавством, або
після звільнення їх жилої площі,
тимчасово заселеної іншими особами, чи
після проходження відповідного курсу
лікування. Особам, які пройшли курс
лікування і не мають іншої жилої площі,
житло надається в порядку,
передбаченому цим Кодексом та іншими
нормативно-правовими актами. ( Стаття 132
із змінами, внесеними згідно із Законом
№ 3167-IV від 01.12.2005 )

Не підлягають застосуванню у даному
випадку, як підстава для виселення
відповідачів, положення ст.132 ЖК,
оскільки відповідачі не підпадають
під визначення категорій осіб, які
підлягають виселенню з гуртожитку.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
позові щодо виселення відповідачів.

Правильним є також висновок і про
відмову у стягненні заборгованості за
житлово-комунальні послуги, виходячи з
наступного.

Умовами п. 3.2 Додаткової угоди № 303/44/09
від 19 серпня 2009 року до договору
№ 135 укладеного 22 грудня 1997 року між
Київським національним університетом
імені Тараса Шевченка та Міністерством
оборони України визначено, що в разі
зміни цін і тарифів на
житлово-комунальні послуги та
енергоносії Університет може
змінювати розмір оплати за проживання
в гуртожитку з обов'язковим
попередженням про це мешканців не менш
ніж за місяць на підставі наказу
ректора.

Сама по собі калькуляція послуг, надана
представником позивача, без надання
доказів на підтвердження настання
вищезазначених обставин, правового
значення не має.

В той же час, судом враховується, що
оплата за проживання у гуртожитку
змінювалась два рази, відповідно до
наказу ректора Київського
національного університету імені
ТарасаШевченка від 13 травня 2009 року за
№ 871-32 «Про оплату за користування
гуртожитками Університету» та наказу
від 13 травня 2011 року за № 370-32 «Про
оплату за користування гуртожитками
Університету».

Доказів попередження ОСОБА_3, ОСОБА_4
про зміну розміру оплати за проживання
у гуртожитку з 110 гривень за ліжко-місце
на 282 гривні, відповідно до наказу
ректора Київського національного
університету імені Тараса Шевченка від
13 травня 2009 року за № 871-32 «Про оплату за
користування гуртожитками
Університету», суду надано не було.

Суд першої інстанції дав оцінку акту
про відмову відповідача ОСОБА_3 в
отриманні попередження про зміну
розміру оплати за проживання у
гуртожитку з 282 гривень за ліжко-місце
на 402 гривні, відповідно до наказу
ректора Київського національного
університету імені Тараса Шевченка від
13 травня 2011 року за № 370-32 «Про оплату за
користування гуртожитками
Університету», не прийнявши його до
уваги, оскільки нова плата у розмірі 402
гривні за ліжко-місце почала
нараховуватися з 01 червня 2011 року, а
попередження про зміну відбувалося 18
травня 2011 року, тобто у термін менший
ніж один місяць про зміну такої плати,
що прямо суперечить механізму такого
попередження закріпленого у п. 3.2
Додаткової угоди № 303/44/09 від 19 серпня
2009 року до договору № 135 укладеного 22
грудня 1997 року між Київським
національним університетом імені
Тараса Шевченка та Міністерством
оборони України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
Цивільного процесуального кодексу
України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла всиновку про те, що судом першої
інстанції дана належна оцінка доводам
сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі
правильність висновку суду першої
інстанції не спростовують їх, тому
відсутні підстави для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст..ст.303,307, 308, 313 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київського
національного університету ім.
Т.Шевченка відхилити.

Рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 05 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: