У х в а л а

іменем україни

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Остапчука Д.О., Гончара В.П.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Український страховий
стандарт» (далі - ПрАТ «Страхова
компанія «Український страховий
стандарт») до ОСОБА_4 про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 29 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПрАТ «Страхова
компанія «Український страховий
стандарт» звернулось до суду з позовом,
у якому просило стягнути з ОСОБА_4
5 152 грн 16 коп. страхового відшкодування
в порядку регресу.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилалось на ті обставини, що 29 липня
2011 року по бул. Тараса Шевченка у м.
Києві відповідач, керуючи автомобілем
ЗІЛ при зміні руху, належним чином не
оцінив дорожньої обстановки, не був
уважним, не обрав оптимальну швидкість
та дистанцію руху, здійснив зіткнення з
автомобілем Фольксваген під
керуванням ОСОБА_6 та постановою
суду від 13 вересня 2011 року був визнаний
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 застрахована у позивача, який
отримав претензію від ПрАТ
«Європейський страховий альянс» -
страховика автомобіля Фольксваген про
відшкодування шкоди в порядку регресу
у розмірі 6 231 грн 24 коп., які він сплатив
власнику пошкодженого автомобіля за
договором добровільного страхування
ризиків, пов'язаних з експлуатацією
транспортних засобів.

23 серпня 2012 року позивач на підставі
страхового акта від 23 серпня 2012 року та
претензії ПрАТ «Європейський
страховий альянс» сплатив йому 5 152 грн
16 коп. та направив претензію ОСОБА_4 про
відшкодування цих коштів в порядку
регресу, посилаючись на те, що він не
виконав своїх зобов'язань щодо
повідомлення страховика у визначені
законом строки про настання
дорожньо-транспортної пригоди, однак
відповідач її не виконав, тому позивач
просив задовольнити позов.

16 січня 2014 року рішенням Гайсинського
районного суду Вінницької області у
задоволенні позову відмовлено.

29 травня 2014 року рішенням апеляційного
суду Вінницької області рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове, яким позов задоволено, вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
ухвалене згідно з законом, мотивуючи
свої вимоги порушенням апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню
з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд апеляційної інстанції
дослідивши докази у справі й надавши їм
належну оцінку, правильно застосувавши
норми матеріального права, які
регулюють ці правовідносини (ст.
ст. 33, 38 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» у редакції, що
була чинною на час виникнення спірних
відносин), дійшов обґрунтованого
висновку про те, що позивач у
передбаченому законом порядку
виплатив страхове відшкодування, а
відповідач, як страхувальник, не
виконав свого обов'язку та не повідомив
страховика в трьохденний строк про
настання страхового випадку, що є
підставою для стягнення з нього суми
страхового відшкодування в порядку
регресу (п.п. «ґ» п. 38.1.1 статті 38 цього
Закону).

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що
судом неправильно застосовано закон,
що регулює спірні відносини, є
безпідставними та не спростовують
висновків апеляційного суду, оскільки
редакція ст. ст. 33, 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», що була чинною на час
виникнення спірних відносин,
передбачала обов'язок страхувальника
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомити страховика
про настання ДТП, і в разі невиконання
цього обов'язку страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно відхилити, а рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 29 травня 2014 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 29 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
О.П.
Касьян

Д.О. Остапчук

В.П. Гончар