Справа №592/4809/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Костенко В. Г.Номер
провадження 22-ц/788/2175/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Кононенко
О. Ю.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Довіра та Гарантія»

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 04 листопада 2014 року

у цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Довіра та Гарантія», треті особи:
Приватний нотаріус Сумського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, Відкрите
акціонерне товариство «Банк «Біг
Енергія»,

про визнання договору купівлі-продажу
права вимоги недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 04 листопада 2014 року в
задоволенні позову ТОВ «ФК «Довіра та
Гарантія» відмовлено за
необгрунтованістю.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та
Гарантія» просить скасувати рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні первісного
позову та ухвалити в цій частині нове
рішення, про задоволення вимог. При
цьому не погоджується з висновком суду
про те, що позивач не надав належних та
переконливих доказів порушення ОСОБА_3
повернення чергової частини боргу,
оскільки до позову додавався витяг з
Додатку №2 до Договору купівлі-продажу
права вимоги №3-233 від 27 грудня 2013 року,
в якому зазначена наявна
заборгованість. Крім того, у своєму
зустрічному позові ОСОБА_3 особисто
вказує про те, що погашення
заборгованості за кредитним договором
він здійснював лише до січня 2014 року.
Крім того, вважає, що у рішенні суд
першої інстанції необґрунтовано
посилався на відсутність графіку
погашення заборгованості, оскільки при
подачі позову Банк разом із копією
кредитного договору долучав Додаток №2
до кредитного договору №07737 від 23
листопада 2007 року графік погашення
основної суми кредиту та відсотків.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ» №12
від 24 жовтня 2008 року у разі, якщо
апеляційна скарга подана на рішення
щодо частини вирішених вимог, суд
апеляційної інстанції відповідно до
принципу диспозитивності не має права
робити висновків щодо неоскарженої
частини ні в мотивувальній, ні в
резолютивній частині судового рішення,
а в описовій частині повинен зазначити,
в якій частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Оскільки рішення суду першої інстанції
оскаржується в частині вирішення
первісних позовних вимог, в іншій
частині - не оскаржується, то
апеляційний суд переглядає законність
висновків суду тільки стосовно
позовних вимог про стягнення
заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ТОВ «ФК «Довіра та
Гарантія» - Костенка Д.С., який
апеляційну скаргу підтримує з мотивів
у ній викладених, пояснення
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, який
проти скарги заперечує, вивчивши
матеріали справи, перевіривши рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Вирішуючи наявний спір та відмовляючи
ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов до висновку про те, що
Товариство не довело порушення його
прав відповідачем, а саме що останній
прострочив сплату чергового платежа, а
тому немає підстав для дострокового
стягнення усієї суми заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову, місцевий суд дійшов до
обґрунтованого висновку про те, що
договір купівлі-продажу права вимоги
укладений відповідно до вимог закону і
проста письмова форма, у якій він
укладений є достатньою.

Колегія суддів вважає висновок суду в
частині вирішення позовних вимог про
стягнення грошових коштів законним та
обґрунтованим з огляду на наступне.

14 травня 2014 року ТОВ «ФК «Довіра та
Гарантія» звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_3, у якому просило стягнути з
відповідача 254 928,98 грн. заборгованості
за кредитним договором, 6 628,2 грн.
інфляційних втрат та судові витрати.
Свої вимоги Товариство мотивувало тим,
що 23 листопада 2007 року ВАТ «Банк «Біг
Енергія» уклало з ОСОБА_3 кредитний
договір № 07737, за яким Банк надав
останньому кредит у сумі 45 600 доларів
США строком до 22 листопада 2022 року під
12,7 % річних. 27 грудня 2013 року за
договором купівлі-продажу права вимоги
№3-233 позивач ТОВ «ФК «Довіра та
Гарантія» купив у ВАТ «Банк«Біг
Енергія» права кредитора за
вищевказаним кредитним договором на
суму 254 928,98 грн. ОСОБА_3 була направлена
вимога про повернення коштів, однак
відповідач борг не повернув.

У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства в
установлений строк відповідно до умов
договору.

При порушенні зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України 1. За
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язаний надати грошові кошти
(*кредит) позивальникові у розмірі та на
умова, встановлених договором, а
позивальник зобов'язується повернути
кредит і сплатити проценти.

2. До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфу 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позика,
надана за договором безпроцентної
позики, може бути повернена
позичальником достроково, якщо інше не
встановлено договором.

Як встановлено ст. 1050 ЦК України 1.Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549-552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

2. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з п.п. 3.2 Кредитного
договору № 07737 від 23 листопада 2007 року,
укладеного між сторонами, банк має
право достроково вимагати повернення
кредиту і сплати відсотків за його
використання, відповідно до умов п.6.2
цього договору у випадку: невиконання
позичальником хоч би одного з пунктів
цього договору або при виникненні
простроченої заборгованості по
кредиту та (або)відсотках за його
використання, і якщо ці вимоги не
будуть задоволені, - достроково
звернути стягнення на предмет іпотеки;
втрати позичальником видів
забезпечення, передбачених п.п.2.1 цього
договору.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що 23
листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Біг
Енергія» та ОСОБА_3 укладений кредитний
договір №07737, за яким банк надав
позичальнику кредит у сумі 45 600 доларів
США з кінцевим строком повернення до 22
листопада 2022 року зі сплатою 12,7 % річних
(а.с.6-13).

27 грудня 2013 року між ВАТ «Банк «Біг
Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та
Гарантія» укладений договір
купівлі-продажу права вимоги №3-233 по
зазначеному кредитному договору.

За цим договором до ТОВ «ФК «Довіра та
Гарантія» перейшли права вимоги по
кредиту ОСОБА_3 на суму 254 928,98 грн.
(а.с.14-19).

24 лютого 2014 року ТОВ «ФК «Довіра та
Гарантія» листом від 23 грудня 2013 року
повідомило ОСОБА_3 про заміну кредитора
та зобов'язало повернути суму кредиту -
254 928,98 грн. до 31 січня 2014 року (а.с.88,89),
тобто боржником отримана вимога про
сплату достроково всієї суми
заборгованості за кредитом майже через
місяць після закінчення встановленого
Банком строку для її погашення.

У січні-лютому 2014 року відповідач
сплатив ВАТ «Банк «Біг Енергія» на
погашення кредиту 7 312,5 грн. (а.с.53-56).

Звертаючись до суду, позивач зазначені
суми не врахував та не зменшив суму
заборгованості за кредитним договором
на суму сплачених коштів.

Банком на пропозицію і суду першої
інстанції, і апеляційного суду не
надано жодного доказу на підтвердження
того, що на час звернення з вимогою до
позичальника, яке мало місце у грудні
2013 року, на момент звернення до суду з
позовом останній порушив зобов'язань
за кредитним договором - допустив
прострочення платежів за кредитним
договором. Будь-яких документів з цього
приводу не мається у наданій
апеляційному суду копії кредитної
справи. Крім того, матеріали цивільної
справи, кредитної справи не містять
даних, які складові входять до суми,
заявленої до дострокового стягнення.
Не зрозуміло, з якого часу відповідач
почав порушувати графік погашення
заборгованості, чи порушував його
взагалі, чи є прострочена, не сплачена
заборгованість за минулий час та з чого
вона складається, чи під
заборгованістю, яка заявлена до
стягнення, вважаються не сплачені
наперед за умовами кредитного договору
суми, які підлягали сплаті до 22
листопада 2022 року, до закінчення строку
дії договору.

У матеріалах цивільної справи мається
копія додатку №1 до кредитного
договору, яким є графік погашення
щомісячних платежів, тобто графік, за
яким боржник повинен був сплачувати
щомісячно певні кошти на погашення
боргу за кредитним договором з моменту
укладення договору до його закінчення -
з грудня 2007 року по листопад 2022 року. В
той же час, відсутній будь-який
письмовий документ, в якому були б
зафіксовані та відображались, коли та
які суми щомісячно сплачувались
позичальником на виконання умов
договору та графіку погашення
заборгованості. Як пояснив представник
позивача, таких відомостей у
товаристві немає, оскільки вони не
передавались правонаступником -
Банком.

Якщо заявлена до стягнення сума
заборгованості включає в себе
заборгованість за минулий період,
тобто, реальну прострочену (не
сплачену) своєчасно заборгованість, то
не зрозуміло, за який період ставиться
питання про її стягнення, чи не
пропущений строк звернення до суду з
вимогами про стягнення заборгованості
саме за цей період з огляду на правові
позиції Верховного Суду України,
відповідно до яких якщо умовами
договору кредиту передбачені окремі
самостійні зобов'язання боржника про
повернення боргу щомісяця частинами та
встановлено самостійну
відповідальність боржника за
невиконання цього обов'язку, то у разі
неналежного виконання позичальником
цих зобов'язань позовна давність за
вимогами кредитора до нього про
повернення заборгованих коштів
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення кожного
чергового платежу; чи включає ця сума
заборгованості нараховану неустойку,
яка відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України
може бути зменшена за рішенням суду. Ці
обставини є суттєвими, вони підлягають
з'ясуванні при вирішенні по суті спору.

Представник позивача у судовому
засіданні апеляційного суду,
обґрунтовуючи та підтримуючи заявлені
позовні вимоги та доводи апеляційної
скарги, зазначав про те, що з лютого 2014
року, коли боржнику достовірно стало
відомо про наявність заборгованості за
кредитним договором та про уступку
права вимоги, останній не сплачував
заборгованість за кредитним договором
до моменту звернення до суду з цим
позовом - до травня 2014 року і ця
обставина є підставою для задоволення
позовних вимог про дострокове
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Але, як вбачається з пояснень
відповідача, йому ніхто ніколи не
доводив до відому, з чого складається
сума заборгованості та за який період
вона нарахована, сплачена у січні
заборгованість не була зарахована в
погашення заборгованості за кредитним
договором, в рамках цієї справи ним був
поданий позов про визнання недійсним
договору купівлі-продажу прав вимоги,
договір був предметом судового
розгляду і лише 04 листопада 2014 року
постановлено у справі судове рішення,
яким відмовлено у задоволенні
зустрічних позовних вимог про визнання
недійсним договору.

Всі зазначені вище обставини свідчать
про те, що невиконання з березня 2014 року
умов договору було зумовлене певними
об'єктивними обставинами, за наявності
яких колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для дострокового стягнення
заборгованості з відповідача за
кредитним договором, укладеним зі
строком дії до 2022 року.

Наявність судового рішення про відмову
у достроковому стягненні
заборгованості за кредитним договором
не позбавляє сторону позивача у разі
ухилення та не виконання позичальником
в подальшому умов кредитного договору
звернутися до суду з аналогічним
позовом.

Колегія суддів знаходить рішення суду
першої інстанції законним та
обгрунтованим, воно не спростовується
доводами апеляційної скарги, не
вбачається підстав для його зміни чи
скасування.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Довіра та Гарантія» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 04 листопада 2014 року в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
заборгованості за кредитним договором
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: