Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м.
Києві, про визнання права власності в
порядку спадкування за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 7 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від

5 серпня 2014 року,

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, посилаючись
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його
тітка ОСОБА_5 Після її смерті
відкрилась спадщина на належну їй
частину квартири АДРЕСА_1, яку згідно
заповіту від 14 листопада 2008 року вона
заповіла йому. Нотаріусом йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом через
відсутність правовстановлюючого
документа на квартиру. Ураховуючи
викладене, просив визнати за ним право
власності на спадкове майно на 3/8
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 7 травня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

5 серпня 2014 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/8
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, посилався на те, що в разі
спадкування за законом, спадкоємцями
померлої були б її чоловік

ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_6, які успадкували
б 1/4 частину квартири, з урахуванням
того, що померлій належала Ѕ частина
квартири. А відтак розмір обов'язкової
частки відповідача у спадщині
становить 1/8 частини квартири, а
позивача - 3/8 частин.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Установлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності від

29 грудня 2008 року квартира АДРЕСА_1 на
праві приватної спільної власності в
рівних долях належить ОСОБА_4 та

ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно заповіту від 14 листопада 2008 року
ОСОБА_5 заповіла всю належну їй на праві
власності частину квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_3., який є її племінник.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені в заповіті.

Згідно із ч. 1 ст. 1241 ЦК України
непрацездатна вдова спадкує, незалежно
від змісту заповіту, половину частки,
яка б належала їй у разі спадкування за
законом.

Установлено, що на момент смерті
ОСОБА_5, її чоловік, відповідач ОСОБА_4,
був непрацездатним, а тому має право на
обов'язкову частку відповідно до ч.1 ст.
1241 ЦК України.

Приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України
визначено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини, ч. 1 ст. 1270
ЦК встановлений строк у шість місяців
для прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися до
нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України в п. 23
постанови від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування» роз'яснив, що
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.
Особа може звернутися до суду за
правилами позовного провадження в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

Згідно з п. 216 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 3
березня 2004 року № 20/5, видача свідоцтва
про право на спадщину на майно, яке
підлягає реєстрації, проводиться
нотаріусом після подання
правовстановлювальних документів про
належність цього майна спадкодавцеві.

З урахуванням наведених положень
закону, право на спадщину мають особи,
які її прийняли. Разом із тим свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
встановленому цивільним
законодавством.

Отже, за наявності умов у спадкоємця
для одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину,
позовні вимоги про визнання права на
спадщину задоволенню не підлягають.
Особа може звернутися до суду за
правилами позовного провадження в разі
порушення, невизнання або оспорювання
її прав, свобод чи інтересів, зокрема в
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину.

ОСОБА_3 звернувся із заявою до
нотаріальної контори про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на частину квартири

АДРЕСА_1, але отримав відмову листом від

12 вересня 2013 року, в якому завідуюча
П'ятнадцятої київської державної
нотаріальної контори повідомила, що
видати свідоцтво про право на спадщину
за заповітом не є можливим, оскільки не
надано оригіналів документів, що
підтверджують право власності
спадкодавця на частину квартири.
Постанова про відмову у вчиненні дій
нотаріусом не виносилась.

Визнаючи право власності на спадкове
майно, у порушення ст. ст. 213 - 215 ЦПК
України, суд у встановленому законом
порядку не витребував відомості щодо
належності спірної квартири
спадкодавцю, не витребував від
нотаріуса копію спадкової справи, не
з'ясував, хто із спадкоємців звернувся
з заявою про прийняття спадщини, кому і
на яку частку видано свідоцтво, не
переконався в неможливості отримання
позивачем свідоцтва про право на
спадщину за заповітом у нотаріальній
конторі з урахуванням тієї обставини,
що 27 січня 2014 року відповідач на
підставі наданих нотаріусу
правовстановлюючих документів на
спірну квартиру отримав свідоцтво про
право власності на обов'язкову частину
у спадщині (а.с. 37).

Викладене свідчить про те, що при
вирішенні спору судом порушені норми
процесуального права, не повно
з'ясовані фактичні обставини справи,
що призвело до неправильного вирішення
справи, тому в силу ч. 2

ст. 338 ЦПК України ухвалені в справі
судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 7 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 5 серпня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська