Справа № 627/964/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року смт.
Краснокутськ

Краснокутський районний суд
Харківської області в складі:

головуючого судді - Вовк Л.В.,

з участю секретаря - Казакової
О.С.,

позивача - ОСОБА_1,

прокурора - Луньова В.П.,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Краснокутськ Харківської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про примусове виселення та
скасування державної реєстрації, третя
особа - Краснокутський РС ГУДМС України
в Харківській області, та зустрічний
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
договору дійсним та визнання права
власності на ? частину домоволодіння,

в с т а н о в и в :

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про примусове
виселення та скасування державної
реєстрації.

В позові ОСОБА_1 вказав, що він, на
підставі договору купівлі-продажу від
29.04.2013 року, є власником житлового
будинку по АДРЕСА_1. За його згодою у
будинку зареєстрована відповідачка, з
якою стосунки не склалися і ОСОБА_3
вигнала його з будинку. Він вимушений
проживати не в своєму будинку, так як
відповідачка замінила замки на вхідних
дверях та перешкоджає користуватися
йому своєю власністю. Прохав примусово
виселити відповідачку з вказаного
домоволодіння.

В липні 2014 року до суду звернулася
ОСОБА_3 з зустрічним позовом до ОСОБА_1
про визнання договору дійсним та
визнання права приватної власності на ?
частину домоволодіння.

В позові ОСОБА_3 зазначила, що у березні
2013 року вона вирішила змінити місце
проживання, продавши свою садибу по
АДРЕСА_2. Домовившись з відповідачем,
вони вирішили придбати житловий
будинок у ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 для
спільного проживання. 29 квітня 2013 року,
в нотаріальній конторі ОСОБА_1 почав
вмовляти її оформити будинок на його
ім'я, так як він людина похилого віку та
побоюється залишитися без житла. Крім
того, ОСОБА_1 пообіцяв в цей же день
скласти заповіт на ім'я позивачки та
надати розписку, що ОСОБА_3 має право на
? частину домоволодіння. Позивачка,
довірившись словам відповідача, дала
згоду на купівлю - продаж будинку та
оформлення права власності на ОСОБА_1.
Пізніше ОСОБА_1 надав згоду на
купівлю-продаж позивачці ? частини
будинку, при цьому надав довіреність
ОСОБА_6 продати позивачці ? частину
домоволодіння, а потім відкликав свою
довіреність та ухилився від
нотаріального посвідчення договору. На
думку ОСОБА_3, ОСОБА_1 ухилився від
нотаріального посвідчення договору,
тому прохала суд визнати дійсним
договір купівлі-продажу ? частини
домоволодіння по АДРЕСА_1, укладений
27.07.2013 року між нею та ОСОБА_1, визнати за
нею право приватної власності на ?
частину вище вказаного домоволодіння.

У судовому засіданні позивач та його
представник, прокурор, який вступив в
справу в інтересах ОСОБА_1, позов
підтримали, прохали його задовольнити.
Зустрічний позов ОСОБА_3 не визнали,
прохали в позові відмовити.

Відповідачка та її представник
зустрічний позов підтримали, прохали
його задовольнити. Позов ОСОБА_1 не
визнали, прохали в позові відмовити,
так як ОСОБА_7 не чинить перешкод для
проживання позивача.

Третя особа до суду не з'явилася, подала
заяву, в якій прохала слухати справу у
її відсутність, вирішити справу на
розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, допитавши
свідків, прийшов до наступних
висновків.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на ? частину
домоволодіння, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що на
підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку з господарськими
будівлями, посвідчений державним
нотаріусом Краснокутської державної
нотаріальної контори 29 квітня 2013 року,
ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 житловий
будинок з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1 за 40 000 грн..

Крім того, договором купівлі-продажу
земельної ділянки від 29.04.2013 року
підтверджується, що ОСОБА_1 придбав
земельну ділянку за вище вказаною
адресою площею 0,1500 га у ОСОБА_5.

Витяги з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 29.04.2013 року,
свідчать, що ОСОБА_1 на праві приватної
власності зареєстрував земельну
ділянку та житловий будинок по АДРЕСА_1.

В цей же день ОСОБА_1 склав заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
29.04.2013 року, згідно якого заповідав
житловий будинок та земельну ділянку
по АДРЕСА_1 ОСОБА_3. Пізніше вказаний
заповіт скасовано.

Допитана по справі свідок ОСОБА_3
пояснила, що продавши свою садибу,
домовилась придбати у спільну часткову
власність з ОСОБА_1 житловий будинок по
АДРЕСА_1. Вона відшукала домоволодіння,
планування якого було оптимальним для
використання у часткову власність.
Вона передала кошти ОСОБА_5 за купівлю
вказаного будинку в сумі 24 000 грн., які
отримала за продаж свого
домоволодіння, та 16 000 грн., які взяла у
ОСОБА_1. Потім вона взяла кредит у сумі
5000 грн. та 9000 грн. у ОСОБА_1 та розпочала
ремонт у будинку. 29 квітня 2013 року в
приміщенні нотаріальної контори
ОСОБА_1 вмовив її оформити договір
купівлі-продажу та інші документи, що
посвідчують право власності на ім'я
ОСОБА_1, мотивуючи, що він людина
похилого віку та побоюється залишитися
без житла. В свою чергу, він пообіцяв
надати розписку та скласти на її
користь заповіт. ОСОБА_1, залишивши свій
будинок, переїхав до спірного
домоволодіння та почав створювати
антисанітарний стан в будинку, а на
зауваження ОСОБА_3, повідомив, що вижене
її з будинку. Вона його не проганяла з
будинку та не створювала перешкод у
користуванні житлом.

Попереднім договором від 01.04.2013 року
підтверджується, що ОСОБА_3
зобов'язується у строк не пізніше 1
квітня 2014 року продати ОСОБА_11, а
ОСОБА_11 зобов'язується купити у ОСОБА_3
житловий будинок по АДРЕСА_2 за 24 000 грн..

Факт укладення попереднього договору
про купівлю житла по АДРЕСА_1 у спільну
часткову власність між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, підтвердили у судовому
засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13.

Свідок ОСОБА_5 підтвердила у судовому
засіданні факт передачі 06 квітня 2013
року ОСОБА_3 коштів за купівлю спірного
будинку по АДРЕСА_1. Крім того, свідок
пояснила, що ОСОБА_1 склав заповіт, яким
заповідав вказаний житловий будинок
ОСОБА_3 та надав розписку від 27.07.2013
року, в якій підтвердив, що ОСОБА_3 має
право на ? частину спірного
домоволодіння. Також, свідок зазначила,
що вона укладала попередній договір
про купівлю житла з ОСОБА_3,
відповідачка сплатила їй кошти в сумі
40000 грн., що було еквівалентом 5000
доларів США відразу після продажу
ОСОБА_3 свого будинку.

Згідно ст.220 ч.2 ЦК України, якщо сторони
домовилися щодо всіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна сторона ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

У судовому засіданні доведено, що між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір
купівлі-продажу ? частини
домоволодіння по АДРЕСА_1 та сторони
дійшли згоди по всіх істотних умовах
договору і відповідач виконала всі
умови договору.

Це підтверджується розпискою, наданою
27 липня 2013 року ОСОБА_1, в якій
зазначено, що ОСОБА_3 сплатила половину
вартості спірного домоволодіння та що
вона має право на ? частину
домоволодіння. Вказана розписка надана
в присутності свідків ОСОБА_15 та
ОСОБА_16.

Допитані по справі свідки ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17 пояснили суду, що їм
відомо від ОСОБА_1, що ОСОБА_3 сплачувала
кошти за ? частину домоволодіння та що
остання має право на володіння
вказаним майном. Крім того, свідки
ОСОБА_15, ОСОБА_16, пояснили, що в їх
присутності надана ОСОБА_1 розписка від
27.07.2013 року та що укладення договору
відповідало внутрішній волі сторін та
відбувалося без будь-якого тиску.

Крім того, позивач у судовому засіданні
визнав факт написання ним розписки, а
отже відповідно до ст.61 ЦПК України
факти визнані сторонами та іншими
учасниками процесу під час судового
розгляду не підлягають доказуванню.

14 серпня 2013 року ОСОБА_1 надав
довіреність, якою уповноважував ОСОБА_3
оформити всі документи для продажу ?
частини домоволодіння по АДРЕСА_1, а
потім ОСОБА_17 продати ? частину
вказаного домоволодіння.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17
пояснила, що їй відомо від свого дядька
ОСОБА_1, що спірний житловий будинок по
АДРЕСА_1 придбано у спільну часткову
власність позивачем та відповідачем по
справі у рівних частинах, а згодом
ОСОБА_1 запропонував обернути на
користь ОСОБА_3 належну їй частку,
шляхом укладення договору
купівлі-продажу, та своєю довіреністю
від 14.08.2013 року доручив їй продати
половину домоволодіння відповідачці
ОСОБА_3. Крім того, як повідомив їй
позивач, сторони досягли всіх істотних
умов договору купівлі-продажу та що
ОСОБА_3 вже виконала всі умови по даному
договору.

Довідка РКП «Краснокутське БТІ» від
16.08.2013 року та квитанції про сплату
відповідної послуги свідчать, що
ОСОБА_3 провела технічну
інвентаризацію на виконання договору
купівлі-продажу.

Допитана по справі свідок ОСОБА_11
пояснила суду, що вона придбала будинок
у ОСОБА_3, сплатила їй гроші за продану
нерухомість по АДРЕСА_2, про що склали
попередній договір про купівлю-продаж
будинку. Пізніше вона бачила, що ОСОБА_3
проживала з ОСОБА_1 в спірному будинку.

Допитаний по справі свідок ОСОБА_18
пояснив, що перевозив ОСОБА_1 з речами з
його колишнього місця проживання,
с.Мурафа, до нового будинку в
смт.Краснокутськ, де останній проживав
в жахливих умовах. Зі слів ОСОБА_3, йому
відомо, що будинок купила саме вона.

Допитана по справі свідок ОСОБА_19
пояснила, що ОСОБА_3 продала свій
будинок та вдвох з ОСОБА_1 придбала
домоволодіння по АДРЕСА_1. ОСОБА_3
проводила ремонт та благоустрій
домоволодіння за власні гроші.

Щодо первісного позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про виселення з будинку
відповідачки суд зазначає наступне.

Як передбачає п.33 Постанови Пленуму
ВССУ №5 «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 07.02.2014 року,
застосовуючи положення статті 391 ЦК,
відповідно до якої власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, навіть
якщо вони не пов'язані із позбавленням
права володіння, суд має виходити із
такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК
позов про усунення порушень прав, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
підлягає задоволенню у разі, якщо
позивач доведе, що він є власником або
особою, яка володіє майном (має речове
право) з підстави, передбаченої законом
або договором, і що діями відповідача,
не пов'язаними з позбавленням
володіння, порушується його право
власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в
тому разі, коли позивач доведе, що є
реальна небезпека порушення його права
власності чи законного володіння зі
сторони відповідача. При цьому суди
повинні брати до уваги будь-які
фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на
підставі яких за звичайних умов можна
зробити висновок про наявність такої
небезпеки.

Посилання позивача ОСОБА_1, що ОСОБА_3
постійно його ображала, принижувала та
виганяла з будинку, створювала
перешкоди у здійсненні ним права
користування та розпорядженням своїм
майном, підтвердження у судовому
засіданні не знайшли.

Відповідно до матеріалів справи
встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1
зареєструвалися у спірному
домоволодінні по АДРЕСА_1 30 травня 2013
року.

Допитані по справі свідки ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22 пояснили, що їм відомо
зі слів ОСОБА_1, що ОСОБА_3 чинить сварки,
виганяє його з будинку та створює
перешкоди в користуванні своєю
власністю. Самі безпосередньо свідками
вказаних подій вони не були.

Вказані свідчення були спростовані
показаннями свідків ОСОБА_17, сусідами -
ОСОБА_16, ОСОБА_15Г, які пояснили, що
ОСОБА_3 добре відносилася до ОСОБА_1,
доглядала за ним, створила йому всі
умови для проживання.

Надана позивачем постанова
Краснокутського РВ ГУМВС України в
Харківській області про закриття
кримінального провадження від 25.12.2013
року, підтверджує відсутність тих
обставин, на які посилається позивач, а
саме вчинення перешкод ОСОБА_3 у
користуванні будинком ОСОБА_1.

Матеріали прокурорської перевірки не
свідчать, що ОСОБА_3 перешкоджає в
користуванні житлом ОСОБА_1.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
має довести належними та допустимим
доказами ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

За таких підстав суд приходить до
висновку, що зустрічний позов ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права приватної
власності на ? частину домоволодіння
підлягає задоволенню, а в позові ОСОБА_1
необхідно відмовити, так як він не
надав жодних допустимих та належних
доказів неправомірних дій ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 220 ч.2, 321, 391, 392 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про примусове
виселення і скасування державної
реєстрації - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 -
задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу ?
частини домоволодіння по АДРЕСА_1
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 -
дійсним.

Визнати за ОСОБА_3 право приватної
власності на ? частину домоволодіння по
АДРЕСА_1.

Арешт, накладений на ? частину
домоволодіння, відповідно до ухвали
Краснокутського районного суду
Харківської області від 25.07.2014 року -
скасувати.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Краснокутський районний суд
Харківської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя: Л. В. Вовк