У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кадєтова О.В.,
розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на
заочне рішення Долинського районного
суду Івано-Франківської області від 30
січня 2014 року та рішення Апеляційного
суду Івано-Франківської області від 18
листопада 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«ВіЕсБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и в :

У квітні 2013 року ПАТ «Фольксбанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором кредиту № 06-2/416Ф від 09
листопада 2007 року в сумі 201 138,72 доларів
США, що еквівалентно 1 607 701,78 грн та 3 441,00
грн за проведення претензійно позовної
роботи, посилаючись на те, що у зв'язку з
неналежним виконанням ОСОБА_4
зобов'язань за кредитним договором від
09 листопада 2007 року, укладеного між
сторонами на суму 220 000,00 доларів США у
вигляді поновлювальної кредитної
лінії зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 11,5% на
рік, з кінцевим строком погашення не
пізніше 06 листопада 2017 року, утворилась
заборгованість, яка станом на 06 березня
2013 року, становила 201 138,72 доларів США, що
по курсу НБУ еквівалентно 1 607 701,78 грн.
Крім того, з ОСОБА_5 було укладено
договір поруки, за умовами якого
останній зобов'язався відповідати
перед банком за невиконання ОСОБА_4
зобов'язань.

Ухвалою Долинського районного суду від
30 січня 2014 року замість
ПАТ «Фольксбанк» до участі у справі
залучено його правонаступника ПАТ
«ВіЕсБанк»

Заочним рішенням Долинського
районного суду від 30 січня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ
«ВіЕсБанк» заборгованість по
кредитному договору № 06-2/416Ф від 09
листопада 2007 року в сумі 201 138,72 доларів
США та 3 441,00 грн за проведення
претензійно-позовної роботи, що
становить 1 611 142,78 грн та судовий збір у
розмірі 3 441,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 18
листопада 2014 року заочне рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов ПАТ «ВіЕсБанк»
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ПАТ «ВіЕсБанк» заборгованість
по кредитному договору № 06-2/416Ф від 09
листопада 2007 року в сумі 200 303,68 доларів
США, що еквівалентно 1 601 027,31 грн, яка
складається з заборгованості по тілу
кредиту у сумі 188 382,32 доларів США, що
еквівалентно 1 505 739,88 грн,
заборгованості зі сплати процентів - 9
244,22 доларів США, що еквівалентно 73 889,05
грн, пені у сумі 2 677,14 доларів США, що
еквівалентно 21 398,38 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь
ПАТ «ВіЕсБанк» по 1720,50 грн. з кожного
понесених судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, порушують питання
про скасування судових рішень судів
першої та апеляційної інстанції з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами першої та
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження у
справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_6,
будучи ознайомленою з умовами
кредитування, уклавши кредитний
договір, не виконувала його умови щодо
порядку та строків погашення кредиту
та процентів за користування ним, а
ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання
відповідати за борги позичальника
перед кредитором.

Частково задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив з того, що
відповідач взятих на себе зобов'язань
по поверненню кредитних коштів не
виконала, ОСОБА_5 згідно з договором
поруки поручився перед кредитором за
виконання ОСОБА_6 її зобов'язань за
вищезазначеним кредитним договором, а
тому заборгованість за договором
підлягає стягненню в солідарному
порядку з позичальника та поручителя.
Проте, стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, та, оскільки доказів, які б
свідчили про понесення позивачем
витрат за проведення
претензійно-позовної роботи в сумі 3
441,00 грн останнім не надано, зазначена
вимога не підлягає до задоволення.
Також апеляційний суд виходив з того,
що стягнення з відповідачів в
солідарному порядку судових витрат
процесуальним законодавством не
передбачено.

Доводи касаційної скарги та зміст
доданих до неї судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення процесуального права, які
передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, яка діє в інтересах
ОСОБА_3, у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«ВіЕсБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В.
Кадєтова