Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2/487/1656/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.09.2014
Заводський районний суд м. Миколаєва в
складі

головуючого судді
Разумовської О. Г.,

при секретарі
Кожину В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський
акціонерний банк» про захист прав
споживача фінансових послуг, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»
про захист прав споживача фінансових
послуг, стягнення матеріальної та
моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20. 06.
2011 між Публічним акціонерним
товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2»
та ОСОБА_1 був укладений Договір про
відкриття банківського рахунку та
обслуговування платіжної картки
фізичної особи № 12 на підставі
якого банк відкрив ОСОБА_1 поточний
рахунок в гривні та видав міжнародну
платіжну карту. Позивач стверджує, що
відповідачем не виконуються умови
договору та здійснюється повернення
належних їй грошових коштів у розмірі
40962, 56 грн., чим їй завдано моральної
шкоди на суму 10000, 00 грн.

Вказані підстави стали підставою для
звернення до суду з позовом.

До судового засідання позивач не
з’явилася, суду надала заяву від 15. 05.
2014 в якій позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити. Також просила
справу розглядати за її відсутності.

Представник відповідача до судового
засідання не з’явився, суду надав
заперечення проти позову, в яких
позовні вимоги не визнав, проти
задоволення позову заперечував,
вважаючи його безпідставним,
посилаючись на відсутність підстав для
задоволення вимог позивача. Відповідач
вважає, що дії відповідача є
правомірними. У задоволенні позову
просили суд відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20. 06. 2011 між
Публічним акціонерним товариством
«Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_1 був
укладений Договір про відкриття
банківського рахунку та
обслуговування платіжної картки
фізичної особи № 12 на підставі
якого банк відкрив ОСОБА_1 поточний
рахунок в гривні та видав міжнародну
платіжну карту.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує на
протиправність дій банку щодо
обмеження на зняття готівкових
грошових коштів з допомогою платіжної
картки та просить суд стягнути з
відповідача 40962, 56 грн. залишку на
поточному картковому рахунку
(відповідно до виписки по рахунку
станом на 31. 03.2014) та 10000,00 грн. моральної
шкоди.

Згідно з п. 2.1. договору банківського
рахунку, підписуючи вказаний договір,
ОСОБА_1 ознайомилася та отримала
Правила користування платіжними
картками фізичних осіб ПАТ «ВіЕйБі
Банк» та погодилась що обслуговування
її поточного рахунку буде
здійснюватися в порядку та на умовах
встановлених вказаним договором та
правилами.

За умовами п. 2.1. договору,
користуватися правилами ОСОБА_1 має
можливість на інформаційних стендах,
розміщених у відділеннях Банку, та на
інтернет сайті Банку.

Крім цього, ОСОБА_1 своїм підписом
підтвердила, що сторони досягли згоди з
усіма істотними умовами, які викладені
в цьому договорі та правилах. Протягом
дії договору правила можуть
змінюватися в порядку, закріпленому
правилами.

Пункт 4.1.1. правил встановлює істотну
умову: ОСОБА_1, як держатель платіжної
картки, повідомлена про те, що стосовно
деяких операцій можуть
застосовуватися обмеження (наприклад,
за типом та сумою операцій),
встановлені законодавчими та
нормативними актами, внутрішніми
правилами та процедурами Банку, інших
банків та/чи платіжних систем, через
які ці операції здійснюються.

Банк обслуговує зазначений поточний
рахунок ОСОБА_1 відповідно до умов
договору та правил, ОСОБА_1 здійснює
зняття готівкових грошових коштів з
свого поточного рахунку, про що
свідчить виписка по поточному рахунку
ОСОБА_1 станом на 18.08.2014 із залишком
доступних грошових коштів в сумі 2400, 48
грн.

Щодо позовних вимог про стягнення
моральної шкоди слід зазначити
наступне.

Так, відповідно до п. 3. Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31.
03. 1995 № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно з абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31. 03. 1995 № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Позивачем у позовній заяві не наведено
жодного аргументу, щодо заподіяння
йому моральної шкоди відповідачем,
відсутні будь-які обґрунтування своїх
вимог як щодо наявності такої шкоди,
взагалі, так і щодо визначення її
розміру, зокрема. Відповідно до ст. 23
Цивільного кодексу України, моральна
шкода полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Жодної з вказаних обставин
відповідачем зумовлено не було.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Отже, відсутні підстави, що свідчать
про заподіяння моральної шкоди
відповідачем позивачу в сумі 10000,00 грн.

Водночас, твердження позивача з
вказівкою на неправомірність дій
відповідача спростовуються доказами у
справі, а відтак є безпідставним і
жодними належними та допустимими
доказами не обґрунтовано.

Враховуючи положення вищенаведених
правових норм, суд приходить до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Відповідач, заперечуючи проти позовних
вимог, вказує на їх необґрунтованість
та безпідставність. Позивач іншого
належними та допустимими доказами не
довів, хоча за ст. 60 ЦПК України це є
його обов'язком.

Таким чином, суд дійшов висновку про
безпідставність позову, а тому у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»
про захист прав споживача фінансових
послуг, стягнення матеріальної та
моральної шкоди відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10
днів після його проголошення. Рішення
може бути оскаржене до апеляційного
суду Миколаївської області в порядку,
передбаченому ст. ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя
О.Г. Разумовська