Провадження № 2/200/4020/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Дніпроводоканал» Дніпропетровської
міської ради про поновлення строку на
звернення до суду, визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, зобов»язання
відшкодувати моральну шкоду, -

В С Т А Н
О В И В:

Позивач звернувся до суду із
вказаним позовом до відповідача. В
обгрунтування своїх позовних вимог, з
урахуванням уточнень, посилається на
те, що з 10.11.2003 року він працював в КП
«Дніпроводоканал» Дніпропетровської
міської ради на посаді
інженера-програмиста відділу
автоматизованих систем управління
підприємства. 15.07.2013 року його
звільнили з роботи в зв»язку із
скороченнм чисельності або штату
працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП
України. Він вважає своє звільнення
незаконним, оскільки скорочення
займаної ним посади
інженера-програміста не було
виробничою необхідністю та на
підприємстві не мали місце зміни в
організації виробництва та праці,
відсутнє економічне обґрунтування
проведення роботодавцем скорочення
штатів та його необхідність.
Наприкінці 2012 року було здійснено
реорганізацію Облікового центру у
Відділ автоматизованих систем
управління підприємства та створено
додатково аналітично-розрахунковий
відділ, до складу якого увійшли 4, а на
цей час 5 спеціалістів, тобто навпаки
мова йде не про скорочення, а про
збільшення штату працівників. До цього
відділу прийняті спеціалісти, які не
мають досвіду роботи, не володіють
специфікою підприємства та не мають
необхідної кваліфікації. Тобто він
вважає, що його звільнення носить
суб»єктивний характер, не є
скороченням штату працівників, а
акцією, яка направлена на його
звільнення з роботи особисто, оскільки
його не ознайомили з підставами
звільнення. Крім того, порівняно з
іншими програмістами, які залишилися
працювати на підприємстві, він має
більш високу кваліфікацію і
продуктивність праці, а тому має
переважне перед ними право на
залишення на роботі. Попередження про
скорочення посади
інженера-програміста та подальше його
звільнення було йому вручено 15.05.2013
року, а іншу роботу йому запропонували
лише через місяць, запропоновані
посади були нижчої кваліфікації. Як
йому відомо, на підприємстві в період
при зняття наказу про скорочення
займаної посади були вільні вакансії.
Позивач посилається на те, що вказаними
діями відповідача йому була заподіяна
моральна шкода.

Позивач також зазначає, що
встановлений строк для пред»явлення
позову про поновлення на роботі було
пропущено з поважних причин, оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_1 року сталася трагічна
подія, а саме загинув близький родич
ОСОБА_2, тому необхідно було надати
допомогу в організації поховання, тощо.

Позивач просить поновити строк
для пред»явлення позову, пропущений з
поважних причин, визнати незаконним та
скасувати наказ про його звільнення
№298-3 від 15.07.2013 року; повно вати його на
роботі на посаді інженера-програміста
відділу автоматизованих систем
управління підприємством КП
«Дніпроводоканал» Дніпропетровської
міської ради, стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 36 982,92 та
відшкодувати моральну шкоду в сумі 20
000,00 грн.

В судовому засіданні позивач та
його представник, посилаючись на
обставини, викладені в позові, позовні
вимоги підтримали та просили їх
задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнала,
посилаючись на те, що при звільненні
позивача ніяким чином не були порушені
вимоги чинного законодавства, та
вважала, що позивачем пропущений строк
для звернення до суду із даними
позовними вимогами.

Вислухавши пояснення осіб, які
з»явилися, дослідивши докази по справі,
суд дійшов до висновку, що заявлені
позивачем позовні вимоги задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1, 2 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.
Звільнення по вказаним підставам
допускається, коли неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно до ст. 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв"язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України
про майбутнє вивільнення працівники
персонально попереджуються не
пізніше, ніж за два місяці. При
звільненні працівників у випадках
зміни в організації виробництва та
праці враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення в зв"язку
зі зміною в організації виробництва і
праці власник чи уповноважений ним
орган пропонують робітнику роботу на
тому ж підприємстві, установі,
організації.

У відповідності до ч.1 ст. 43 КЗпП
України розірвання трудового договору
по підставам, передбаченим п.1 ст. 40 КЗпП
України, може бути здійснено за
попередньою згодою профспілкового
органу.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено в судовому
засіданні, з 10.11.2003 року позивач
працював в КП «Дніпроводоканал»
Дніпропетровської міської ради на
посаді інженера-програмиста відділу
автоматизованих систем управління
підприємства, що підтверджується
наказом (розпорядженням) №1517/к про
прийняття на роботу.

Наказом (розпорядження) про
припинення трудового договору
(контракту) від 15.07.2013 року № 298-3 позивач
був звільнений з роботи в зв»язку із
скороченням штату працівників
відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, на
підставі наказів №624 від 13.05.2013 року, №
414-К від 15.05.2013 року та згоди
профспілкового комітету (протокол №21
від 04.07.2013 року). Із вказаним наказом
позивач був ознайомлений 15.07.2013 року.

Суд вважає, що звільнення
позивача з роботи проведено з
дотриманням трудового законодавства,
виходячи з наступного.

Наказом №624 від 13.05.2013 року «Про
зміни у штатному розкладі керівників,
професіоналів, фахівців та технічних
службовців КП «Дніпроводоканал» було
проведено скорочення штату
працівників підприємства відповідача,
із штатного розкладу виведена одна
штатна одиниця - інженер-програміст.

15.05.2013 року КП «Дніпроводоканал»
був вданий наказ № 414-к «Про скорочення
посади інженера-програміста відділу
автоматизованих систем управління
підприємства» про попередження ОСОБА_1,
інженера-програміста відділу
автоматизованих систем управління
підприємства, про скорочення посади,
яку він займає, у двомісячний термін;
про необхідність запропонувати йому
роботу при наявності вільних робочих
місць; попередження Бабушкінського
районного центру зайнятості населення
про можливе звільнення 15.07.2013 року
ОСОБА_1 за ст.40 п.1 (скорочення штату)
КЗпП України.

Встановлено, що вказані накази
№624 від 13.05.2013 року та №414-к від 15.05.2013
року оспорені не були та є дійсними на
час розгляду справи.

15.05.2013 року позивачу було вручено
попередження про його майбутнє
звільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП
України 15.07.2013 року в зв»язку з
скороченням штатної одиниці, на
підставі наказів №624 від 13.05.2013 року
«Про зміни у штатному розкладі
керівників, професіоналів, фахівців та
технічних службовців КП
«Дніпроводоканал» та № 414/к від 15.05.2013
року «Про скорочення посади
інженера-програміста відділу
автоматизованих систем управління
підприємства». Із вказаним
попередженням позивач був особисто
ознайомлений 15.05.2013 року під розпис.

Встановлено, що позивачу було
запропоновано переведення на іншу
роботу - за професією оператор
електронно-обчислювальних машин
відділу автоматизованих систем
управління підприємства з посадовим
окладом 2655 грн. та графіком роботи, на
період декретної відпустки по 24.07.2014
року, на що він відмовився,
розписавшись в письмовій пропозиції
10.06.2013 року. Разом з цим, в судовому
засіданні він пояснив, що за своєю
освітою та досвідом він мав право
працювати на цій посаді, проте
зазначив, що робота на цій посаді не
потребує вищої освіти та вказав, що на
цій посаді нижчий посадовий оклад.

Відповідно до протоколу № 21 від
04.07.2013 року на засіданні обкому
профспілок працівників місцевої
промисловості житлово-комунального
господарства та побутового
обслуговування населення була
отримана згода профспілкового
комітету на звільнення позивача за п.1
с40 КЗпП України.

На підставі вказаних документів
15.07.2013 року відповідачем і було видано
наказ №298-3 від 15.07.2013 року про
звільнення позивача згідно п.1 ст.40 КЗпП
України.

Судом встановлено, що позивач
працював у відділі АСУП на посаді
інженера програміста, займався
програмуванням та адміністратуванням
програмного комплексу ІС підприємства,
супроводом ПА Ліга-Закон, ІС-ПРО, його
посадові обов»язки були визначені
посадовою інструкцією.

Суд вважає необґрунтованими
доводи позивача про те, що йому не були
відповідачем запропоновані посади
інженера в аналітичному відділі
виробничих показників, провідного
інженера у відділі організації труда і
заробітної праці та завідуюча
канцелярією, оскільки у ним не надано
будь-яких доказів того, що його освіта
та досвід відповідають вимогам для
роботи на вказаних посадах.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що на КП
«Дніпроводоканал» дійсно відбулося
скорочення посади
інженера-програміста відділу
автоматизованих систем управління
підприємства, позивач відмовився від
переведення на запропоновану посаду за
професією оператор
електронно-обчислювальних машин
відділу автоматизованих систем
управління підприємства, при його
звільнені на підприємстві були
враховані його кваліфікація та
результати праці, про звільнення він
був попереджений відповідачем у
відповідності до ст. 49-2 КЗпП України,
тобто за два місяці; на його звільнення
профспілковим органом підприємства
була надана згода.

Таким чином, позовні вимоги
позивача про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди в зв»язку з незаконним
звільненням задоволенню не підлягають.

Також, відповідно до ст. 233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

У відповідності до ст. 234 КЗпП
України у разі пропуску з поважних
причин строків, установлених статтею 233
цього Кодексу, районний, районний у
місті, міський чи міськрайонний суд
може поновити ці строки.

Як зазначено вище, з наказом
(розпорядження) про припинення
трудового договору (контракту) від
15.07.2013 року № 298-3 позивач був
ознайомлений саме 15.07.2013 року. Із
позовом про поновлення на роботу,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди позивач звернувся до
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська 18.09.2013 року, тобто з
пропуском троку на звернення,
встановленого трудовим
законодавством.

В обґрунтування клопотання про
поновлення строку на звернення до суду
з позовом позивач посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року загинув його
племінник ОСОБА_2 і йому необхідно було
надати допомогу в організації
поховання, тощо.

Разом з цим, строк для звернення
до суду з вимогами про поновлення на
роботі закінчився 15.08.2013 року, а з
такими вимогами позивач звернувся до
суду лише 18.09.2013 року, тобто через більш,
ніж 2 місяці після його звільнення,
будь-яких доказів поважності причин
пропуску строку суду не надав. Разом з
цим, встановлено, що перед зверненням
до суду позивач звертався зі скаргами
до прокуратури на дії відповідача, що
не заперечувалося ним в судовому
засіданні. Зважаючи на викладене,
підстав для поновлення позивачеві
строку звернення до суду з позовом не
вбачається.

Таким чином, позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню у
повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК
України, -

В И Р І Ш
И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до Комунального
підприємства «Дніпроводоканал»
Дніпропетровської міської ради про
поновлення строку на звернення до суду,
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
зобов»язання відшкодувати моральну
шкоду.

Витрати по справі віднести за
рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня проголошення рішення.

Суддя
Т.О. Кудрявцева