Справа №577/3937/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Лебедько М. М.Номер
провадження 22-ц/788/1906/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 53
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В. , Маслова В. О.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 16 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Конотопський арматурний завод», треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору: відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Конотоп
Сумської області, Державна служба
гірничого нагляду та промислової
безпеки України, про встановлення
факту нещасного випадку на
виробництві,

в с т а
н о в и л а:

07 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з зазначеним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що вона працює у ПАТ
«Конотопський арматурний завод»
електромонтером з ремонту і
обслуговування апаратури і пристроїв
зв'язку.

24 квітня 2014 року об 11 год. 10 хв. при
виконанні своїх посадових обов'язків, а
саме: при перевірці телефонної лінії
зв'язку цеху №1 в приміщенні телефонної
станції заводу її вразило електричним
струмом в ліву руку, після чого у неї
почала дуже боліти ліва рука та
з'явився біль в області серця. В це же
день вона звернулась до свого
безпосереднього начальника дільниці
№28 ОСОБА_4 з повідомленням про
нещасний випадок та скаргами на біль,
на що він порадив звернутися до
медичного пункту підприємства. Але 24
квітня 2014 року медичний пункт
підприємства не працював. Про нещасний
випадок на виробництві вона повідомила
також інженера з охорони праці ОСОБА_5,
заступника начальника цеху №1 ОСОБА_6

25 квітня 2014 року про ураження її
електричним струмом вона повідомила
лікарю медичного пункту підприємства
ОСОБА_7, який, не зважаючи на її скарги
на біль лівої руки та зжатий біль в
області серця після ураження струмом,
відмовився вносити відповідні записи
до медичної книжки та поставив інший
діагноз.

Оскільки біль не припинявся, 28 квітня
2014 року вона звернулась до лікаря
дорослої поліклініки Конотопської ЦРЛ,
але не зважаючи на її скарги та біль із
зазначенням причин її виникнення, а
саме, ураження електричним струмом,
лікар потреби у госпіталізації не
бачив.

30 квітня 2014 року вона була на прийомі у
лікарів невролога та кардіолога
дорослої поліклініки Конотопської ЦРЛ,
але вони також, не зважаючи на діагноз
ураження електричним струмом, не
бачили підстав для госпіталізації та
визнавали її працездатною. Після
неодноразових скарг лише 20 травня 2014
року їй відкрили лікарняний лист по 13
червня 2014 року, але в даному
лікарняному листі зазначили, що
захворювання є загальним, не зважаючи
на те, що нею було отримано травму на
виробництві. На її усні та письмове
звернення про проведення
розслідування нещасного випадку на
виробництві посадові особи
підприємства не реагували, тому 13
червня 2014 року вона звернулася на
Урядову гарячу лінію. 24 червня 2014 року
на підприємство приїхав інспектор
Державної служби гірничого нагляду
України та надав припис підприємству
про проведення розслідування даного
нещасного випадку, а їй було надано
лист від 27 червня 2014 року про те, що
після завершення роботи комісії з
розслідування нещасного випадку на
виробництві підприємством у
встановленому порядку буде видано
відповідний акт. Всупереч даному листу
та вимогам чинного законодавства,
після проведення розслідування
комісія з розслідування нещасного
випадку видала довідку, в якій
зазначені неправдиві відомості та те,
що даний випадок не підлягає
розслідуванню.

Посилалась на ст. 43 Конституції
України, якою визначено, що кожен
громадянин має право на належні,
безпечні і здорові умови праці, на
заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом, та закріплення
аналогічних положень в статтях 23, 24
Загальної декларації прав людини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10
грудня 1948 року, Міжнародному пакті про
економічні, соціальні й культурні
права 1966 року і деяких інших
міжнародно-правових актах.

Зазначала, що ст. 2 КЗпП України
визначено, що працівники реалізують
право на працю шляхом укладення
трудового договору про роботу на
підприємстві, в установі, організації
або з фізичною особою; мають право на
здорові і безпечні умови праці;
законодавством передбачається
забезпечення працівників засобами
захисту під час виконання ними своїх
посадових обов'язків, але відповідачем
норми законодавства не дотримуються,
не здійснюються заходи перевірки
безпечності умов праці працівників та
не надаються засоби захисту, в
результаті чого 24 квітня 2014 року з нею
стався нещасний випадок на
виробництві.

Посилалась на те, що всупереч вимогам
статті 22 Закону України «Про охорону
праці», для встановлення факту
нещасного випадку на виробництві
роботодавець не організував
розслідування відповідно до Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 2011
року № 1232, хоча вона як потерпіла
повідомила про нещасний випадок своїх
безпосередніх керівників, які не вжили
відповідних заходів, передбачені
законом.

В результаті вона була позбавлена
права на отримання першої медичної
допомоги відповідно до отриманої
травми. Протокол огляду місця, де
трапився нещасний випадок на
виробництві, та акт про відсутність
сторонньої напруги було складено лише
30 липня 2014 року. За період з 24 квітня 2014
року по 02 липня 2014 року відповідач
вжив заходів по знищенню доказів про
нещасний випадок, а саме - було усунено
джерело сторонньої напруги на
телефонній лінії.

При її зверненні за медичною допомогою
до лікаря підприємства він був
зобов'язаний протягом доби екстрено
повідомити про її звернення з
посиланням на нещасний випадок на
виробництві за формою згідно з
додатком 1 Порядку:

1) підприємству, де працює
потерпілий;

2) робочому органові виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань за місцезнаходженням
підприємства, де працює потерпілий;

3) територіальному органові
Держгірпромнагляду за місцем настання
нещасного

випадку, але лікар, а потім працівники
Конотопської ЦРЛ цього не зробили.

Лише після її звернення на Урядову
гарячу лінію було проведене
розслідування нещасного випадку.
Після проведення розслідування
комісія з розслідування нещасного
випадку видала довідку, що суперечить
Порядку.

Комісія була зобов'язана протягом
трьох робочих днів з моменту її
утворення: обстежити місце настання
нещасного випадку, одержати письмові
пояснення потерпілого, якщо це можливо,
опитати осіб - свідків нещасного
випадку та причетних до нього осіб;
визначити відповідність умов праці та
її безпеки вимогам законодавства про
охорону праці; з'ясувати обставини і
причини настання нещасного випадку;
визначити, пов'язаний чи не пов'язаний
нещасний випадок з виробництвом;
установити осіб, які допустили
порушення вимог законодавства про
охорону праці, а також розробити план
заходів щодо запобігання подібним
нещасним випадкам; скласти у п'яти
примірниках акт проведення
розслідування нещасного випадку за
формою Н-5 згідно з додатком З та акт про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, за формою Н-1 згідно з
додатком 4 (у разі, коли нещасний
випадок визнано таким, що пов'язаний з
виробництвом) і передати їх
роботодавцеві для затвердження.

Жодних дій, визначених законодавством,
посадовими особами вжито не було.

Посилаючись на те, що статтею 55
Конституції України визначено, що
кожна особа має право звернутися до
суду для захисту своїх прав та
інтересів, у тому числі з позовом щодо
встановлення факту настання нещасного
випадку на виробництві, а тому в даному
випадку єдиним способом захисту її
прав є звернення до суду, просила
встановити, що нещасний випадок, який
стався з нею 24 квітня 2014 року,
пов'язаний з виробництвом; зобов'язати
відповідача за фактом нещасного
випадку на виробництві, що стався 24
квітня 2014 року з нею під час виконання
трудових обов'язків електромонтером
ПАТ «Конотопський арматурний завод»,
створити комісію по спеціальному
розслідуванню даного нещасного
випадку і скласти акт спеціального
розслідування нещасного випадку,
пов'язаного з виробництвом за
встановленою формою Н-5 і Н-1.

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 16 вересня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
вимоги в повному обсязі.

Вказує, зокрема, що причиною нещасного
випадку, який стався з нею 24 квітня 2014
року під час виконання трудових
обов'язків, є порушення її трудових
прав роботодавцем, а саме:
незабезпечення її засобами
індивідуального захисту. В довідці
комісії невірно зазначено, що нещасний
випадок стався з нею 25 квітня 2014 року.

25 квітня 2014 року про ураження її
електричним струмом вона повідомила
лікареві медичного пункту
підприємства, який відмовився
вносити відповідні записи до медичної
книжки та поставив інший діагноз, не
вжив заходів щодо повідомлення інших
посадових осіб про факт нещасного
випадку, в строки та в порядку,
визначені законодавством. Довідки з
лікарні про те, що вона зверталась із
скаргами на ураження електричним
струмом, нею були додані до позовної
заяви, але суд не взяв їх до уваги, та не
врахував, що протокол огляду місця, де
стався нещасний випадок, та акт огляду
устаткування складені через два
місяці та дев'ять днів після ураження
її електричним струмом.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
позивачку, яка підтримала скаргу з
мотивів, в ній викладених, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до п. п. 23, 34 Порядку розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 1232 від 30
листопада 2011 року, заява про
встановлення факту настання нещасного
випадку розглядається в судовому
порядку лише у разі ліквідації
підприємства, яке в даному випадку не
ліквідоване; у разі незгоди
потерпілого, зокрема, з висновками про
обставини і причини настання нещасного
випадку чи приховування факту його
настання посадова особа органу
Держгірпромнагляду має право видавати
відповідні приписи, обов'язкові для
виконання роботодавцем, і рішення
посадової особи може бути оскаржене в
судовому порядку. З огляду на зазначене
суд прийшов до висновку, що можливість
документального оформлення факту
нещасного випадку не втрачена.

Суд послався також на ст. 22 Закону
України «Про охорону праці», згідно
якої організація розслідування
нещасного випадку є обов'язком
роботодавця, та зазначив, що законом
визначено порядок встановлення факту
нещасного випадку на виробництві та
встановлення осіб, які допустили
порушення законодавства про охорону
праці, а тому вимоги про встановлення
факту нещасного випадку, пов'язаного з
виробництвом, який стався 24 квітня 2014
року з позивачкою під час виконання нею
трудових обов'язків, зобов'язання
створити комісію по спеціальному
розслідуванню нещасного випадку та
скласти акти за формою Н-5 і Н-1, не
підлягають розгляду в суді, за винятком
випадків ліквідації підприємства -
роботодавця, оскільки суд не може
перебрати на себе повноваження комісії
з розслідування нещасного випадку, і
законодавством встановлений інший
порядок вирішення цього питання..

Крім того, суд, пославшись на докази в
справі, зокрема, покази свідків,
протоколи огляду місця, де стався
нещасний випадок, медичні документи,
погодився з висновком комісії з
розслідування нещасного випадку,
створеної на підприємстві, про те, що
даний випадок не підлягає
розслідуванню згідно Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженому Постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 2011
року № 1232, та зробив висновок, що
вимоги позивачки і з цих підстав не
підлягають задоволенню.

Проте з такими висновками суду
повністю погодитись не можна, оскільки
вони не відповідають обставинами
справи та вимогам матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом №435-к директора ПАТ
«Конотопський арматурний завод» від 01
грудня 1981 року ОСОБА_3 була прийнята на
роботу електромонтером телефонного
зв'язку, з 01 листопада 2011 року на
підставі наказу № 48 генерального
директора підприємства від 01 листопада
2011року працювала електромонтером з
ремонту і обслуговування
електроустаткування 5-го розряду,
наказом № 21-к від 18 грудня 2013 року
переведена електромонтером з ремонту і
обслуговування апаратури і пристроїв
6-го розряду (а.с.44 -49, 141-144).

З медичних документів, листків
непрацездатності, довідок
Конотопської ЦРЛ від 10 червня 2014 року,
№ 212/7 від 13 червня 2014 року вбачається,
що ОСОБА_3 була на прийомі у лікаря 28
квітня 2014 року; 30 квітня 2014 року була на
прийомі у невролога, і їй виставлений, в
тому числі, діагноз, стан після
ураження електрострумом, 19 травня 2014
року виставлений діагноз - часткове
ураження гілок ліктьового нерву після
ураження електрострумом, 30 травня 2014
року - неврит ліктьового нерву.

ОСОБА_3 з 20 по 29 травня 2014 року
лікувалась на денному стаціонарі, їй
рекомендоване переведення на іншу
роботу з 30 травня по 28 червня 2014 року; з
30 травня по 13 червня 2014 перебувала у
стаціонарі на лікуванні, діагнози
первинні і остаточні в листках
непрацездатності не зазначені,
вказано причину непрацездатності -
загальне захворювання.

18 червня 2014 року позивачка отримала
консультативний висновок обласного
невропатолога про наявність у неї, в
тому числі, посттравматичної
нейропатії серединного і ліктьового
нервів з больовим синдромом із
незначним порушенням функції лівої
кисті (а.с.5 - 8, 13, 57,59-61, 115-116, 122-128).

3 липня 2014 року позивачка на свою скаргу
отримала відповідь від КП «Конотопська
ЦРЛ» про те, що лікарі кардіолог
ОСОБА_8 і невролог ОСОБА_9, які оглядали
її 30 квітня 2014 року, не надали
повідомлення про виробничу травму,
посилаючись на те, що вона 24 квітня 2014
року зверталась за медичною допомогою
до лікаря Конотопського арматурного
заводу ОСОБА_7, чим порушили свої
функціональні обов'язки; лікар
невролог ОСОБА_9, яка оглядала її 30
квітня і 6 травня 2014 року, визнала її
працездатною, тому листок
працездатності не видавався. До ОСОБА_9
вжиті заходи дисциплінарного
стягнення. При госпіталізації в денний
стаціонар поліклініки позивачці
встановлено діагноз: часткове ураження
гілок лівого ліктьового нерву після
ураження електрострумом (а.с.13).

Одночасно з частини медичних
документів вбачається, що стан
здоров'я ОСОБА_3 викликаний загальними
захворюваннями.

28 травня 2014 року позивачка звернулась
до генерального директора
підприємства з заявою про те, що з нею 24
квітня 2014 року стався нещасний випадок,
про що вона повідомила начальнику
дільниці ОСОБА_4, лікарю заводу
ОСОБА_10, інженеру з техніки безпеки
ОСОБА_5, заступнику начальника цеху
ОСОБА_11, але ніхто з них на це не
відреагував і акт про нещасний випадок
не складався (а.с.11).

13 червня 2014 року позивачка звернулась з
питання порушення її прав до Урядової
гарячої лінії, її звернення було
направлене Держгірпромнаглядом до
територіального управління в Сумській
області з пропозицією отримати
інформацію від підприємства щодо
зазначеного нещасного випадку та його
розслідування комісією підприємства, у
разі виявлення порушень вимог Порядку
вжити заходів реагування щодо відмови
у розслідуванні нещасного випадку
(а.с.34-43).

Згідно відповіді Державної служби
гірничого нагляду та промислової
безпеки України (Держгірпромнагляд)
від 27 червня 2014 року на звернення
ОСОБА_3, відповідно до вимог пункту 34
Порядку проведення розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 30
листопада 2011 року №1232, територіальним
управлінням Держгіпромнагляду у
Сумській області роботодавцю видано
припис за формою Н-9 щодо проведення
розслідування даного нещасного
випадку (а.с.12).

З припису форми Н-9 головного
державного інспектора з охорони праці
державної інспекції нагляду в
будівництві, енергетиці,
машинобудуванні та котлонагляду
територіального управління
Держгіпромнагляду у Сумській області
ОСОБА_12 від 25 червня 2014 року №05-07/28
генеральному директору ПАТ
«Конотопський арматурний завод»
ОСОБА_13 запропоновано провести
розслідування нещасного випадку, що
стався з ОСОБА_3 (а.с.65).

Згідно наказу ПАТ «Конотопський
арматурний завод» №58 від 01 липня 2014
року на виконання вказаного припису
створена комісія з розслідування
нещасного випадку, який стався 24 квітня
2014 року з ОСОБА_3 (а.с.66).

2 липня 2014 року позивачка надала
комісії по розслідуванню нещасного
випадку пояснювальну записку щодо
нещасного випадку, який стався з нею 24
квітня 2014 року під час перевірки
телефонної лінії нагрівників цеху № 1,
де її було вражено електрострумом, про
що вона повідомила посадовим особам
підприємства; оскільки 24 квітня 2014
року медпункт не працював, відвідала
медпункт 25 квітня 2014 року, заводський
лікар призначив їй лікування, і в цей
день вона попросила начальника
дільниці надати їй в допомогу
електрика, щоб вияснити, як перемінна
напруга потрапила на телефонну ліню; з
електриком ОСОБА_14 знайшли джерело
наявності напруги на телефонній лінії,
про що ОСОБА_14 при ній повідомив
заступнику начальника цеху ОСОБА_15 В
зв'язку з нещасним випадком їй
довелось тривало лікуватись (а. с. 9-10).

За результатами розслідування комісія
3 липня 2014 року склала довідку, в якій
зробила висновок, що даний випадок не
підлягає розслідуванню згідно Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 2011
року №1232, з посиланням на відсутність
прямих свідків одержання травми (події)
під час виконання робіт та надання
суперечливої інформації самою ОСОБА_3,
втратою нею працездатності за
загальним захворюванням, а не з
виробничою травмою, що підтверджується
листками працездатності і довідками з
медичних закладів (а.с.3-4).

25 квітня 2014 року відповідачем складено
акт про перевірку наявності
пошкодження і пробою ізоляції проводів
до розетки в приміщенні нагрівальників
в будівлі цеху №01, згідно якого на
даному відрізку лінії не має пробою
ізоляції між силовою проводкою 220В і
проводами зв'язку телефонної лінії.

03 липня 2014 року відповідачем складено
акт про відсутність сторонньої
напруги на контактах телефонної лінії
за номером 3-02, слідів короткого
замикання, а також складено протокол
огляду місця, де стався нещасний
випадок з електромонтером ОСОБА_3 в
приміщенні АТС, яким встановлено, що в
приміщенні АТС відсутній запах горілої
ізоляції проводів, на вугільному
захисті і прилеглих проводах, клемах,
дротах відсутні сліди обгорання,
запобіжники знаходяться в справному
стані, стороння напруга на лінії
відсутня. Запропоновано
електромонтеру ОСОБА_3 висловити свою
думку як професійного електромонтера,
як вона може охарактеризувати подію,
яка була описана нею в поясненні як
ураження електричним струмом. ОСОБА_3
відповіла, що за свій стаж роботи
електромонтером не пам'ятає подібних
випадків і не розуміє, як може бути
коротке замикання без слідів обгорання
(а.с. 54 - 55, 68).

В основу висновку, зробленого комісією,
покладені і пояснення працівників
відповідача ОСОБА_16 - майстра дільниці
№ 28, ОСОБА_14 - електромонтера дільниці
№ 28, ОСОБА_17 - енергетика цеху № 1,
ОСОБА_15 - заступник начальника цеху № 1,
ОСОБА_7 - зав. медпунктом заводу, ОСОБА_4 -
начальника дільниці № 28, ОСОБА_18 -
електромонтера дільниці №28, які
пояснили, що позивачка проводила
ремонт лінії 25 квітня 2014 року, а не 24
квітня 2014 року, як вона стверджує, і
заперечили факт нещасного випадку
(а.с.68 - 78).

Відповідно до ст.256 ЦПК України та
роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України, викладених у п.1 постанови від
31 березня 1995 року №5 «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення», у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Апеляційна скарга позивачки містить
доводи про те, що вона, звертаючись до
суду з позовом про визнання нещасного
випадку таким, що пов'язаний з
виробництвом, посилалася на враження
її електричним струмом в ліву руку, але
акти за формою Н-5 і Н-1 відповідачем не
складені, відповідач фактично приховав
нещасний випадок.

Ст. 22 Закону України «Про охорону
праці» передбачає, що роботодавець
повинен організовувати розслідування
та вести облік нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій
відповідно до положення, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України за погодженням з
всеукраїнськими об'єднаннями
профспілок.

За підсумками розслідування нещасного
випадку, професійного захворювання або
аварії роботодавець складає акт за
встановленою формою, один примірник
якого він зобов'язаний видати
потерпілому або іншій заінтересованій
особі не пізніше трьох днів з моменту
закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт
про нещасний випадок чи незгоди
потерпілого з його змістом питання
вирішуються посадовою особою органу
державного нагляду за охороною праці,
рішення якої є обов'язковим для
роботодавця.

Рішення посадової особи органу
державного нагляду за охороною праці
може бути оскаржене у судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 39 вказаного Закону,
посадові особи центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони праці, мають,
зокрема, право:

безперешкодно відвідувати
підконтрольні підприємства (об'єкти),
виробництва фізичних осіб, які
відповідно до законодавства
використовують найману працю, та
здійснювати в присутності роботодавця
або його представника перевірку
додержання законодавства з питань,
віднесених до їх компетенції;

одержувати від роботодавця і посадових
осіб письмові чи усні пояснення,
висновки експертних обстежень,
аудитів, матеріали та інформацію з
відповідних питань, звіти про рівень і
стан профілактичної роботи, причини
порушень законодавства та вжиті заходи
щодо їх усунення;

видавати в установленому порядку
роботодавцям, керівникам та іншим
посадовим особам юридичних та фізичних
осіб, які відповідно до законодавства
використовують найману працю,
міністерствам та іншим центральним
органам виконавчої влади, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевим державним адміністраціям та
органам місцевого самоврядування
обов'язкові для виконання приписи
(розпорядження) про усунення порушень і
недоліків в галузі охорони праці,
охорони надр, безпечної експлуатації
об'єктів підвищеної небезпеки;

притягати до адміністративної
відповідальності працівників, винних у
порушенні законодавства про охорону
праці.

Згідно ст. ст. 13, 14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг.

Нещасний випадок - це обмежена в часі
подія або раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що сталися у процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров'ю або настала смерть.

Постановою Кабінету міністрів України
від 30 листопада 2011 року № 1232 «Деякі
питання розслідування та обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві»
затверджений Порядок проведення
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
згідно якого:

7. Розслідування проводиться у разі
виникнення нещасного випадку, а саме
обмеженої в часі події або раптового
впливу на працівника небезпечного
виробничого фактора чи середовища, що
сталися у процесі виконання ним
трудових обов'язків, внаслідок яких
зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від
одержання поранення, травми, у тому
числі внаслідок тілесних ушкоджень,
гострого професійного захворювання і
гострого професійного та інших
отруєнь, одержання сонячного або
теплового удару, опіку, обмороження, а
також у разі утоплення, ураження
електричним струмом, блискавкою та
іонізуючим випромінюванням, одержання
інших ушкоджень внаслідок аварії,
пожежі, стихійного лиха (землетрусу,
зсуву, повені, урагану тощо), контакту з
представниками тваринного і
рослинного світу, які призвели до
втрати працівником працездатності на
один робочий день чи більше або до
необхідності переведення його на іншу
(легшу) роботу не менш як на один
робочий день, зникнення, а також
настання смерті працівника під час
виконання ним трудових (посадових)
обов'язків.

8. Про кожний нещасний випадок
потерпілий або працівник, який його
виявив, чи інша особа - свідок нещасного
випадку повинні негайно повідомити
керівника робіт, який безпосередньо
здійснює контроль за станом охорони
праці на робочому місці (далі -
безпосередній керівник робіт), чи іншу
уповноважену особу підприємства і
вжити заходів до надання необхідної
допомоги потерпілому.

У разі настання нещасного випадку
безпосередній керівник робіт
зобов'язаний:

терміново організувати надання першої
невідкладної допомоги потерпілому,
забезпечити у разі потреби його
доставку до
лікувально-профілактичного закладу;

негайно повідомити роботодавця про те,
що сталося;

зберегти до прибуття комісії з
розслідування (спеціального
розслідування) нещасного випадку
обстановку на робочому місці та машини,
механізми, обладнання, устаткування
(далі - устаткування) у такому стані, в
якому вони були на момент настання
нещасного випадку (якщо це не загрожує
життю чи здоров'ю інших працівників і
не призведе до більш тяжких наслідків
та порушення виробничих процесів), а
також вжити заходів до недопущення
подібних нещасних випадків.

9. Лікувально-профілактичний заклад
повинен передати протягом доби з
використанням засобів зв'язку та на
паперовому носії екстрене
повідомлення про звернення
потерпілого з посиланням на нещасний
випадок на виробництві за формою
згідно з додатком 1:

1) підприємству, де працює потерпілий;

2) робочому органові виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань (далі - Фонд) за
місцезнаходженням підприємства, де
працює потерпілий, або за місцем
настання нещасного випадку з фізичною
особою - підприємцем або особою, що
забезпечує себе роботою самостійно;

3) територіальному органові
Держгірпромнагляду за місцем настання
нещасного випадку;

Лікувально-профілактичний заклад
обов'язково проводить у порядку,
встановленому МОЗ, необхідні
дослідження і складає протокол про
наявність в організмі потерпілого
алкоголю (наркотичних засобів чи
отруйних речовин) та визначає ступінь
його сп'яніння. Відповідний висновок чи
витяг з протоколу, а також висновок про
ступінь тяжкості травми (із
зазначенням коду діагнозу згідно з
Міжнародною статистичною
класифікацією хвороб та споріднених
проблем охорони здоров'я (МКХ-10)
подаються на запит роботодавця, Фонду
до утворення комісії з проведення
розслідування нещасного випадку (далі -
комісія) або голови комісії після її
утворення протягом однієї доби з
моменту одержання запиту.

10. Роботодавець, одержавши
повідомлення про нещасний випадок
(крім випадків, передбачених пунктом 37
цього Порядку), зобов'язаний:

1) протягом однієї години передати з
використанням засобів зв'язку та
протягом доби на паперовому носії
повідомлення про нещасний випадок
згідно з додатком 2:

Фондові за місцезнаходженням
підприємства, на якому стався нещасний
випадок;

керівникові первинної організації
профспілки незалежно від членства
потерпілого в профспілці (у разі
наявності на підприємстві кількох
профспілок - керівникові профспілки,
членом якої є потерпілий, а у разі
відсутності профспілки - уповноваженій
найманими працівниками особі з питань
охорони праці);

2) протягом доби утворити комісію у
складі не менш як три особи та
організувати проведення
розслідування.

Роботодавець зобов'язаний створити
належні умови для роботи комісії
(забезпечити приміщенням, засобами
зв'язку, оргтехнікою, автотранспортом,
канцелярським приладдям), компенсувати
витрати, пов'язані з її діяльністю, а
також залучених до роботи експертів,
інших спеціалістів та сприяти роботі
комісії з метою своєчасного і
об'єктивного проведення розслідування
нещасного випадку.

14. Комісія зобов'язана протягом трьох
робочих днів з моменту її утворення:

обстежити місце настання нещасного
випадку, одержати письмові пояснення
потерпілого, якщо це можливо, опитати
осіб - свідків нещасного випадку та
причетних до нього осіб;

визначити відповідність умов праці та
її безпеки вимогам законодавства про
охорону праці;

з'ясувати обставини і причини настання
нещасного випадку;

вивчити первинну медичну документацію
(журнал реєстрації травматологічного
пункту лікувально-профілактичного
закладу, звернення потерпілого до
медичного пункту або медико-санітарної
частини підприємства, амбулаторну
картку та історію хвороби потерпілого,
документацію відділу кадрів, відділу
(служби) охорони праці тощо);

визначити, пов'язаний чи не пов'язаний
нещасний випадок з виробництвом;

установити осіб, які допустили
порушення вимог законодавства про
охорону праці, а також розробити план
заходів щодо запобігання подібним
нещасним випадкам;

скласти у п'яти примірниках акт
проведення розслідування нещасного
випадку за формою Н-5 (далі - акт за
формою Н-5) згідно з додатком 3 та акт про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, за формою Н-1 (далі - акт за
формою Н-1) згідно з додатком 4 (у разі,
коли нещасний випадок визнано таким, що
пов'язаний з виробництвом) і передати
їх роботодавцеві для затвердження.

Акти за формою Н-5 і Н-1 підписуються
головою та всіма членами комісії. У
разі незгоди із змістом акта член
комісії підписує його з відміткою про
наявність окремої думки, яку викладає
письмово і додає до акта за формою Н-5 як
його невід'ємну частину.

У випадках, зазначених у пункті 31 цього
Порядку, або у разі виникнення потреби
у проведенні лабораторних досліджень,
експертизи, випробувань для
встановлення обставин і причин
настання нещасного випадку строк
розслідування може бути продовжений за
письмовим погодженням з
територіальним органом
Держгірпромнагляду за
місцезнаходженням підприємства.

У разі отримання письмового погодження
роботодавець приймає рішення про
продовження строку проведення
розслідування.

У разі коли нещасний випадок визнаний
комісією таким, що не пов'язаний з
виробництвом, складається акт за
формою Н-5.

19. Примірники затверджених актів за
формою Н-5 і Н-1 протягом доби
надсилаються роботодавцем:

керівникові (спеціалістові) служби
охорони праці або посадовій особі
(спеціалістові), на яку роботодавцем
покладено виконання функцій з охорони
праці підприємства, працівником якого
є потерпілий;

потерпілому або уповноваженій ним
особі, яка представляє його інтереси;

Фондові за місцезнаходженням
підприємства, на якому стався нещасний
випадок;

територіальному органові
Держгірпромнагляду за
місцезнаходженням підприємства, на
якому стався нещасний випадок;

первинній організації профспілки,
представник якої брав участь у роботі
комісії, або уповноваженій найманими
працівниками особі з питань охорони
праці, якщо профспілка на підприємстві
відсутня.

Копії актів за формою Н-5 і Н-1
надсилаються органові управління
підприємства, а у разі його відсутності
- місцевій держадміністрації.

23. Нещасний випадок, про який своєчасно
не повідомлено керівника підприємства
чи роботодавця потерпілого або
внаслідок якого втрата працездатності
настала не одразу, розслідується і
береться на облік згідно з цим Порядком
протягом місяця після надходження
заяви потерпілого чи уповноваженої ним
особи, яка представляє його інтереси
(незалежно від строку настання
нещасного випадку).

У разі реорганізації підприємства, на
якому стався такий нещасний випадок,
розслідування проводиться його
правонаступником, а у разі ліквідації
підприємства встановлення факту
настання нещасного випадку
розглядається у судовому порядку.

Якщо факт настання нещасного випадку
встановлено рішенням суду,
розслідування організовує
територіальний орган
Держгірпромнагляду за місцем настання
нещасного випадку та утворює комісію у
складі не менш як чотири особи.

До складу комісії входять представник
територіального органу
Держгірпромнагляду (голова комісії) за
місцем настання нещасного випадку та
представники Фонду і місцевої
держадміністрації за місцем настання
нещасного випадку та первинної
організації профспілки, членом якої є
потерпілий, або представник
територіального профоб'єднання за
місцем настання нещасного випадку,
якщо потерпілий не є членом профспілки.

Облік таких нещасних випадків ведеться
місцевими держадміністраціями за
місцезнаходженням підприємства.

34. Посадова особа органу
Держгірпромнагляду в разі відмови
роботодавця скласти або затвердити акт
за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди
потерпілого або уповноваженої ним
особи, яка представляє його інтереси,
із змістом зазначеного акта,
надходження скарги або незгоди з
висновками про обставини і причини
настання нещасного випадку чи
приховування факту настання нещасного
випадку має право видавати обов'язкові
для виконання роботодавцем або робочим
органом виконавчої дирекції Фонду (у
разі, коли нещасний випадок стався з
фізичною особою - підприємцем чи
особою, що забезпечує себе роботою
самостійно) приписи за формою Н-9 згідно
з додатком 10 щодо необхідності
проведення розслідування (повторного
розслідування) нещасного випадку,
затвердження чи перегляду
затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1,
визнання чи невизнання нещасного
випадку таким, що пов'язаний з
виробництвом, складення акта за формою
Н-5 або Н-1.

Рішення посадової особи органу
Держгірпромнагляду може бути
оскаржено у судовому порядку. На час
розгляду справи у суді дія припису за
формою Н-9 зупиняється.

35. Роботодавець зобов'язаний у
п'ятиденний строк після одержання
припису за формою Н-9 видати наказ про
вжиття зазначених у приписі заходів, а
також притягти до відповідальності
працівників, які допустили порушення
вимог законодавства про охорону праці.
Про виконання заходів роботодавець
письмово повідомляє орган
Держгірпромнагляду в установлений ним
строк.

Отже, законом визначено порядок
встановлення факту нещасного випадку
на виробництві і встановлення осіб,
які допустили порушення законодавства
про охорону праці.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на наведені норми закону та
обставини справи, колегія суддів
вважає, що на виконання припису
головного державного інспектора з
охорони праці про проведення
розслідування нещасного випадку,
комісія, створена відповідачем, не
склала відповідний акт, передбачений
Порядком, який повинен бути
затверджений роботодавцем, результати
розслідування оформила довідкою, що не
передбачено Порядком, і суд зробив
вірний висновок про те, що можливість
належного проведення розслідування та
документального оформлення нещасного
випадку не втрачена, оскільки
підприємство не ліквідоване.

В справі відсутні докази тому, як
оцінив територіальний орган
Держгірпромнагляду виконання
відповідачем його припису та висновки
комісії за результатами розслідування
про відсутність підстав для
розслідування нещасного випадку, з
огляду на те, що комісія не дала оцінки
висновкам лікарів в медичній
документації про наявність у позивачки
медичних ознак ураження електричним
струмом, самі медичні працівники в
ході розслідування не опитувались,
можливість обумовленості наявності
вказаних ознак загальними
захворюваннями не перевірялась.

Позивачка, не погоджуючись з
результатами розслідування, вважаючи,
що відповідач приховав факт нещасного
випадку, відповідно до п. 34 Порядку не
оскаржила до Держгірпромнагляду
результати розслідування комісії,
оформлені не передбаченим Порядком
документом, а тому висновок суду про те,
що не використаний передбачений
законом порядок встановлення факту
нещасного випадку є обгрунтованим.

З роз'яснення вимог Порядку проведення
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 2011
року N 1232, наданих Державною службою
гірничого нагляду та промислової
безпеки України в листі від 31 січня 2012
року N 716/0/3-1-6/12, вбачається, що п. 34
Порядку визначено права посадових осіб
органу Держгірпромнагляду у випадку
порушення роботодавцями вимог Порядку
під час настання нещасного випадку та
проведення розслідування.

Контроль за своєчасністю та
об'єктивністю проведення
розслідування нещасних випадків,
підготовкою матеріалів розслідування,
веденням обліку нещасних випадків,
вжиттям заходів до усунення причин
нещасних випадків роботодавцями,
відповідно до пункту 33 Порядку,
здійснюють органи державного
управління, органи державного нагляду
за охороною праці, виконавча дирекція
Фонду та її робочі органи відповідно до
компетенції.

Зазначені у цьому пункті органи та
особи мають право вимагати від
роботодавця проведення повторного
(додаткового) розслідування нещасного
випадку, затвердження чи перегляду
затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1,
визнання нещасного випадку таким, що
пов'язаний з виробництвом, і складення
акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено
порушення вимог цього Порядку.

У випадку невиконання роботодавцем
обов'язкового до виконання припису за
формою Н-9 у визначений Порядком строк
до нього застосовуються
адміністративні санкції, передбачені
статтею 1884 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, а у
разі повторного невиконання матеріали
передаються органам прокуратури для
притягнення цих осіб до
відповідальності згідно із
законодавством.

З огляду на зазначене висновок суду про
те, що в даному випадку не використаний
передбачений Порядком спосіб захисту
прав позивачки ґрунтується на
обставинах справи та нормах
матеріального права.

З огляду на зазначене є безпідставним і
взаємовиключним з попереднім
висновком висновок суду в рішенні про
те, що комісія по розслідуванню
нещасного випадку, створена на
підприємстві, враховуючи відсутність
прямих свідків одержання травми під
час виконання робіт та надання
суперечливої інформації самою ОСОБА_3,
втрату працездатності з загального
захворювання, а не з виробничою
травмою, що підтверджується листками
непрацездатності і довідками з
медичних закладів, прийшла до
обгрунтованого висновку про те, що
даний випадок не підлягає
розслідуванню відповідно до
вищезазначеного Порядку, оскільки
такий висновок комісії відповідає
доказам в справі, зокрема, поясненням
свідків ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_20,
ОСОБА_18, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_17, які
наполягали на тому, що не є очевидцями
нещасного випадку, слідів ураження
електричним струмом на тілі і одязі
позивачки не бачили; актами про
перевірку ізоляції і наявності
сторонньої напруги на контактах
телефонної лінії в приміщенні АТС та
наявності пошкоджень і пробою ізоляції
проводів до розетки, згідно яких в
приміщенні АТС при знятих запобіжниках
напруга на лінію не подається і на
даному відрізку лінії не має пробою
ізоляції між силовою проводкою 220 В і
дротами зв'язку телефонної лінії,
протоколу огляду місця, де стався
нещасний випадок.

Фактично суд зробив висновок про
недоведеність позивачкою вимог по
суті, тобто про недоведеність факту
нещасного випадку.

Такий висновок суду про відмову в
позові і з цих підстав за наявності в
рішенні суду іншого висновку про те, що
існує інший, передбачений законом,
порядок встановлення та оформлення
факту нещасного випадку, є
необґрунтованим, оскільки суд фактично
відмовив у задоволенні позову з двох
взаємовиключних підстав, а тому
рішення суду в цій частині підлягає
зміні шляхом виключення вказаного
висновку з мотивувальної частини
рішення.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права; невідповідність
висновків суду обставинам справи,
норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню;
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 312-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 16 вересня 2014
року в даній справі змінити: виключити
з мотивувальної частини рішення
висновок суду про згоду з висновком
комісії по розслідуванню нещасного
випадку про те, що нещасний випадок не
підлягає розслідуванню згідно Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 2011
року № 1232.

В іншій частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -