Справа №
Провадження № 2/127/5433/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Борисюк І. Е.

за участю: секретаря Пєскова Є. Д.,

представника позивача Дорош Н. Я.,

представника відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Універсальна» до ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернулось ПАТ
«Страхова компанія «Універсальна» з
позовом до ОСОБА_5 про відшкодування
матеріальної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що
13.12.2012 року о 18 год. 00 хв. у м. Вишневе на
вул. Ватутіна відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки DAF, д.н.з. НОМЕР_1 з
напівпричепом д.н.з. НОМЕР_2, що належить
ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_3 та
транспортного засобу марки Volkswagen, д.н.з.
НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6 Причиною
ДТП стало те, що ОСОБА_3 рухаючись
заднім ходом здійснив зіткнення з
автомобілем марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_3 і
обидва автомобілі отримали механічні
пошкодження. 24.12.2012 року постановою
Вінницького міського суду Вінницької
області визнано вину ОСОБА_3 у вчинені
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП. В зв'язку з тим, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ
«Страхова компанія «Універсальна»
згідно полісу № АВ/6390350, ОСОБА_7
звернулась до ПАТ «Страхова компанія
«Універсальна» з письмовою заявою про
відшкодування оціненої шкоди в порядку
регресу. Вартість заподіяної шкоди
транспортному засобу марки Volkswagen, д.н.з.
НОМЕР_3 визначено на підставі акту
огляду транспортного засобу від 14.11.2012
року та калькуляції дефектів.
Враховуючи викладене та керуючись
нормами законодавства, ПАТ «Страхова
компанія «Універсальна» було прийнято
рішення про визнання даної події
страховим випадком та виплати ОСОБА_7,
на підставі страхового акту № 3274/1,
страхового відшкодування у розмірі 5 057,
42 гривень. Платіжним дорученням № 32076
від 01.04.2013 року страхове відшкодування
було перераховано ОСОБА_7 Таким чином,
позивач повністю виконав покладені на
нього зобов'язання щодо виплати
страхового відшкодування потерпілій
стороні. Оскільки ОСОБА_5 в порушення
норм цивільного законодавства не було
вчасно повідомлено ПАТ «Страхова
компанія «Універсальна» про настання
страхового випадку, то ПАТ «Страхова
компанія «Універсальна» має право
регресної вимоги до ОСОБА_5

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогами про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Страхова компанія «Універсальна» в
порядку регресу суму виплаченого
страхового відшкодування в розмірі 5 057,
42 гривень та стягнення сплачено
судового збору.

Ухвалою суду від 07.12.2014 року до участі у
справі за клопотанням представника
позивача судом було залучено в якості
співвідповідача ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
аргументуючи їх мотивами викладеними в
позовній заяві, та просила їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення
позовних вимог, оскільки вважає ОСОБА_5
неналежним відповідачем у даній
справі. Надав суду письмові
заперечення.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник -
ОСОБА_4 також заперечували щодо
задоволення позовних вимог,
обґрунтовуючи зокрема свої
заперечення тим, що позивачем взагалі
не пред'явлено вимог до ОСОБА_3

При розгляді справи встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

13.11.2012 року в м. Вишневе (Київська
область) по вул. Ватутіна відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки DAF, д.н.з. НОМЕР_1 з
напівпричепом д.н.з. НОМЕР_2, що належить
на праві власності ОСОБА_5, під
керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки
Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_3, що належить на
праві власності ОСОБА_7 під керуванням
ОСОБА_6 (а.с. 15, 19-21)

Згідно довідки відділу ДАІ
Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України
в Київській області автомобілю марки
«Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_3, внаслідок ДТП,
яка сталася 13.11.2012 року, було завдано
механічних пошкоджень. (а.с. 18)

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 24.12.2012 року у
справі № 232/4350/12 про притягнення до
адміністративної відповідальності,
яка набрала законної сили 04.01.2013 року,
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП та застосовано до нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 400, 00 гривень. Даним
судовим рішення встановлено, що в діях
ОСОБА_3 наявні ознаки порушення вимог п.
10.9 ПДР України, а тому дії останнього
охоплюються складом правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, за ознаками
порушення водіями транспортних
засобів правил дорожнього руху, що
спричинило пошкодження транспортних
засобів. (а.с. 20-21)

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Слід зауважити, що при розгляді справи
про цивільно-правові наслідки дій
особи, стосовно якої винесено
постанову суду у справі про
адміністративне правопорушення, це
судове рішення є обов'язковим для суду
в частині з'ясування питань чи мали
місце такі дії та чи вчинені вони цією
особою. Тому, розглядаючи даний позов,
який випливає зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі перевіряти обставини ДТП,
обговорювати вину особи і робити
висновки про відповідальність осіб,
причетних до ДТП, а може лише
вирішувати питання про розмір
відшкодування, на що також звернув
увагу Верховний Суд України та Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до полісів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортний засобів № АВ/6390350 від
30.03.2012 року та № АВ/6390351 від 30.03.2012 року
транспортний засіб марки DAF, модель FT
95.430, д.н.з. НОМЕР_1, № кузова/шасі/рами
НОМЕР_4 та напівпричіп марки SCHMITZ,
модель S01, д.н.з. НОМЕР_2, №
кузова/шасі/рами НОМЕР_5 застраховано.
Страхувальником за полісами є ОСОБА_5, а
страховиком ПАТ «Страхова компанія
«Універсальна». (а.с. 4- 5)

14.11.2012 року працівником ПАТ «Страхова
компанія «Універсальна» було прийнято
повідомлення про страховий випадок №
11956. (а.с. 17) Того ж дня, представником
страхової компанії було складено акт
огляду транспортного засобу. (а.с. 22)
Учасниками ДТП - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було
надано письмові пояснення ПАТ
«Страхова компанія «Універсальна».
(а.с. 14, 16)

19.11.2012 року ПАТ «Страхова компанія
«Універсальна» повідомлено про ДТП.
(а.с. 15)

Судом встановлено, що в зв'язку з тим, що
цивільно-правова відповідальність
відповідача була застрахована у ПАТ
«Страхова компанія «Універсальна»,
04.01.2013 року власник автомобіля марки
Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_7 звернулась
до страхової компанії із заявою про
відшкодування матеріального збитку,
отриманого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, згідно
полісу страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. (а.с. 12-13)

Згідно ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» подія, яка сталася 13.11.2012 року
є страховим випадком.

На підставі акту огляду транспортного
засобу від 14.11.2012 року та калькуляції
дефектів № PV11956/оп від 08.03.2013 року ПАТ
«Страхова компанія «Універсальна»
було здійснено розрахунок страхового
відшкодування і визначено вартість
відновлюваного ремонту автомобіля
марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_3, яка склала 5
057, 42 гривень. (а.с. 22-27)

01.04.2013 року ПАТ «Страхова компанія
«Універсальна» було виплачено ОСОБА_7
страхове відшкодування в розмірі 5 057, 42
гривень, що підтверджується платіжним
дорученням № 32076 від 01.04.2013 року. (а.с. 30)

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних» у
разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних» у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Відповідно до п.п ґ. пункту 38.1.1. ст. 38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України
шкода, завдана особі чи майну фізичної
або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

На що також звернув увагу Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
Постанові Пленуму № 4 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішення спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки».

Судом встановлено, що транспортний
засіб - автомобіль марки DAF, модель FT
95.430, д.н.з. НОМЕР_1, № кузова/шасі/рами
НОМЕР_4 та напівпричіп марки SCHMITZ,
модель S01, д.н.з. НОМЕР_2, №
кузова/шасі/рами НОМЕР_5, належать на
праві власності ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвами про
реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6, виданим
Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у
Вінницькій області 18.06.2009 року та серії
НОМЕР_7, виданим Вінницьким ВРЕР УДАІ
УМВС України у Вінницькій області
30.03.2012 року. (а.с. 8)

ОСОБА_3 на відповідній правовій
підставі керував вище вказаним
транспортним засобом, оскільки під час
керування мав посвідчення водія на
право керування транспортним засобом
відповідної категорії і реєстраційний
документ на транспортний засіб,
переданий йому власником.

Не вважається особою, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка
керує транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Однак, суду не надано доказів того, що
ОСОБА_3 під час скоєння ДТП керував
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків. При цьому судом враховано,
що представник відповідача ОСОБА_5
заперечував наявність трудових
відносин із ОСОБА_3 В постанові
Вінницького міського суду Вінницької
області від 24.12.2012 року, на яку в своїх
поясненнях в судовому засіданні
посилалась представник позивача,
зазначено, що ОСОБА_3 працює «водієм ПП
ОСОБА_5». Однак, з вище зазначеної
постанови не вбачається, що «ПП ОСОБА_5»
- це суб'єкт підприємницької діяльності
фізична особа - підприємець ОСОБА_5.
Інших належних та допустимих доказів, в
розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України, які б
давали підстави вважати, що ДТП сталася
саме під час виконання ОСОБА_3 трудових
обов'язків на підставі трудового
договору із ФОП ОСОБА_5 суду не надано.
Представником позивача не повідомлено
суду про неможливість подання
потрібних доказів чи наявності
складнощів у їх наданні. Суд
неодноразово роз'яснював сторонам по
справі, зокрема представнику позивача,
право клопотати перед судом про
забезпечення чи витребування
необхідних доказів по справі. Однак,
таких клопотань сторонами по справі
заявлено не було.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Також, в разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
саме ОСОБА_3 повинен нести
відповідальність за завдання шкоди
(пункт 2.2 Правил дорожнього руху
України), а не ОСОБА_5

Статтею 1191 ЦК України визначено, що
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів
верховенства права є те, що право не
обмежується лише законодавством як
однією з його форм, а включає й інші
соціальні регулятори. Справедливість -
одна з основних засад права є
вирішальною у визначенні його як
регулятора суспільних відносин, одним
із загальнолюдських вимірів права. Суд
вважає за необхідне зазначити, що ця
позиція ґрунтується, в тому числі, на
Рішенні Конституційного Суду України
від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі №
1-33/2004.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, враховуючи
принцип диспозитивності цивільного
судочинства, а також вимоги розумності
та справедливості, суд прийшов до
переконання в тому, що позов не
підлягає задоволенню в повному обсязі,
оскільки є необґрунтованим та
недоведеним належними та допустимими
доказами.

Враховуючи вище зазначене суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги в
частині стягнення з ОСОБА_5 суми
страхового відшкодування в розмірі 5 057,
42 гривень в порядку регресу не
підлягають задоволенню. Вимог до
відповідача ОСОБА_3 взагалі позивачем
пред'явлено не було, на що суд
неодноразово звертав увагу
представника позивача. Судом прийнято
до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст. 20
ЦК України право на захист особа
здійснює на свій розсуд. Позивач,
скориставшись своїми процесуальними
правами, розпорядився своїми правами
щодо предмета спору на власний розсуд,
заявивши саме ті вимоги, які вважав за
необхідне, надавши при цьому докази,
які вважав достатніми.

Судом встановлено, що при зверненні до
суду позивачем сплачено судовий збір в
сумі 243, 60 гривень, а відповідачем
ОСОБА_5 понесено судові витрати,
пов'язані із розглядом даної судової
справи, а саме: витрати на правову
допомогу.

18.07.2014 року між ОСОБА_5 та адвокатом
ОСОБА_2 було укладено договір про
надання правової допомоги. (а.с. 51) 18.08.2014
року між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_2
було укладено угоду про надання
юридичних послуг № 34, до якої 07.11.2014
року було укладено додаткову угоду.
(а.с. 111, 114) Адвокатом ОСОБА_218.08.2014 року
та 07.11.2014 року були видані ОСОБА_5
квитанції про оплату останнім гонорару
за ведення цивільної справи в суді на
загальну суму 3 000, 00 гривень. (а.с. 112, 115)

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 є адвокатом, згідно свідоцтва
про право на зайняття адвокатською
діяльністю. (а.с. 113)

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України,
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Договір про надання правової допомоги
від18.07.2014 року, угода № 34 від 18.08.2014 року
та додаткова угода до неї від 07.11.2014
року - є домовленість двох сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК
України. За договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором, згідно
ч. 1 ст. 901 ЦК України. Представником
відповідача не надано належно
оформленого акту виконаних робіт щодо
надання юридичних послуг ОСОБА_5, а лише
обґрунтування та розрахунок витрат.
Укладення договору не є фактом його
виконання, відповідно суду неможливо
встановити, яка саме робота була
проведена представником позивача, в
якому обсязі і скільки часу було
витрачено, що відповідно, унеможливлює
встановити відповідність заявленої
вартості правової допомоги.

Судом враховано затрати часу роботи
адвоката, пов'язаної з розглядом даної
справи, а саме: з 15 год. 41 хв. до 16 год. 12
хв., всього 31 хвилина (згідно журналу
судового засідання від 24.09.2014 р.), з 10
год. 06 хв. до 10 год. 09 хв., всього 3 хвилин
(згідно журналу судового засідання від
20.10.2014 р.), з 09 год. 51 хв. до 10 год. 21 хв.,
всього 30 хвилин (згідно журналу
судового засідання від 07.11.2014 р.), з 11
год. 44 хв. до 11 год. 48 хв., всього 4 хвилин
(згідно журналу судового засідання від
03.12.2014 р.), з 15 год. 15 хв. до 16 год. 19 хв.,
всього 64 хвилини (згідно журналу
судового засідання від 23.12.2014 р.).

Судом проведено розрахунок затрат часу
роботи адвоката у відповідності до
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» і встановлено, що вартість
виконаної роботи становить: 24.09.2014 року
- 1 218, 00 грн. х 40% = 487, 20 грн./60 хв. х 31 хв. = 251,
72 грн.; 20.10.2014 року - 1 218, 00 грн. х 40% = 487, 20
грн./60 хв. х 3 хв. = 24, 36 грн.; 07.11.2014 року - 1
218, 00 грн. х 40% = 487, 20 грн./60 хв. х 30 хв. = 243, 60
грн.; 03.12.2014 року - 1 218, 00 грн. х 40% = 487, 20
грн./60 хв. х 4 хв. = 32, 48 грн.; 23.12.2014 року - 1
218, 00 грн. х 40% = 487, 20 грн./60 хв. х 64 хв. = 519, 68
грн.,

що разом становить 1071, 84 гривень.

Тому, враховуючи вище викладене,
професіоналізм представника
відповідача, складність справи,
підготовку заперечень на позовну
заяву, необхідну підготовку до судових
засідань, час на ознайомлення з
матеріалами справи, вчинення інших
необхідних дій для захисту інтересів
клієнта, суд вважає, що з позивача на
користь ОСОБА_5 необхідно стягнути 1 500,
00 гривень витрат за надання правової
допомоги. В стягненні решти витрат на
правову допомогу з позивача на користь
відповідача ОСОБА_5, а саме в сумі 1 500, 00
гривень слід відмовити, оскільки ця
сума є необґрунтованою і недоведеною.

Таким чином, приймаючи до уваги
положення ст. 88 ЦПК України, судовий
збір в сумі 243, 60 гривень слід залишити
за позивачем, а з позивача на користь
ОСОБА_5 підлягають стягненню витрати на
правову допомогу в сумі 1 500, 00 гривень.

Враховуючи наведене, керуючись п. 6 ч. 1
ст. 3, ст. 15, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 901, ст.ст. 993,
1166, 1187, 1191 ЦК України, Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Законом України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», ст.ст. 3, 8, 10,
11, 57 - 61, 84, 88, 209, 212 - 216, 218, 294 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Універсальна» до
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_5
в порядку регресу страхового
відшкодування в розмірі 5 057, 42 гривень -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Універсальна» на користь ОСОБА_5
витрати на правову допомогу в розмірі 1
500, 00 гривень.

Судовий збір в сумі 243, 60 гривень
залишити за Публічним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Універсальна».

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: