Провадження №2/200/3160/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року

Бабушкінський районний суд
м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді
Шевцової Т.В.

при секретарі -
Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Орган опіки та піклування
Бабушкінської районної в м.
Дніпропетровськ ради, про надання
дозволу на виїзд дитини за межі України
та виготовлення проїзних документів
без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з
вищезазначеним позовом, в якому
просила в порядку ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» надати
дозвіл на виїзд за кордон без згоди
відповідача їх малолітній доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею
повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначила, що 24 вересня 2004 року між
позивачем та відповідачем було
укладено шлюб, який було зареєстровано
виконавчим комітетом Юбілейної
Сільської Ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області, про
що 24 вересня 2004 року було складено
відповідний актовий запис №65, та
видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу
серії НОМЕР_1. Сімейні відносини між
Позивачем та Відповідачем не склалися,
у зв'язку з чим 26 квітня 2011 року
відповідно до рішення Бабушкінського
районного суду міста Дніпропетровська
по справі № 2-3887/11 шлюб між Позивачем та
Відповідачем було розірвано. Від цього
шлюбу у сторін є донька, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню та утриманню доньки. Донька,
з моменту розлучення, мешкає з
позивачкою, яка матеріально утримує та
належним чином піклується про здоров'я
дитини, дбає про її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Позивачка
неодноразова зверталась до
відповідача для отримання дозволу на
виїзд дитини на відпочинок однак
відповідач ухиляється від складення
відповідної заяви.

Позивачем було надано заяву про
розгляд справи без її участі.

Відповідачем подано заяву про визнання
позовних вимог, в якій він не заперечує
проти задоволення позову.

Представник третьої особи надала заяву
про розгляд справи у її відсутність на
просила ухвалити рішення згідно норм
чинного законодавства, враховуючи
інтереси дитини.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач та
відповідач перебували в
зареєстрованому шлюбі, який був
розірваний 26 квітня 2006 року. Від цього
шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач проживає окремо від
позивача та доньки.

Аналізуючи спірні правовідносини, суд
доходить висновку про те, що вони
врегульовані нормами Сімейного
кодексу України, Цивільного кодексу
України, Конституцією України, ЗУ
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", "Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення",
затверджених Постановою КМУ від
31.03.1995 р. № 231, Декларацією прав дитини
від 20 листопада 1959 року, Конвенцією про
права дитини від 20 листопада 1989 року.

Частинами 7,8 ст.7 СК України
передбачено, що дитина має бути
забезпечена можливістю здійснення її
прав, установлених Конституцією
України, Конвенцією про права дитини,
іншими міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.
Регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 ст.141 СК України
визначено, що мати, батько мають рівні
права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст.150 СК України
передбачено, що батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Частиною 2 ст.155 СК України
передбачено, що батьківські права
не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Нормами Принципу 2 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року
встановлено, що дитині законом,
або іншими засобами повинен бути
забезпечений спеціальний захист і
надані можливості та сприятливі умови,
які дозволили б їй розвиватися фізично,
розумово, морально, духовно та у
соціальному відношенні здоровим і
нормальним шляхом і в умовах свободи та
гідності. При виданні з цією метою
законів головним міркуванням має бути
найкраще забезпечення інтересів
дитини.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
визначено, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.9 Конституції України
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Відповідно до ст.33 Конституції
України передбачено що кожному, хто
на законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Частинами 1-4 ст.313 ЦК України
передбачено, що фізична особа має право
на свободу пересування. Фізична особа,
яка досягла чотирнадцяти років,
має право на вільне самостійне
пересування по території України і
на вибір місця перебування.
Фізична особа, яка не досягла
чотирнадцяти років, має право
пересуватися по території
України лише за
згодою батьків (усиновлювачів),
опікунів та в їхньому
супроводі, або в супроводі осіб, які
уповноважені ними. Фізична особа, яка є
громадянином України, має право
на безперешкодне повернення в
Україну. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має
право на вільний самостійний виїзд за
межі України. Фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які
уповноважені ними. Фізична
особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Вирішуючи по суті позовні вимоги суд
приходить до висновку про те, що виїзд
дитини за межі України відповідає її
інтересам, а також приймаючи до уваги,
що позивач не має можливості отримати
від відповідача дозвіл виїзду дитини
за кордон, суд вважає позовні вимоги
обгрунтованими, заснованими на законі
і такими, що підлягають задоволенню, а
саме надання дозволу на період до
досягнення дитиною 16 років, оскільки
після цього віку діти, мають право
самостійно, без згоди батьків
перетинати кордон країни.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий
збір слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,10,11.57-60,88,169,197,209, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд за межі
території України малолітній ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки міста
Дніпропетровська, Дніпропетровської
області до досягнення нею 16-ті річного
віку у супроводі матері ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, або інших осіб,
уповноважених нею нотаріально
посвідченою згодою, без супроводу та
без нотаріально посвідченої згоди
батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 сплачений судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення шляхом подання
апеляційної скарги до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд
м.Дніпропетровська.

Суддя
Т.В.Шевцова