Ухвала

іменем україни

03 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Імексбанк»
до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 09 січня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 06 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Імексбанк» (далі - ПАТ
«Імексбанк») звернулося до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 18 червня 2008 року між акціонерним
комерційним банком «Імексбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Імексбанк», та приватним
підприємством «Ранг» (далі - ПП «Ранг»)
був укладений кредитний договір про
відкриття кредитної лінії. Між АКБ
«Імексбанк» та ПП «Ранг» були укладені
додаткові угоди. За змістом останньої
додаткової угоди № 8 від 17
вересня 2010 року сторони (АКБ
«Імексбанк» та ПП «Ранг») дійшли згоди
продовжити термін погашення
заборгованості по договору в залишку
заборгованості 2 564 920 грн. до 17 грудня 2010
року. З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором між банком та ОСОБА_3 було
укладено іпотечний договір від 18
червня 2008 року, відповідно до умов
якого відповідач надав позивачу в
іпотеку земельну ділянку, площею 0,093 га,
яка розташована по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 в м.
Рівному, цільове призначення - для
будівництва та обслуговування
офісного центру, та 95/100 частки
незакінченого самочинного будівництва
офісного центру на вказані земельній
ділянці. Після укладення іпотечного
договору ОСОБА_3, з дозволу банку, із
належної йому частки 95/100 незавершеного
будівництва вищевказаного офісного
центру було реалізовано різним
фізичним та юридичним особам частку -
58/100 будівлі зазначеного офісного
центру в рахунок погашення кредитної
заборгованості ПП «Ранг» і залишився
власником частки 37/100 будівлі цього
центру. Оскільки боржник свої
зобов'язання за договором кредитної
лінії не виконав, позивач неодноразово
направляв на його адресу вимоги про
усунення порушень договору кредитної
лінії, які залишені без реагування.
Станом на 18 грудня 2012 року загальна
заборгованість ПП «Ранг» перед ПАТ
«Імексбанк» склала 2 564 920,99 грн.
Враховуючи викладене, позивач просив
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 09 січня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 06 червня 2014 року, позов задоволено.
В рахунок погашення заборгованості ПП
«Ранг» перед ПАТ «Імексбанк» за
кредитним договором про відкриття
кредитної лінії від 18 червня 2008 року в
загальному розмірі 3506939,18 грн. звернуто
стягнення на предмет іпотеки - частку
37/100 будівлі офісного центру по АДРЕСА_1
в м. Рівному, яка належить ОСОБА_3 на
праві приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, та яка передана в
іпотеку АТ «Імексбанк»
згідно іпотечного договору від 18
червня 2008 року шляхом набуття ПАТ
«Імексбанк» права власності на предмет
іпотеки, а саме на 37/100 частки будівлі
вказаного офісного центру. В рахунок
погашення заборгованості ПП «Ранг»
перед ПАТ «Імексбанк» за кредитним
договором про відкриття кредитної
лінії від 18 червня 2008 року в загальному
розмірі 3 506 939,18
грн., звернуто стягнення на предмет
іпотеки - земельну ділянку, площею 0,0930
га, яка розташована по АДРЕСА_1
АДРЕСА_2 в м. Рівному, цільове
призначення земельної ділянки - для
будівництва та обслуговування
офісного центру та належить ОСОБА_3 на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку від 03
серпня 2007 року та яка передана в
іпотеку АТ «Імексбанк» згідно
іпотечного договору від 18 червня 2008
року шляхом набуття ПАТ
«Імексбанк» права власності на предмет
іпотеки, а саме на вказану земельну
ділянку. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення місцевого та ухвалу
апеляційного судів, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та просить
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився і
апеляційний суд, виходив з наявності
передбачених законом та договором
підстав для звернення стягнення на
предмет іпотеки, оскільки боржником не
було виконано належним чином
зобов'язання за кредитним договором та
розмір заборгованості є значним.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Вказаним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між АКП «Імексбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Імексбанк» та ПП «Ранг», був укладений
кредитний договір про відкриття
кредитної лінії від 18 червня 2008 року,
відповідно до умов якого кредитор
надав позичальнику кредит з
максимальним лімітом заборгованості
до 2 000 000 грн. зі сплатою 28 % річних та
кінцевим терміном повернення за всіма
траншами до 17 червня 2009 року.

Додатковими угодами від 25 липня 2008
року, від 26 серпня 2008 року, від 17 вересня
2008 року та від 08 жовтня 2008 року
максимальний ліміт заборгованості за
договором кредитної лінії було
збільшено в кінцевому розрахунку до 4 100
000 грн.

Додатковою угодою від 08 грудня 2008 року
ліміт кредитної лінії було зменшено.

Відповідно до додаткових угод від 18
березня 2009 року, від 17
вересня 2009 року та від 17 вересня 2010 року
термін погашення заборгованості за
договором кредитної лінії продовжено
до 17 грудня 2010 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором між банком та ОСОБА_3 було
укладено іпотечний договір від 18
червня 2008 року, відповідно до умов
якого відповідач надав банку в іпотеку:
земельну ділянку площею 0,0930 га, яка
розташована по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 в
м. Рівному, цільове призначення
земельної ділянки - для будівництва та
обслуговування офісного центру, та 95/100
частки незакінченого самочинного
будівництва офісного центру по АДРЕСА_1
в м. Рівному (а.с. 22).

Як встановлено судами, зобов'язання
позивача щодо повернення позики в
обумовленому договором розмірі та
строки не виконані.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив із того, що позивач як
іпотекодержатель має право на підставі
ч. 2 ст. 16 ЦК України,
статей 36, 37 Закону України «Про
іпотеку» захистити свої майнові права,
звернувшись до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання права власності на
спірне майно, оскільки договором
іпотеки від 18 червня 2008 року
передбачено, що іпотекодержатель за
своїм вибором звертає стягнення на
предмет іпотеки одним із перерахованих
у цьому договорі способів, у тому числі
шляхом прийняття іпотекодержателем
предмета іпотеки у власність (пункти
6.1.1, 6.1.2 договору іпотеки).

Згідно з ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель набуває
предмет іпотеки у власність за
вартістю, визначеною на момент такого
набуття на підставі оцінки предмета
іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності.

У разі набуття права власності на
предмет іпотеки іпотекодержатель
зобов'язаний відшкодувати
іпотекодавцю перевищення 90 відсотків
вартості предмета іпотеки над розміром
забезпечених іпотекою вимог
іпотекодержателя (ч. 3 ст. 37 Закону).

Умовами п. 6.1.2 договору іпотеки,
передбачено, що предмет іпотеки
переходить у власність
іпотекодержателя в порядку
визначеному, ст. 37 Закону
України «Про іпотеку» (а.с. 25).

Задовольняючи вимоги про визнання
права власності іпотекодержателя на
предмет іпотеки, місцевий суд у
порушення вимог закону та умов
договору не встановив вартість
предмета іпотеки, враховуючи, що
частина іпотечного майна була продана
іншим особам зі згоди банку; та
внаслідок цього, не встановив
наявності обов'язку відшкодувати
іпотекодавцю перевищення 90 відсотків
вартості предмета іпотеки над розміром
забезпечених іпотекою вимог
іпотекодержателя.

Таким чином, місцевий суд не з'ясував
обставин справи, що мають значення для
правильного вирішення цієї справи. При
цьому апеляційний суд допущені
місцевим судом порушення не усунув і
сам допустив порушення в частині
невірного застосування норм права.

Оскільки вказані порушення призвели до
неправильного вирішення справи і ці
порушення допущені судами обох
інстанцій, то ухвалені у справі судові
рішення на підставі ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 09 січня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 06 червня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська