УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 29 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору дарування
в частині та поновлення права на частку
у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в:

Рішенням Здолбунівського районного
суду Рівненської області від
08 серпня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування
від 20 лютого 2006 року, посвідчений
приватним нотаріусом Здолбунівського
районного нотаріального округу
Рівненської області ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за № 207, в
частині відчуження ОСОБА_3 23/100 частини
надвірних будівель: Б-гараж, В-літня
кухня-сарай, в-веранда, Г-сарай,
Д-вбиральня, К- колодязь, № 1-огорожа.

Поновлено ОСОБА_2 право власності на
23/100 частини вказаних надвірних
будівель, які розташовані по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 29 вересня 2014
року апеляційну скаргу ОСОБА_3
задоволено, рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
08 серпня 2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, мотивуючи
свої доводи порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, правильно
встановив характер правовідносин
сторін у справі та застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішив спір з
урахуванням меж заявлених позовних
вимог та конкретних обставин справи на
підставі наданих сторонами доказів з
дотриманням норм процесуального права.

Суд касаційної інстанції перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом апеляційної
інстанції при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 29 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування в частині
та поновлення права на частку у
спільній частковій власності,
відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і
кримінальних справ
Л.М. Мазур