Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Приватного
підприємства «Астарта-Л» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Шаровечківської
сільської ради Хмельницького району
Хмельницької області, треті особи:
Публічне акціонерне товариство
«Мегабанк», приватний нотаріус ОСОБА_7,
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
визнання недійсними державних актів
про право власності на земельну
ділянку, скасування рішення
виконавчого комітету Шаровечківської
сільської ради Хмельницького району
Хмельницької області та визнання права
власності на земельну ділянку, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Шаровечківської
сільської ради Хмельницького району
Хмельницької області - Афадєєва
Віталія Вікторовича на рішення
апеляційного суду Хмельницької
області від 17 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Приватне
підприємство «Астарта-Л» (далі - ПП
«Астарта») звернулося до суду із
указаним позовом, в обґрунтування
якого зазначило, що 29 квітня 2010 року між
ним та Публічним акціонерним
товариством «Мегабанк» ( далі - ПАТ
«Мегабанк») було укладено договір
купівлі-продажу, за яким банк передав у
власність позивача житловий будинок,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вважає, що з моменту державної
реєстрації права власності на житловий
будинок до позивача перейшло право
власності і на спірну земельну ділянку,
а оскільки вказана земельна ділянка не
перебувала в іпотеці банку, позивач, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
24 лютого 2011 року загальною площею 0,1247
га, що знаходиться на АДРЕСА_1, визнати
недійсними державні акти про право
власності на земельні ділянки площею
0,0623 га, виданий ОСОБА_6, та площею 0,0624 га,
виданий ОСОБА_5, скасувати рішення
Виконавчого комітету Шаровечківської
сільської ради від 24 березня 2011 року за
№ 4 про присвоєння земельній ділянці
площею 0,0623 га адреси АДРЕСА_1,
скасувати рішення Виконавчого
комітету Шаровечківської сільської
ради від 24 березня 2011 року за № 11 про
присвоєння земельній ділянці площею
0,0624 га адреси АДРЕСА_1 та, визнати за ПП
«Астарта-Л» право власності на
земельну ділянку площею 0,12 га, цільове
призначення - для індивідуального
обслуговування житлового будинку, що
знаходиться на АДРЕСА_1, без зміни її
меж та цільового призначення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 08 травня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 17 липня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
24 лютого 2011 року загальною площею 0,1247
га, що по АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_7

Визнано недійсним державний акт про
право власності на земельну ділянку
серія ЯЛ № 814743, виданий 08 квітня 2011
року, площею 0,0623 га, кадастровий номер
:01:002:0922, виданий ОСОБА_6

Визнано недійсним державний акт про
право власності на земельну ділянку
серія ЯЛ № 815744, виданий 08 квітня 2011 року
площею 0,0624 га, кадастровий номер
:01:002:093, виданий ОСОБА_5

Скасовано рішення Шаровечківської
сільської ради від 24 березня 2011 року №
4 про присвоєння земельній ділянці
площею 0,0623 га, кадастровий номер
:01:002:0922, адреси: АДРЕСА_1

Скасовано рішення Шаровечківської
сільської ради від 24 березня 2011 року №
11 про присвоєння земельній ділянці
площею 0,0624 га, кадастровий номер
:01:002:093, адреси: АДРЕСА_1

Визнано за ПП «Астарта-Л» право
власності на земельну ділянку площею
0,12 га, кадастровий номер :03:004:0340,
цільове призначення - для
індивідуального житлового
будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1,
без зміни її меж та цільового
призначення.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 17 липня 2014
року, рішення суду першої інстанції
залишити в силі, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що згідно з
іпотечним договором від 04
серпня 2008 року, з метою забезпечення
виконання ОСОБА_4 зобов'язання за
кредитним договором та за будь-якими
додатковими угодами до нього, ОСОБА_3
передала ВАТ «Мегабанк», в іпотеку
житловий будинок загальною площею 231,1
кв.м, з усіма його приналежностями, який
розташований по АДРЕСА_1. Предмет
іпотеки належав іпотекодавцю на праві
власності.

Згідно з договором купівлі-продажу
житлового будинку від 29 квітня 2010
року, ПАТ «Мегабанк» передав у
власність ПП «Астарта-Л» на
підставі п. 5.2 (застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя),
житловий будинок АДРЕСА_1

24 лютого 2011 року ОСОБА_3 відповідно до
договору купівлі-продажу продала
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0623 га,
а ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 0,0624
за вищезазначеною адресою.

24 березня 2011 року Виконавчим комітетом
Шаровечківської сільської ради
Хмельницького району Хмельницької
області прийнято рішення про
присвоєння вищезазначеним земельним
ділянкам юридичних (поштових) адрес.

Житловий будинок, що належить ПП
«Астарта-Л» по АДРЕСА_1 схематично
розташований на земельній НОМЕР_1
площею 0,0624 га, що належить ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_3 як власник спірної
земельної ділянки мала право на її
продаж, жодної правової підстави для
визнання недійсним договору
купівлі-продажу позивачем не вказано, а
рішення Виконавчого комітету
Шаровечківської сільської ради
прийняті без будь-яких порушень
чинного законодавства, а решта
позовних вимог, на думку суду першої
інстанції, також не підлягає
задоволенню, оскільки є похідними від
попередніх позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що до позивача як до особи, яка набула
право власності на жилий будинок,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій даний будинок
розташований. При цьому, колегія суддів
звертає увагу на те, що позивач має
право оскаржити спірний договір
купівлі-продажу земельної ділянки, не
дивлячись на те, що він не є стороною
цього договору, оскільки цим договором
порушуються його права та законні
інтереси, як власника спірної
земельної ділянки.

Проте повністю погодитися з таким
висновком суду апеляційної інстанції
не можна з огляду на наступне.

Як роз'яснено у п. п. «ґ » п. 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року № 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» при переході права власності на
будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями
чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до
набувача від відчужувача переходить
належне йому право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження. Після 31 грудня 2001 року в
таких випадках право власності на
земельну ділянку або її частини могло
переходити відповідно до ст. 120 ЗК
України 2001 року на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди, укладених відповідно
відчужувачем або набувачем. До особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду після 31 грудня 2003 року,
згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу
внесення змін до ст. 120 ЗК України від 27
квітня 2007 року - і згідно зі ст. 120 ЗК
України, переходило право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором; а якщо договором це не було
визначено, до набувача переходило
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка необхідна для
його обслуговування.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 18-1 вищевказаної постанови, розмір
земельної ділянки, необхідний для
обслуговування житлового будинку,
будівлі або споруди, визначається
шляхом проведення за клопотанням
сторін експертизи з врахуванням чинних
нормативних документів у галузі
будівництва, санітарних норм та правил
тощо.

Тобто необхідною умовою для вирішення
питання передачі права власності на
земельну ділянку на підставі ст. 120 ЗК
України та ст. 377 ЦК України є
експертиза, яка має встановити розмір
земельної ділянки, необхідний для
обслуговування житлового будинку,
будівлі або споруди.

Суд апеляційної інстанції на зазначені
вимоги закону уваги не звернув, не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, яка
підлягає застосуванню, належним чином
не перевірив доводи та заперечення
сторін, що призвело до передчасного
висновку про задоволення позову, а
також не вирішив питання про
призначення експертизи для
встановлення розміру земельної
ділянки, необхідний для обслуговування
житлового будинку, будівлі або споруди,
які мають важливе значення для
вирішення цієї справи.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а справа - передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Шаровечківської сільської ради
Хмельницького району Хмельницької
області - Афадєєва Віталія Вікторовича
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 17 липня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська