АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Печерського районного суду
міста Києва від 01 жовтня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«РайффайзенБанк Аваль» про визнання
кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивачка
звернулася із позовом, на
обґрунтування якого зазначила, що 19
червня 2006 року між сторонами був
укладений договір не відновлювальної
кредитної ліні з лімітом 65 000 доларів
США із сплатою 12.75% річних за його
використання, а з 09 березня 2010 року - 11.5%
річних.

Зазначаючи про незаконність
положень вищевказаного кредитного
договору, з підстав наявності
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків на шкоду позивача, як
споживача послуг, порушення
законодавства, зокрема норм ст.ст. 3, 13,
16, 203, 215, 216, 611 ЦК України, ст.ст. 11, 15, 18, 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», позивачка просила визнати
недійсним кредитний договір №
014/0029/74/57248 від 19 червня 2006 року.(а.с. 1-27,
34-40)

Відповідач проти заявлених
вимог заперечував, зазначав про
відповідність договору вимогам
законодавства.(а.с. 48-61)

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 01 жовтня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
кредитного договору недійсним
відмовлено. (а.с.65, 67-68)

В апеляційній скарзі позивачка
зазначила, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального і
процесуального права, просила рішення
суду скасувати із ухваленням нового
про задоволення позовних вимог. На
обґрунтування скарги посилалася на
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
зазначила, що рішення суду суперечить
вимогам законодавства, які викладені
на обґрунтування заявленого
позову.(а.с. 69-72)

В судовому засіданні ОСОБА_1, її
представник ОСОБА_3 підтримали скаргу і
просили її задовольнити, представник
ОСОБА_4 заперечувала проти скарги і
просила її відхилити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за таких підстав.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня, проте Конституцією
України не визначено обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ст. 1054 Кодексу за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За вимог ст. 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом,
тобто, обіг іноземної валюти
обумовлений вимогами спеціального
законодавства України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" від
07.12.2000р. № 2121-ІІІ(із змінами), кошти -
гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону передбачають
можливість здійснення банками
кредитних операцій від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик
незалежно від виду валюти, яка
використовується, на підставі
банківської ліцензії та не містять
заборони на видачу кредитів у
іноземній валюті (розміщення залучених
коштів у іноземній валюті).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 19 червня 2006
року між сторонами був укладений
договір не відновлювальної кредитної
лінії з лімітом 65 000 доларів США із
сплатою 12.75% річних за його
використання, а з 09 березня 2010 року - 11.5%
річних. (а.с. 12-14, 24-26)

На забезпечення виконання
кредитних зобов'язань сторонами був
укладений договір іпотеки.(а.с. 15-16)

Факту укладення кредитного договору і
отримання у кредит коштів позивачка не
заперечувала.

Такі обставини підтверджуються
доказами по справі, за якими Банк мав
кошти в іноземній валюті, позичальник
надала необхідні для отримання кредиту
документи, мала потребу і отримала
кредит в іноземній валюті.

Посилання позивачки на недійсність
оспорюваних частин правочину із
зазначенням ст.ст. 3, 13, 16, 203, 215, 216, 611 ЦК
України, ст.ст. 11, 15, 18, 19 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
спростовуються наявними у справі
доказами, яким судом першої інстанції
дана належна оцінка.

За змістом положень ч. 5 ст. 11, ст. 18
Закону України "Про захист прав
споживачів" до договорів із
споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах, зокрема положення, згідно з
якими передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки. Продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору

Аналіз зазначених норм дає підстави
для висновку, що несправедливими є
положення договору про споживчий
кредит, які містять умови про зміни у
витратах, зокрема щодо плати за
обслуговування кредиту та плати за
дострокове його погашення,
встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором, і це є
підставою для визнання таких положень
недійсними. Проте наявності таких
обставин і підстав судом не
встановлено.

Так, за змістом оспорюваного
кредитного договору, сторони погодили
та визначили усі істотні умови на час
його підписання, позивачка погодилася
на отримання у кредит коштів саме на
таких умовах, що визначені договором,
волевиявлення сторін на укладання і
підписання кредитного договору було
вільним.

Оспорюваний позивачкою договір не
суперечать вимогам законодавства,
встановленим для договорів даного
виду, позивачкою не надано доказів
недійсності договору та(або) його
нікчемності, не встановлено таких і
судом апеляційної інстанції.

Ризик валютних коливань на час
укладення кредитного договору мають
обидві сторони договору (кредитор і
позичальник). Зміни валютного ринку під
час виконання кредитного договору не
можуть бути визнані підставою для
зміни або розірвання раніше укладеного
договору або звільнення однієї із
сторін від виконання взятих на себе
зобов'язань, якщо сторона вважає, що
такі зміни відбуваються не на її
користь.

Посилання апелянта на положення ч. 1 ст.
11 Закону України «Про захист прав
споживачів» чинної редакції, яка
забороняє надання (отримання)
споживчих кредитів в іноземній валюті
на території України, не можуть бути
застосовані до спірних правовідносин
кредитного договору укладеного 19
червня 2006 року, оскільки названий Закон
зворотної сили не має.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про безпідставність
заявлених вимог про визнання
недійсними положень оспорюваного
кредитного договору і відмову в
задоволенні заявленого позову.

Інші доводи апеляційної скарги
цих висновків суду не спростовують, не
впливають на правильність ухваленого
судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2
ст. 308 ЦПК України, не можуть бути
визнані підставою для скасування
судового рішення, тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду
міста Києва від 01 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманский

Справа № 22-ц/796/13655/2014

Унікальний номер 757/21622/14-ц

Головуючий у першій інстанції
ВолковаС.Я.

Доповідач Левенець Б.Б.