Провадження № 22-ц/779/2434/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Матківського Р.Й., Шалаути Г.І.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали за заявою ОСОБА_2
про забезпечення позову шляхом
зупинення дії наказу №158-О від 22.08.2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства інфраструктури України
про визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення з роботи за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Івано-Франківського міського суду від
22 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 22 жовтня 2014 року відмовлено у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову шляхом зупинення
дії наказу №158-О від 22.08.2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Міністерства
інфраструктури України про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення з роботи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на незаконність та
необґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. У зв'язку з цим,
просить ухвалу суду першої інстанції
скасувати та постановити нову, якою
забезпечити позов шляхом зупинення дії
наказу до набрання судовим рішенням
законної сили.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує
тим, що при розгляді питання
забезпечення позову мають значення
виключно обставини, встановлені ч.3
ст.151 ЦПК України, як підстава для
забезпечення позову, якщо невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. В заяві про
забезпечення позову такі обставини
були наведені, вони не спростовані
жодними доказами. Невжиття заходів
забезпечення позову у даному випадку
може мати наслідком утруднення
виконання рішення суду про скасування
наказу про звільнення з роботи, якщо
таке рішення буде ухвалено судом,
зокрема через можливість відповідача,
для прикладу, змінити назву посади, з
якої його звільнено, ліквідувати ПАТ
"Івано-Франківський
локомотиворемонтний завод", тощо.
Володіння 100% акцій ПАТ
"Івано-Франківський
локомотиворемонтний завод" дозволяє
відповідачу вчиняти будь-які дії щодо
управління цим товариством. Крім того,
існує ризик завдання шкоди його правам
та законним інтересам шляхом
перешкоджання здійснювати посадові
обов'язки, визначені контрактом та
здійснювати управлінські функції,
направлені на повне та належне
забезпечення умов контракту.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
апелянта та його представника,
заперечення представників
відповідача, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2
про забезпечення позову шляхом
зупинення дії наказу №158-О від 22.08.2014
року, суд першої інстанції виходив із
того, що у випадку задоволення заяви
суд по суті продовжить службові
відносини між позивачем та
роботодавцем з відповідними
наслідками - виконання службових
обов'язків, виплатою заробітної плати,
тощо. Таким чином, судом фактично
ухвалиться рішення без розгляду справи
по суті, що не відповідає меті
застосування правового інституту
забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст.ст. 151, 152 ЦПК України, суд за
заявою осіб, що беруть участь у справі
може вжити заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст.151 ЦПК України, у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися в тому, що між
сторонами існує спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову, з'ясувати обсяг
позовних вимог, дані про особу
відповідача, а також відповідність
виду забезпечення позову, який просить
застосувати особа, котра звернулася з
такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", у справах про
захист трудових чи корпоративних прав,
не допускається забезпечення позову
шляхом зупинення дії рішення про
звільнення позивача з роботи та
зобов'язання відповідача й інших осіб
не чинити перешкод позивачеві у
виконанні ним своїх попередніх
трудових обов'язків, оскільки таким
чином фактично ухвалюється рішення без
розгляду справи по суті.

Як вбачається із позовної заяви
ОСОБА_2, між сторонами виник трудовий
спір з приводу поновлення позивача на
роботі, а тому забезпечення позову
шляхом зупинення дії наказу №158-О від
22.08.2014 року являється недоцільним,
оскільки таким чином буде фактично
ухвалено рішення без розгляду справи
по суті, що суперечить вимогам
процесуального права. А тому, суд
першої інстанції дійшов цілком
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення заяви
позивача про забезпечення позову у
такий спосіб.

Враховуючи, що ухвала суду першої
інстанції постановлена з дотриманням
вимог процесуального права, судова
колегія, керуючись п.1 ч.1 ст.312 ЦПК
України, відхиляє апеляційну скаргу
ОСОБА_2, як необґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського
суду від 22 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.І. Шалаута