Справа № 729/1112/14 Провадження №
22-ц/795/2600/2014 Головуючий у I інстанції:
Демченко Л. М.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

23 грудня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Кузюри Л.В., Губар В.С.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Бобровицького
районного суду Чернігівської області
від 05 листопада 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на дитину,

в с т а н о в и
в:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на їх спільну дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки
заробітку (доходу) до досягнення дитини
повноліття, посилаючись на обов'язок
відповідача утримувати свою
неповнолітню дитину.

Рішенням Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 05 листопада
2014 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1, не
працюючого, ін. НОМЕР_1, на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки та
жительки АДРЕСА_2, не працюючої, і/н
НОМЕР_2 аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки його
заробітку (доходу), але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, до досягнення ним
повноліття, починаючи з 29.09.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 243 ( двісті сорок
три) гривні 60 копійок.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_2
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить вказане рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4
аліменти у твердій грошовій сумі в
розмірі 385 грн. 80 коп., або в розмірі 30 %
від прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з дати набрання рішення суду законної
сили до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, та таким, що
суперечить нормам матеріального та
процесуального права. Суд першої
інстанції при ухваленні рішення не
виконав вимоги ст. 182 СК України щодо
встановлення обставин, які
враховуються судом при визначенні
аліментів, а саме - матеріального
становища платника аліментів,
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних батьків та інших
обставин, що мають істотне значення.

Апелянт вказує, що на його утриманні на
даний час знаходяться двоє
неповнолітніх дітей від офіційного
шлюбу: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 та
донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, які на
даний час часто хворіють та потребують
додаткових матеріальних витрат на
лікування.

Крім того, апелянт зазначає, що його
дружина на даний час перебуває у
декретній відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, а тому відповідач є єдиним
працездатним членом сім'ї, який до того
ж на даний час тимчасово не працює,
зареєстрований у центрі зайнятості
населення м. Бровари, як безробітний та
допомоги по безробіттю не отримує.

Враховуючи вказане ОСОБА_2 зазначає, що
його діти отримують матеріальне
забезпечення не в рівних частинах,
оскільки на дочку та сина від
офіційного шлюбу припадає менший
розмір його доходів, ніж на сина
позивача. Вважає, що розмір стягнутих
аліментів на утримання сина ОСОБА_4
повинен бути зменшений, оскільки
встановлений розмір аліментів (1/4
частки його заробітку (доходу) буде
порушувати права та законні інтереси
інших його малолітніх дітей.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що з січня 2005 року
сторони проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в органах РАЦС. За час
спільного проживання у них народився
син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який згідно
довідки Кобижчанської сільської ради
перебуває на утриманні позивача.

У травні 2010 року відповідач
зареєстрував шлюб з ОСОБА_7, від якого у
них ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася дочка
ОСОБА_8, а ІНФОРМАЦІЯ_6 народився - син
ОСОБА_9.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення аліментів з
ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої
дитини - сина ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до вимог ст.ст. 180, 182 СК України
відповідач зобов'язаний утримувати
свою дитину до досягнення нею
повноліття та прийшов до висновку про
можливість надання позивачу
відповідачем аліментів на утримання
сина в розмірі 1/4 частки його
щомісячного заробітку (доходу), але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, до
досягнення нею повноліття, починаючи з
29.09.2014 року.

Проте, до такого висновку суд першої
інстанції дійшов без достатнього
з'ясування всіх обставин справи та
вимог матеріального закону, а тому
колегія суддів апеляційного суду з
таким висновком погодитися не може,
виходячи з наступного.

Частинами 7, 8 ст. 7 СК України
передбачено, що кожна дитина має бути
забезпечена можливістю здійснення її
прав, установлених Конституцією
України, Конвенцією про права дитини,
іншими міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.
Регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім'ї.

Згідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Частинами першою та другою ст. 181 СК
України передбачено, що способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними. За домовленістю
між батьками дитини той із них, хто
проживає окремо від дитини, може брати
участь у її утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при
визначені розміру аліментів суд
враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; 2)стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; 3)наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
4) інші обставини, що мають істотне
значення.

Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 15 травня
2006 року „Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів" за
відсутності домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину той із
них, з ким вона проживає, вправі
звернутися до суду з відповідним
позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України
аліменти на дитину присуджуються в
частці від заробітку (доходу) її матері,
батька (ст. 183 цього Кодексу) або в
твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України)
і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182
СК України. При цьому необхідно мати на
увазі, що зміна законодавства в частині
визначення мінімального розміру
аліментів на одну дитину не є підставою
для перегляду постановлених раніше
судових рішень про їх стягнення. Що ж до
максимального розміру усіх
відрахувань, які стягуються з боржника,
то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону
України "Про виконавче провадження" він
не повинен перевищувати 50 відсотків
заробітної плати цієї особи.

За наявних обставин, вирішуючи спір суд
правильно вважав, що син позивача
потребує коштів на утримання
(аліментів) зі сторони відповідача, а
останній зобов'язаний надавати такі
кошти.

Однак, апеляційний суд погоджується з
доводами апелянта, що суд першої
інстанції не врахував всіх вимог ст. 182
СК України та не взяв до уваги
роз'яснення викладені у постанові
Пленуму Верховного Суду України №3 від
15 травня 2006 року „Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів".

Так, як свідчать матеріали справи та
зміст рішення суду, судом першої
інстанції не в повній мірі було
враховано, що відповідач має на своєму
утриманні двоє неповнолітніх дітей від
офіційного шлюбу, зокрема: сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_6 та дочку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_7. Крім того, районним судом
не враховано, що дружина відповідача на
даний час перебуває у декретній
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, а тому
посилання апелянта на те, що він не має
можливості сплачувати аліменти сину в
розмірі 1/4 частки заробітку (доходу)
відповідача, встановленому судом
першої інстанції є обґрунтованими.

Окрім того, апеляційний суд враховує
також те, що відповідач на час
винесення рішення судом першої
інстанції тимчасово не працював і хоча
був зареєстрований у центрі
зайнятості населення м. Бровари, як
безробітний, однак допомоги по
безробіттю не отримував, що
підтверджується довідкою з центру
зайнятості.

Таким чином, вищезазначене не звільняє
відповідача від обов'язку утримувати
свого сина до його повноліття, проте є
підставою для зменшення розміру
стягнення аліментів з відповідача, що
визначений судом першої інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що згідно наданих сторонами
доказів по справі щодо стану здоров'я
та матеріального становища дитини,
стану здоров'я та матеріального
становища платника аліментів,
наявності у платника аліментів інших
дітей, дружини, що перебуває у
відпустці по догляду за дитиною,
непрацездатних батьків, тобто, з
врахуванням норм чинного
законодавства, що регулює дані
правовідносини достатнім та можливим
буде стягнути з відповідача аліменти в
розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку
(доходу), щомісяця, а тому рішення суду
першої інстанції підлягає зміні в
частині визначення розміру стягнення
аліментів з 1/4 частки до 1/6, оскільки
аліменти, присуджуються у частці від
доходу, а не у відсотках як просив
апелянт в апеляційній скарзі.

Інші доводи апелянта щодо стягнення
аліментів в твердій грошовій сумі
починаючи з дати набрання рішення суду
законної сили, не можуть бути прийняті
до уваги апеляційним судом, оскільки,
не встановлено підстав для
застосування ст. 184 СК України щодо
визначення аліментів у твердій
грошовій сумі. Крім того, відповідно до
вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову, що і було
враховано судом першої інстанції при
ухваленні рішення, а тому в іншій
частині рішення Бобровицького
районного суду Чернігівської області
від 05 листопада 2014 року необхідно
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 05 листопада
2014 року змінити, зменшивши розмір
стягнутих аліментів з 1/4 частини до 1/6
частини.

В іншій частині рішення Бобровицького
районного суду Чернігівської області
від 05 листопада 2014 року залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: