Справа № 629/3906/14-ц
Номер провадження 2/629/1222/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.11.2014 року Лозівський міськрайонний
суд Харківської області в складі:
головуючого-судді Каращука Т.О., за
участю секретаря Логвиненко А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Лозова,
Харківської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізінгова
компанія «Автофінанс» про повернення
безпідставно набутого майна,
Представник позивача звернувся до суду
10 вересня 2014 року з позовом до
відповідача про повернення
безпідставно набутого майна та просить
суд стягнути з відповідача по справі на
його користь 19 000 грн., як такі, що
набуті без достатніх правових підстав
та судові витрати.
Представник позивача подав суду заяву
про розгляд справи у його відсутністю,
позов підтримує у повному обсязі,
просить винести заочне рішення.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлявся
належним чином, причину неявки суду не
повідомив. Заяви про розгляд справи у
його відсутністю від представника
відповідача не надійшло.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає,
що позов підлягає задоволенню з
15.08.2014 року між ОСОБА_1 і Товариством з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Автофінанс»
(далі-Відповідач) було укладено договір
Фінансового лізингу № 010623 з додатками
(далі-Договір), згідно якого предметом
Лізингу по даному договору є : трактор
Згідно квитанції від 15.08.2014 р., позивач
Суд вивчивши умови договору, встановив,
що згідно п.1.1 договору та специфікації
(додаток 3 до договору) річ - МТЗ 82.1 не
може вважатися предметом договору
лізингу, оскільки вона на визначена
індивідуальними ознаками, а саме: не
вказано який це саме транспортний
засіб, його виробника, модель,
комплектацію, рік випуску, колір тощо.
Таким чином, згода щодо предмету
лізингу між позивачем та відповідачем
В силу ч. 1 ст. 807 ЦК України, предметом
договору лізингу може бути неспоживна
річ, визначена індивідуальними
ознаками, віднесена відповідно до
законодавства до основних фондів.
Крім того, згідно п.1.4 Договору,
лізингодавець не відповідає перед
лізингоодержувачем за невиконання
будь-якого зобов'язання щодо якості,
комплектності, справності предмета
лізингу, його заміни, введення в
експлуатацію, усунення несправностей
протягом гарантійного строку,
своєчасного та повного задоволення
гарантійних вимог, монтажу тощо. За
вищенаведеними зобов'язаннями
відповідає продавець.
Проте, в договорі лізингу відсутні
будь-які відомості про продавця товару,
його найменування та місцезнаходження,
куди має звертатися споживач у випадку
порушення якості, комплектності та
інших умов з продажу товару.
В силу ч.1 ст.808 ЦК України, якщо
відповідно до договору непрямого
лізингу вибір продавця (постачальника)
предмета договору лізингу був
здійснений лізингоодержувачем,
продавець (постачальник) несе
відповідальність перед
лізингоодержувачем за порушення
зобов'язання щодо якості,
комплектності, справності предмета
договору лізингу, його доставки,
заміни, безоплатного усунення
недоліків, монтажу та запуску в
експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця
(постачальника) предмета договору
лізингу був здійснений лізингодавцем,
продавець (постачальник) та
лізингодавець несуть перед
лізингоодержувачем солідарну
відповідальність за зобов'язанням щодо
продажу (поставки) предмета договору
Таким чином, оскільки вибір продавця
предмета лізингу за договором здійснює
відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо
усунення лізингодавця від
відповідальності в частині якості,
комплектності, справності та ін.
суперечить положенням ст.808 ЦК України,
щодо солідарної відповідальності
продавця і лізингодавця, і водночас це
обмежує права споживача на захист і
отримання відшкодування у
передбачених законом випадках. Отже
такі умови є несправедливими.
Несправедливими також є, зокрема, умови
- встановлення жорстких обов'язків
споживача, тоді як надання послуги
обумовлене лише власним розсудом
- надання можливості продавцю
(виконавцю, виробнику) не повертати
кошти на оплату, здійснену споживачем,
у разі відмови споживача укласти або
виконати договір, без встановлення
права споживача на одержання
відповідної компенсації від продавця
(виконавця, виробника) у зв'язку з
розірванням або невиконанням ним
- визнання ціни товару на момент його
поставки споживачеві або надання
продавцю (виконавцю, виробнику)
можливості збільшувати ціну без
надання споживачеві права розірвати
договір у разі збільшення ціни
порівняно з тією, що була погоджена на
момент укладення договору;
- надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права розірвати договір із
споживачем на власний розсуд, якщо
споживачеві таке право не надається.
Частинами 1, 2 , 3 ст.18 ЗУ «Про захист прав
споживачів» передбачено, що продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими.
Згідно п. 5.4 Договору, лізингодавець
звільняється від відповідальності
стосовно будь-яких претензій, вимог або
проваджень проти лізингодавця як
власника предмета лізингу щодо
будь-якого травмування, смерті,
пошкодження або втрати, спричинених
навколишньому середовищу, юридичним
або фізичним особам або майну, що
пов'язано з володінням, експлуатацією,
транспортуванням та ін. предмета
Але на підставі п. 7.3 Договору,
страхування предмета лізингу,
здійснюється за рахунок споживача але
на користь лізингодавця.
Пунктом 8.15 Договору встановлено, що у
разі зміни розміру лізингових
платежів, сторони укладають відповідну
додаткову угоду до основного договору
та підписують акт коригування вартості
предмета лізингу. При цьому,
передбачено, що у разі відмови
споживача від підписання такої
додаткової угоди, лізингодавець має
право розірвати договір в
односторонньому порядку, вимагати
повернення предмета лізингу, а вже
сплачені споживачем лізингові платежі
поверенню не підлягають.
Таким чином, позивачу як споживачу
фактично не надається можливість
відмовитися від зміни (збільшення)
розміру лізингових платежів
відповідачем в процесі виконання
договору, а за таку відмову встановлена
відповідальність у вигляді розірвання
договору відповідачем і неповернення
вже сплачених платежів.
До істотних умов договору лізингу
Закон України «Про фінансовий лізінг»
відносить умову про лізингові платежі,
які, згідно ч. 2 ст.16 ЗУ «Про фінансовий
лізінг» можуть включати: а) суму, яка
відшкодовує частину вартості предмета
лізингу; б) платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; в) компенсацію відсотків за
кредитом; г) інші витрати лізингодавця,
що безпосередньо пов'язані з
виконанням договору лізингу. Перелік
лізингових платежів є вичерпним.
Умовами спірного договору передбачені
такі лізингові платежі (п. 1.7 ст. 1, ст. 8
договору): перший лізинговий платіж,
який складається із: комісійної
винагороди лізингодавця за
організаційні заходи, пов'язані з
підготовкою та укладенням договору
(«комісія за організацію») у розмірі 10%
вартості предмета лізингу згідно
додатку № 1 до договору; авансу ціни
предмета лізингу, який становить 50%
вартості предмета лізингу; комісію за
передачу предмета лізингу у розмірі 3%
вартості предмета лізингу.
Крім того, ОСОБА_1 зобов'язаний
сплачувати «другий лізинговий платіж»
(п. 8.2.3 ст. 8 договору), який складається
з: відшкодування вартості предмета
лізингу; сплати відсоткової ставки за
користування предметом лізингу; сплати
комісії за супроводження договору.
Як вбачається із договірних умов,
складові першого лізингового платежу -
«комісія за організацію» та «аванс
ціни предмету лізингу» - виходять за
межі переліку таких платежів,
передбачених законом.
Розділом 10 Договору «Відповідальність
сторін і порядок повернення предмета
лізингу» встановлена жорстка
відповідальність споживача перед
лізингодавцем за невиконання будь-яких
умов договору, і водночас відсутня така
відповідальність лізингодавця перед
споживачем. Так, пунктами 10.1-10.12
Договору стосовно лізингоодержувача
встановлена відповідальність у
вигляді сплати штрафних санкцій,
одностороннього розірвання договору
лізингодавцем, відшкодування збитків,
повернення предмета лізингу. Споживач
же позбавлений можливості захистити
свої права та інтереси у випадку
порушення відповідачем умов договору.
Згідно п. 10.11 Договору, у випадку
розірвання даного договору
лізингоодержувачем до сплати останнім
на рахунок лізингодавця авансового
платежу, лізинговадець повертає
сплачені кошти за вирахуванням штрафу
за дострокове розірвання договору в
сумі 30 % від сплаченої суми авансових
платежів. В такому випадку комісія за
організацію даного договору
лізингоодержувачу не повертається.
Відповідно ст.18 ЗУ «Про захист прав
споживачів», до несправедливих умов
договору відноситься надання
можливості продавцю (виконавцю,
виробнику) не повертати кошти на
оплату, здійснену споживачем, у разі
відмови споживача укласти або виконати
договір, без встановлення права
споживача на одержання відповідної
компенсації від продавця (виконавця,
виробника) у зв'язку з розірванням або
невиконанням ним договору.
Отже, положення розділу 10 Договору є
несправедливими, оскільки
встановлюють жорстку відповідальність
за порушення умов договору лише
споживача, усувають відповідальність
відповідача, не надають право
споживачу вимагати дострокового
розірвання договору, передбачають
покладення на споживача штрафу за
дострокове розірвання договору, і
надають відповідачу право не повертати
суму комісії за організацію договору у
випадку дострокового розірвання
договору споживачем.
Таким чином, виходячи з аналізу змісту
договору лізингу, суд вважає доведеним
включення відповідачем у договір
несправедливих умов (п.п. 1.4, 8.2.1, 8.2.3,
Згідно ч. 5,6 ст.18 ЗУ «Про захист прав
споживачів», якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним. У разі
коли зміна положення або визнання його
недійсним зумовлює зміну інших
положень договору, на вимогу споживача
договір може бути визнаним недійсним у
На думку суду, визнання недійсними
вказаних положень договору окремо
призведе до необхідності зміни інших
умов договору, суттєво змінить зміст
договору, а тому договір може бути
визнаний недійсним в цілому.
Загальними засадами цивільного
законодавства є, зокрема,
справедливість, добросовісність та
розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а ст.13
ЦК України, передбачено заборону на
вчинення дій, які б могли завдати шкоди
іншій особі, та зловживання правом.
Вимога справедливості,
добросовісності та розумності
цивільного законодавства практично
виражається у встановленні його
нормами рівних умов для участі всіх
осіб у цивільних відносинах;
закріпленні можливості, адекватного
захисту порушеного цивільного права
або інтересу; поєднання створення норм,
спрямованих на забезпечення
цивільного права, з шануванням прав та
інтересів інших осіб, моралі
Відповідно суд вважає обґрунтованим
вимогу про повернення безпідставно
набутого майна, а саме грошових коштів,
оскільки в судовому засіданні
встановлені факти недійсності
На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.
Враховуючи вищевказану норму, суд
вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивача
сплачену ним суму комісії за
організацію договору в розмірі 19 000
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачем при зверненні до суду було
сплачено судовий збір, що
підтверджується квитанцією в
матеріалах справи.

В своєму позові позивач прохає суд
стягнути з відповідача по справі
понесені ним судові витрати при
зверненні до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд стягує з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізінгова компанія
«Автофінанс» судовий збір в сумі 243
гривні 60 копійок на користь позивача по
справі.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, ч.1 ст. 11, 15, 57, 60, 88,
208, 209, 212, 213-215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 16,
184, 328, 638, 807, 1212 ЦК України, ст.3 Закону
України «Про фінансовий лізінг», суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізінгова
компанія «Автофінанс» про повернення
безпідставно набутого майна -
задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізінгова компанія
«Автофінанс» на користь ОСОБА_1 грошові
кошти у сумі 19 000 (дев'ятнадцять тисяч)
грн.. 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізінгова компанія
«Автофінанс» на користь ОСОБА_1 витрати
на сплату судового збору у сумі 243
(двісті сорок три) грн. 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя:

Т.О.Каращук