Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/327/14-ц
інст. Бондарчук В. В.
Доповідач Забродський М. І.
20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
головуючого судді:
суддів: Шевчук А.М.,
судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про встановлення земельного
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 10 вересня 2014 року,-

в с т а н о
в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив встановити за ним право
земельного сервітуту на прохід і
проїзд до вигрібної ями розташованої
на земельній ділянки, що належить
відповідачці ОСОБА_3 біля
домоволодіння АДРЕСА_2 та стягнути з
відповідачки на його користь судові
витрати.

В обґрунтування позову зазначав, що він
є власником квартири АДРЕСА_1 та
земельної ділянки площею 0,0176 га, яка
надана йому для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Через земельну ділянку ОСОБА_2
проходила дорога, по якій він
діставався до свого домоволодіння та
земельної ділянки.

Проте відповідач загородила проїзд по
даній дорозі, поставила паркан та має
намір збудувати гараж, що унеможливить
вільно проходити та під'їзджати до
належної йому вигрібної ями з метою її
обслуговування.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 10 вересня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог.

Посилається на те, що рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Під час розгляду справи районний суд
неповно з'ясував усі обставини, що
мають значення.

Зокрема, суд не врахував, що земельна
ділянка, яка належить йому на праві
власності була виділена в натурі на
місцевості і закріплена межовими
знаками. Через земельну ділянку, яка
належить відповідачу проходить дорога,
по якій він під'їжджає до свого
домоволодіння.

Проте, ОСОБА_3 не погоджує йому спільно
користуватися під'їздом до вигрібної
ями , він фактично позбавлений вільно і
безперешкодно користуватися нею.

Крім того, суд першої інстанції не
врахував, що до вигрібної ями підведені
всі комунікації водопостачання та
водовідведення з частини його будинку
і вразі не встановлення сервітуту, йому
доведеться перелаштовувати всі
комунікації водопостачання та саму
вигрібну яму.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга є необґрунтованою.

За змістом ст.98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 300 ЗК
України власник або землекористувач
земельної ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

В силу ч. 1 ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлено щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
позивач ОСОБА_2 є власником квартири
АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_3 є
власником квартири №1 за цією ж
адресою.

Вигрібна яма, яка використовується
ОСОБА_4 знаходиться на земельній
ділянці ОСОБА_3 і розташована на
відстані близько 8-ми метрів до її
квартири.

Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 38 постанови №5
від 07 лютого 2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
роз'яснив, що встановлюючи земельний
сервітут на певний строк чи без
зазначення строку (постійний), суд має
враховувати, що метою сервітуту є
задоволення потреб власника або
землекористувача земельної ділянки в
ефективному її використанні; умовою
встановлення сервітуту є неможливість
задовольнити такі потреби в інший
спосіб, а сервітут, який
встановлюється, є найменш обтяжливим
для власника земельної ділянки.

Тобто, виходячи з наведеного,
обов'язковою умовою встановлення
сервітуту є певна потреба у
користуванні чужим майном та
відсутність можливості у задоволенні
цієї потреби іншим способом, як
встановлення сервітуту з конкретним
землекористувачем.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що судом
вже було розглянуто справу між цими ж
сторонами щодо усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, де
вставнолено, що ОСОБА_2 самовільно
розмістив свою вигрібну яму на
земельній ділянці відповідачки і
використовує її без будь-якого дозволу.

Рішенням Корольовського
районного суду від 14 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 19 серпня 2014 року зобовязано
ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку ОСОБА_3 розміром 0,0079
га. та здійснити демонтаж вигрібної ями
розташованій на ній.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про відсутність
підстав для встановлення земельного
сервітуту позивачеві і на підставі ч.3
ст.61 ЦПК України відмовив у задоволенні
позову.

Апеляційна скарга не містить
посилання на нові докази, які б давали
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення.

Суд першої інстанції правильно
встановив усі обставини справи та
підстави позову, дослідив всі докази та
надав їм належну оцінку, застосував
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 10 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: