Номер провадження: 22-ц/785/9064/14
Головуючий у першій інстанції Аліна
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 (третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»)
про визнання дійсним договору позики з
заставою, про стягнення предмету
застави по договору позики з заставою,
про визнання права власності на
автомобіль, про стягнення витрат за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 17 вересня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовними вимогами які під час
розгляду справи змінювала і
уточнювала. Просила розглядати справу
за позовними вимогами які надійшли до
суду 02 вересня 2014 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним
договору позики з заставою, про
стягнення предмету застави по договору
позики з заставою від 02 листопада 2007
року, який укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, про визнання права власності за
ОСОБА_3 на автомобіль марки Skoda Fabia,
державний номер НОМЕР_1, про стягнення
судових витрат пов'язаних з оплатою
судового збору, про стягнення витрат на
правову допомогу, проїзд на судові
засідання та інші витрати пов'язані з
поверненням боргу.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послалась на те, що 02 листопада 2007 року
між нею та відповідачем ОСОБА_4 був
укладений у письмовій формі договір
позики з заставою в присутності
свідків, що підтверджується розпискою.
У зв'язку з браком часу, вони (позивач і
відповідач) не звернулись своєчасно до
нотаріуса для належного оформлення
договору. В подальшому відповідач
також ухилявся від цього.

Відповідно до умов договору, позивач
ОСОБА_3 позичила ОСОБА_4 100 000 гривень для
погашення його кредиту.

Предметом застави по даному кредиту, є
автомобіль марки Skoda Fabia, державний
номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, бежевого
кольору, номер шасі НОМЕР_2, який
належить відповідачу, з 31 жовтня 2007
року. Право власності відповідача на
автомобіль підтверджено технічним
паспортом.

Однак, спірний автомобіль відповідач
придбав на кредитні кошти АКІБ
«УкрСиббанку», тому відповідач
отримав дозвіл від банку, в якому
автомобіль є заставою до цього часу
відповідно до договору застави від 2
листопада 2007 року, що додається, дозвіл
на передачу позивачці автомобіля в
користування до погашення ним боргу.

Автомобіль знаходиться в користуванні
позивача ОСОБА_3 до теперішнього часу.

Так як, відповідач не сплачував кошти
за кредитним договором з АКІБ
«УкрСиббанку», тому позивач змушена
сплачувати за його кредитним договором
кошти самостійно по теперішній час, що
підтверджується квитанцією.

Позивач просила позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на ст. 610, 612,
625, 1046-1050 ЦК України.

В судовому засіданні:

- позивач ОСОБА_3 підтримала позовні
вимоги, просила задовольнити позов в
повному обсязі;

- представник відповідача позовні
вимоги визнала та не заперечувала
проти задоволення позову;

- представник третьої особи яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
судове засідання не з'явився.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 03 вересня 2014 року залучено
до участі по справі ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в якості третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 вересня 2014 року
відмовлено у прийнятті зустрічного
позову по справі від третьої особи яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року
ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову, суд першої
інстанції на підставі ст.ст. 640, 1047 ЦК
України, Закону України «Про дорожній
рух», Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1388 від 07 вересня 1998 року (у редакції
чинної на момент укладення спірного
правочину), правомірно виходив з
наступного.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу автомобіля Skoda
Fabia, державний номер НОМЕР_1, власником
спірного автомобіля є ОСОБА_4 (а.с. 97).

02 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 укладено договір поруки.

Згідно вищевказаного договору ОСОБА_3
передала у власність ОСОБА_4 кошти у
сумі 100 000 грн.

Заставою повернення коштів є
автомобіль НОМЕР_1 (а.с. 04).

На теперішній час ОСОБА_4, суму боргу не
повернув, причину невиконання
зобов'язання не повідомив.

Відповідно до листа АКІБ
«Укрсиббанк», 14 листопада 2007 року,
останній надав згоду на право видачі
довіреності на право керування
автомобілем Skoda Fabia, державний номер
НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_3 на території
України (а.с. 05).

Як вбачається з довідки другого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції від 13 березня 2014
року, у відділі перебуває на виконанні
виконавче провадження від 12 квітня 2013
року про стягнення з ОСОБА_4 боргу на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
(а.с. 07).

Підстави та порядок набуття права
власності на транспортні засоби чітко
визначені чинним законодавством.

З матеріалів даної справи вбачається,
що позивач ОСОБА_3 у встановлений
законодавством строк не здійснила
перереєстрацію автомобіля, право
власності на який оспорюється в
судовому порядку, тобто на протязі
більше 5-ти місяців, починаючи з 02
листопада 2007 року по 29 травня 2014 року,
не звернулася до відповідного органу
Державтоінспекції.

Крім того, в матеріалах справи взагалі
відсутні будь-які заяви ОСОБА_3 до
відповідного органу державтоінспекції
про необхідність проведення процедури
переєстрації автомобіля, право
власності на який оспорюється в
судовому порядку.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
статей 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивачка
не довела ті обставини, на які вона
посилалась як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст.
307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 вересня 2014 року по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа, яка
заявляє самостійні вимоги публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль») про визнання дійсним
договору позики з заставою, про
стягнення предмету застави по договору
позики з заставою, про визнання права
власності на автомобіль, про стягнення
витрат - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко