Справа № 344/5029/13-ц
Провадження № 2/344/2796/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді
Шамотайла О.В.,

секретаря
Устинської Н.С.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4,

представника відповідачів
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
вселення та визначення порядку
користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні квартирою,
вселення та визначення порядку
користування квартирою АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивував тим, що вони
разом з відповідачами є співвласниками
спірної квартири відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 20.03.2001. Посилаючись на те, що
відповідачі перешкоджають йому у
користуванні житлом, просив вселити
його до квартири та визначити порядок
користування нею, виділивши йому
кімнату площею 12,6 кв.м., відповідачам -
площею 16,68 кв.м, залишивши інші
приміщення у спільному користуванні.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 30.08.2013, залишеним у силі
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 11.11.2013, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

В подальшому, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12.03.2014 рішення
Івано-Франківського міського суду від
30.08.2013 та ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 11.11.2013
скасовано у частині позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення, справу у цій
частині передано на новий розгляд.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 30.08.2013 та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від
11.11.2013 в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про визначення
порядку користування спірною
квартирою залишено без змін.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення в квартиру
АДРЕСА_1 підтримали з мотивів,
викладених у позовній заяві, вказавши,
що ОСОБА_1 є одним із трьох
співвласників спірної квартири, а
тривале не проживання у ній не
позбавляє його права власності.
Відповідачами чиняться йому перешкоди
у користуванні даною квартирою, що
порушує його права як власника.

Відповідачі та представник
відповідача заперечили проти
задоволення позову, вказавши, що
позивач не проживає у спірній квартирі
38 років, вибув з спірної квартири після
розлучення з ОСОБА_3 у 1976 році, перейшов
на проживання до іншої жінки. З того
часу квартирою не цікавився, не
оплачував комунальні послуги. На
підставі рішення Івано-Франківського
міського суду від 03.05.2005 позивача знято
з реєстрації в цій квартирі. Квартира є
двохкімнатною, кімнати прохідним, в
одній кімнаті проживає ОСОБА_3, в іншій -
син ОСОБА_4, спільне проживання з
позивачем є неможливим.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідків та дослідивши письмові
матеріали, встановивши таким чином
фактичні обставини справи,
застосовуючи загальні засади
цивільного законодавства -
справедливість, добросовісність та
розумність, керуючись конституційним
принципом верховенства права, оцінивши
всебічно, повно та об'єктивно всі
наявні у справі докази окремо та у
сукупності, застосовуючи відповідні
норми матеріального права, утверджуючи
та забезпечуючи права людини і
основоположні свободи сторін,
враховуючи принцип неупередженості,
суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12.03.2014, у справі встановлено,
що квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло від 20.03.2001 №27-р (а.с.11). Згідно
даних технічного паспорта квартира
АДРЕСА_1 складається із двох кімнат
житловою площею 29,48 кв.м. (кімнати
площею12,60 та 16,88 кв.м.) (а.с.41).

Шлюб між подружжям ОСОБА_4 розірвано
24.11.1976, що підтверджується копією
свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.48).

23.07.2005р. ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
(а.с.91).

На підставі рішення
Івано-Франківського міського суду від
03.10.2005 ОСОБА_1 знято з реєстрації за
адресою АДРЕСА_1 з метою зменшення
розміру плати за комунальні послуги
відповідно до кількості осіб, які
фактично проживають у жилому
приміщенні.

Вказані обставин визнано сторонами у
справі та в силу ч.ч.1, 3 ст.61 ЦПК України
не підлягають доказуванню.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується і
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном (ст.391 ЦК України).

За імперативними приписами ч.3 ст.47
Конституції України ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Як вбачається з ст.379 ЦК України, житлом
особи є житловий будинок, квартира,
інші приміщення, придатні для
постійного проживання в них.

Відповідно до інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 09.07.2014, відомості
щодо наявності права власності, інших
речових прав суб'єкта ОСОБА_1 у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно відсутні (а.с.202).

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві
посилається на те, що внаслідок
створення йому перешкод у користуванні
спірною квартирою, він з дружиною
ОСОБА_6 змушений користуватися житлом
на умовах найму, що є для них фінансово
обтяжливим з огляду на розмір
пенсійного забезпечення. Фактичне
місце проживання - квартира АДРЕСА_3.

З довідки КП «Єдиний розрахунковий
центр» №02-02/2066 від 03.09.2013 вбачається, що
власником квартири АДРЕСА_3, є ОСОБА_7,
1935 року народження, у вказаній квартирі
зареєстрований тільки вказаний
власник (а.с.214).

Таким чином, установлено, що іншим
житлом, у розумінні ст.379 ЦК України,
крім спірного, позивач не володіє.

За ст.317 ЦК України, власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Зміст права власності охоплює в тому
числі й право позивача на проживання у
спірному житловому приміщенні, що
підлягає захисту за обставин створення
перешкод у здійсненні цього права
іншими особами, у тому числі
співвласниками.

З приводу перешкоджання відповідачами
у вселенні позивача у спірну квартиру
позивач звертався 01.02.2013 у органи
внутрішніх справ, що підтверджується
матеріалами перевірки заяви,
зареєстрованої в ЖЄО №552 (а.с.217-223).

Як встановлено у судовому засіданні, в
тому числі з пояснень сторін,
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заперечують проти вселення позивача
ОСОБА_1 у дану квартиру, а відтак суд
вважає,що йому чиняться перешкоди у
проживанні в спірній квартирі.

Перешкоджання відповідачами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_1 у проживанні у
спірній квартирі, співвласниками якої
вони є, заподіює істотну шкоду
інтересам останнього, а тому підлягає
захисту у судовому порядку.

Не вважає суд доведеними і покликання
сторони відповідача щодо неможливості
спільного володіння і користування
майном, з огляду на те, що самі по собі
неприязні стосунки між сторонами не є
такою підставою, а належних та
допустимих доказів в обґрунтування
цього суду не представлено. Суд лише
має змогу констатувати, що в даному
випадку наявна конфліктна ситуація,
проте таку ситуацію неможливо визнати
особливими обставинами, які
унеможливлюють спільне проживання
співвласників. Крім іншого, матеріали
справи не містять доказів, які б
підтверджували про наявність у
позивача іншого житла, крім спірної
квартири, а тому суд вважає, що відмова
у задоволенні вимоги щодо вселення та
усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням, у якому позивач має частку
на праві власності безперечно завдасть
істотної шкоди його інтересам.

З огляду на викладене, позовні вимоги
ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні квартирою та вселення
його у квартиру АДРЕСА_1 слід
задоволити.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

На підставі ст.47 Конституції України,
ст.ст.15,16, 317, 319, 379, 391 Цивільного кодексу
України, керуючись ст.ст.10,11, 15, 60, 61, 88,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення його у квартиру
АДРЕСА_1 - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити
перешкод ОСОБА_8 у користуванні
квартирою та вселення його у квартиру
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1
та ОСОБА_4, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_3
судові витрати в розмірі по 114,70 грн . з
кожного.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

(Повний текст рішення
виготовлений 06.11.2014 року)

Суддя

О.Шамотайло