АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/142/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2763/14
Головуючий у 1-й інстанції Кононенко
Доповідач Карнаух П. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого - судді: Карнауха П.М.

Суддів: Карпушина Г.Л., Кривчун
Т.О.,

при секретарі - Ткаченко Т.І.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного
суду м. Полтави від 08 липня 2014 року

на додаткове рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 10 жовтня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності та
ділової репутації, спростування
недостовірної інформації та стягнення
моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності і ділової репутації,
спростування недостовірної інформації
та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Полтави від 08 липня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
врахунок відшкодування завданої
моральної шкоди - 1000 грн. та в рахунок
відшкодування понесених судових
витрат по справі у вигляді сплати
судового збору у розмірі - 10 грн., а
всього 1010 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського
районного суду м. Полтави від 10 жовтня
2014 року визнано недостовірною та
такою, що принижує гідність, честь і
ділову репутацію позивача ОСОБА_4
інформацію, поширену відповідачем
ОСОБА_2 у письмових «Показаннях
свідка» від 02 грудня 2013 року, а саме:
«…під час подружнього життя моєї
доньки (2003-2010 рр.) ОСОБА_4 постійно
застосовував фізичне і психологічне
насильство до ОСОБА_5. Неодноразово моя
донька і онучка ОСОБА_10 змушені були
шукати притулку у нас, так як ОСОБА_4,
маючи неврівноважений і агресивний
характер, застосовуючи силу, виганяв її
з дитиною з квартири, в якій вони
проживали разом... ОСОБА_4.є підступною,
непередбачуваною і навіть небезпечною
особою, бо, часто перебуваючи у стані
сп'яніння або просто у поганому
настрої, він поводиться неадекватно, не
контролює свої емоції і поведінку і
може завдати моральної та фізичної
шкоди людям з його оточення, в тому
числі і своїй дитині. Крім того,
безладне особисте життя ОСОБА_4несе в
собі ще одну серйозну загрозу здоров'ю
моєї онучки, оскільки через
неперебірливі стосунки з різними
жінками в банях, ресторанах і
компаніях, де спиртні напої ллються
рікою, неодноразово спонукали його
звертатися до знайомого
лікаря-венеролога за медичною
допомогою. Не може не насторожувати і
той факт, що ОСОБА_4, щоб хоч якось
приводити себе до тями і справлятися зі
своїми нервовими зривами, удавався до
використання сильнодіючих
медпрепаратів (наприклад, гідазепам,
який стоїть на особливому обліку і який
можна отримати тільки за спеціальним
рецептом або у знайомого
лікаря-психіатра). Така аморальна особа
навряд чи зможе забезпечити надійне
життя і достойний рівень виховання
своїй донечці ОСОБА_10, бо дитина має
жити в атмосфері сімейного затишку,
любові і безпеки.»

Зобов'язано ОСОБА_2 не розповсюджувати
недостовірну інформацію про ОСОБА_4.

З рішенням не погодився відповідачка
та подала апеляційну скаргу, в якій
просила рішення суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог. Вказувала на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Матеріалами справи підтверджується та
не заперечується сторонами, що 24 грудня
2013 року під час розгляду Апеляційним
судом Полтавської області цивільної
справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
зміну місця проживання малолітньої
дитини ОСОБА_2 подала до суду заяву до
якої приєднала власні письмові покази,
як свідка, наступного змісту: «Я,
ОСОБА_2, мати ОСОБА_5, засвідчую, що під
час подружнього життя моєї доньки
(2003-2010 рр.) ОСОБА_4 постійно застосовував
фізичне і психологічне насильство до
ОСОБА_5. Неодноразово моя донька і
онучка ОСОБА_10 змушені були шукати
притулку у нас, так як ОСОБА_4, маючи
неврівноважений і агресивний характер,
застосовуючи силу, виганяв її з дитиною
з квартири, в якій вони проживали
разом... ОСОБА_4.є підступною,
непередбачуваною і навіть небезпечною
особою, бо, часто перебуваючи у стані
сп'яніння або просто у поганому
настрої, він поводиться неадекватно, не
контролює свої емоції і поведінку і
може завдати моральної та фізичної
шкоди людям з його оточення, в тому
числі і своїй дитині. Крім того,
безладне особисте життя ОСОБА_4несе в
собі ще одну серйозну загрозу здоров'ю
моєї онучки, оскільки через
неперебірливі стосунки з різними
жінками в банях, ресторанах і
компаніях, де спиртні напої ллються
рікою, неодноразово спонукали його
звертатися до знайомого
лікаря-венеролога за медичною
допомогою. Не може не насторожувати і
той факт, що ОСОБА_4, щоб хоч якось
приводити себе до тями і справлятися зі
своїми нервовими зривами, удавався до
використання сильнодіючих
медпрепаратів (наприклад, гідазепам,
який стоїть на особливому обліку і який
можна отримати тільки за спеціальним
рецептом або у знайомого
лікаря-психіатра). Така аморальна особа
навряд чи зможе забезпечити надійне
життя і достойний рівень виховання
своїй донечці ОСОБА_10, бо дитина має
жити в атмосфері сімейного затишку,
любові і безпеки.»

Вирішуючи спірні правовідносини, суд
першої інстанції правомірно та
обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до статті 68 Конституції
України кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції та законів
України, не посягаючи на права і
свободу, честь і гідність інших
людей.Право на свободу думки і слова, на
вільне вираження своїх поглядів і
переконань відповідає обов'язок не
поширювати про особу недостовірну
інформацію та таку, що ганьбить її
гідність чи ділову репутацію.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про захист гідночті та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної особи та юридичної
особи від 27.02.2009 року № 1, поняття
«честі» та «гідності» дається в такому
визначенні «Під гідністю слід розуміти
визначяення цінності кожної фізичної
особи як унікальної біопсихологічної
цінності, з честю пов'язується
позитивна соціальна оцінка особи в
очах оточуючих, яка грунтується на
відповідності її діянь (поведінки)
загальноприйнятим уявленням про добро
і зло, а під діловою репутацією
фізичної особи розуміється набута
особою суспільна оцінка її діловиї і
професійних якостей при виконанні нею
трудових, службових громадських чи
інших обов'язків».

Негативною вважається інформація, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі загальновизанних
правил співжиття,неетича поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушеє його права на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної
інформації повинно здійснюватися
незалежно від вини особи, яка поширила.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має
право на повагу до його гідності та
честі; гідність та честь фізичної особи
є: недоторканними; фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Відповідно ч. 3 ст. 277 ЦК України
негативна інформаціяю, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежне.

Згідно з положенням статті 277 ЦК
України і статті 10 ЦПК України
обов'язок довести, що поширені
відомості не відповідають дійсності,
покладється на відповідача.

У відповідності ч. 2 ст 30 Закону України
«Про інформацію», якщо суб'єктивну
думку висловено в брутальній
принизливій чи непристойній формі, що
принижує гідність, честь чи ділову
репутацію, на особу, яка таким чином та
у такий спосіб висловила думку або
оцінку, може бути покладено обов'язок
відшкодувати завдану моральну шкоду.

Згідно до ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
права. Моральна шкода полягає у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини.

З матеріалів справи встановлено, що
подані ОСОБА_2 покази, викладені у
письмовій формі та приєднані до
матеріалів справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про зміну місця проживання
малолітньої дитини не набули статусу
доказі у цивільній справі та не
досліджувалися судом апеляційної
інстанції під час перегляду судового
рішення.

Також судом встановлено, що їх зміст
містить неправдиві відомості, які не
відповідають дійсності.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку з
приводу того, що вказана вище
інформація є недостовірною та, як
наслідок, принижують честь та гідність
позивача.

Звідси таким, що ґрунтується на законі
є і висновок суду про наявність підстав
для відшкодування моральної шкоди,
розмір якої колегія суддів вважає
достатнім, виходячи з принципів
розумності та виваженості.

Далі, вирішуючи питання щодо
правомірності ухвалення рішення по
суті позовних вимог, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_4, взявши до уваги
факт лише локального розповсюдження
вказаної інформації та відсутність
заперечень позивача з цього приводу.

В свою чергу, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків
місцевого суду та не підтверджують
належним доказами їх неправомірність,
виходячи з вищевикладених обставин,
оскільки поширена відповідачем
інформація не може бути розцінена як
інформація отримана в процесі розгляду
справи цивільного судочинства.

Окрім того, як роз'яснюється Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 1 від
27.02.2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
Інформація, зазначена у позовній заяві
чи іншій заяві, адресовані суду, а також
у процесуальних документах (
запереченнях на позов, апеляційних чи
інших скаргах тощо), може бути
підставою для захисту гідності, честі
чи ділової репутації, за винятком
випадків, коли ця інформація була
визначені підставою пред'явленого
позову і стосувалася його предмета,
була доказом у справі, так само
предметом апеляційного чи іншого
перегляду в порядку, встановленому
процесуальним законом.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України, якщо під
час розгляду справи встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставоюдля скасування
рішення.

Переглядаючи матеріали справи в їх
сукупності колегія суддів приходить до
наступного висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги.

Зі змісту рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 08 липня 2014
року встановлено, що місцевий суд,
вирішуючи спір між сторонами та
ухвалюючи рішення, дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_4 та вказав про висновок: стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 врахунок
відшкодування завданої моральної
шкоди - 1000 грн. та в рахунок
відшкодування понесених судових
витрат по справі у вигляді сплати
судового збору у розмірі - 10 грн., а
всього 1010 грн

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4
суд відмовив.

Далі, додатковим рішенням Ленінського
районного суду м. Полтави від 10 жовтня
2014 року визнано недостовірною та
такою, що принижує гідність, честь і
ділову репутацію позивача ОСОБА_4
інформацію, поширену відповідачем
ОСОБА_2 у письмових «Показаннях
свідка» від 02 грудня 2013 року, а саме:
«…під час подружнього життя моєї
доньки (2003-2010 рр.) ОСОБА_4 постійно
застосовував фізичне і психологічне
насильство до ОСОБА_5. Неодноразово моя
донька і онучка ОСОБА_10 змушені були
шукати притулку у нас, так як ОСОБА_4,
маючи неврівноважений і агресивний
характер, застосовуючи силу, виганяв її
з дитиною з квартири, в якій вони
проживали разом... ОСОБА_4.є підступною,
непередбачуваною і навіть небезпечною
особою, бо, часто перебуваючи у стані
сп'яніння або просто у поганому
настрої, він поводиться неадекватно, не
контролює свої емоції і поведінку і
може завдати моральної та фізичної
шкоди людям з його оточення, в тому
числі і своїй дитині. Крім того,
безладне особисте життя ОСОБА_4несе в
собі ще одну серйозну загрозу здоров'ю
моєї онучки, оскільки через
неперебірливі стосунки з різними
жінками в банях, ресторанах і
компаніях, де спиртні напої ллються
рікою, неодноразово спонукали його
звертатися до знайомого
лікаря-венеролога за медичною
допомогою. Не може не насторожувати і
той факт, що ОСОБА_4, щоб хоч якось
приводити себе до тями і справлятися зі
своїми нервовими зривами, удавався до
використання сильнодіючих
медпрепаратів (наприклад, гідазепам,
який стоїть на особливому обліку і який
можна отримати тільки за спеціальним
рецептом або у знайомого
лікаря-психіатра). Така аморальна особа
навряд чи зможе забезпечити надійне
життя і достойний рівень виховання
своїй донечці ОСОБА_10, бо дитина має
жити в атмосфері сімейного затишку,
любові і безпеки.»

Зобов'язано ОСОБА_2 не розповсюджувати
недостовірну інформацію про ОСОБА_4.

Згідно п.1 ч.1 220 ЦПК України додаткове
рішення ухвалюється, якщо стосовно
якої-небудь позовної вимоги, з приводу
якої сторони подавали докази і давали
пояснення, не ухвалено рішення.

Звідси вбачається, що висновок
місцевого суду про необхідність
ухвалення додаткового рішення не
ґрунтується на нормах процесуального
закону і фактично змінює зміст
основного рішення щодо висновків суду
по суті позовних вимог.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що додаткове
рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 10 жовтня 2014 року - підлягає
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 08 липня 2014 року - залишити
без змін.

Додаткове рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 10 жовтня
2014 року - скасувати.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
П.М. Карнаух

Судді: /підпис/
Т.О. Кривчун

/підпис/
Г.Л. Карпушин

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
П.М. Карнаух