АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9957/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Подорець О. Б. Доповідач - Кочкова
Н.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді
Кочкової Н.О.,

суддів - Максюти
Ж.І., Григорченка Е.І.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконавчого комітету
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради, треті особи
ОСОБА_4, Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом недійсним, - за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня
2014 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року позивач
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, в обґрунтування якого
посилався на те, що рішенням виконкому
АНД районної ради м. Дніпропетровська
№593/31 від 20 листопада 1992 року ОСОБА_4
була надана земельна ділянка площею 0,10
га для будівництва житлового будинку
по АДРЕСА_1. У грудні 1999 року між
позивачем та ОСОБА_4 було укладено усну
угоду щодо купівлі ОСОБА_2 цокольного
поверху житлового будинку,
заготовлених ОСОБА_4 будівельних
матеріалів для продовження
будівництва, сплати позивачем витрат
на поліпшення земельної ділянки та
щодо передачі в користування позивача
зазначеної земельної ділянки. В
березні 2000 року позивач розпочав
роботи з освоєння та благоустрою
зазначеної земельної ділянки та
продовжив будівництво житлового
будинку. Через особисті обставини
позивач не міг звернутися з заявою до
виконкому АНД райради про
переоформлення на нього прав на
земельну ділянку АДРЕСА_1. На його
прохання ОСОБА_5 дала згоду на
переоформлення вищевказаної земельної
ділянки з ОСОБА_4 на неї, з подальшим
переоформленням земельної ділянки на
ім'я позивача. Між позивачем та ОСОБА_5
була домовленість про те, що саме
позивач є власником житлового будинку
по АДРЕСА_1 та за свої кошти добудовує
його, а ОСОБА_5 на прохання позивача дає
згоду на переоформлення на його ім'я
земельної ділянки АДРЕСА_1.

17 квітня 2000 року позивачем власноручно
написана, підписана від імені ОСОБА_5 та
надана до АНД райради заява про
переоформлення земельної ділянки з
ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5, а ОСОБА_4 надана
заява про переоформлення земельної
ділянки з нього на ім'я ОСОБА_5 25 квітня
2000 року виконкомом АНД районної ради м.
Дніпропетровська було прийнято
рішення №125/6 про переоформлення
земельної ділянки АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 на
ОСОБА_5

24 жовтня 2003 року виконком
Амур-Нижньодніпровської районної ради
м. Дніпропетровська розглянув заяву
ОСОБА_5 від 21 жовтня 2003 року про
переоформлення на ім'я ОСОБА_2
земельної ділянки АДРЕСА_1 та прийняв
рішення №366/1, згідно з яким зазначена
земельна ділянка була переоформлена на
ОСОБА_2

29 січня 2004 року за замовленням ОСОБА_2
№06/00220, фахівцем КП «ДМБТІ» був
складений технічний паспорт на
домоволодіння АДРЕСА_1, згідно з яким в
цілому домоволодіння складається з: А1 -
житлового будинку (незакінченого)
загальною площею 220 кв.м.; Б - погрібу; №1
15 - огорожі та споруди; І -мостіння - яке
розташоване на земельній ділянці
площею 1008 кв.м. 24 березня 2004 року
позивачем було подано заяву на ім'я
голови Дніпропетровської міської ради
на приватизацію земельної ділянки
АДРЕСА_1, за якою була проведена
інвентаризація меж земельної ділянки
АДРЕСА_1 та складена землевпорядна
справа №056228.

28 квітня 2004 року ніби-то за заявою
ОСОБА_5 від 27 квітня 2004 року
прокуратурою м. Дніпропетровська
внесено протест на рішення виконкому
№366/1 про переоформлення земельної
ділянки на ім'я ОСОБА_2

21 травня 2004 року виконкомом
Амур-Нижньодніпровської районної ради
м. Дніпропетровська винесено рішення
№166, яким на виконання протесту
прокурора м. Дніпропетровська від
28.04.2004 року, скасовано рішення №366/1 від
24 жовтня 2003 року про переоформлення на
ім'я ОСОБА_2 земельної ділянки АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. 15
січня 2005 року нотаріусом Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори за реєстровим
номером № 1-43 було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом на ім'я
ОСОБА_3. Відповідно до вказаного
свідоцтва відповідач ОСОБА_3
успадкував незавершене будівництвом
домоволодіння АДРЕСА_1. У зазначеному
свідоцтві про право на спадщину
вказано, що незавершене будівництвом
домоволодіння належало ОСОБА_5 на
підставі рішення виконкому АНД
районної ради м. Дніпропетровська №125/6
від 25 квітня 2000 року та довідки КП ДМБТІ
№000646 від 28 грудня 2004 року. У свою чергу
в зазначеній довідці вказано, що ОСОБА_5
на підставі все того ж рішення АНД
райвиконкому №125/6 від 25 квітня 2000 року
на праві власності належить
незавершений будівництвом об'єкт
нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.
Тобто оскаржуване свідоцтво видане
лише на підставі рішення АНД
райвиконкому №125/6 від 25.04.2000 року.

Зазначене рішення є незаконним,
оскільки на ОСОБА_5 була лише
переоформлена земельна ділянка, але
жодним чином цим рішенням не
надавалось право власності на
домоволодіння. Позивач вважає, що не
існує жодного документу, яким би було
встановлено право власності ОСОБА_5 на
незавершене будівництвом
домоволодіння АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_5
не мала жодних прав на вказане нерухоме
майно, то і відповідач ОСОБА_3 не має
відповідних прав в порядку спадкування
на зазначене нерухоме майно.

У липні 2004 року позивач звернувся до
АНД районного суду м. Дніпропетровська
з позовом про визнання незаконним та
скасування рішення №125/6 від 25.04.2000 року
виконкому АНД райради про
переоформлення на ОСОБА_5 земельної
ділянки АДРЕСА_1. Рішенням
Амур-Нижньодніпровського
районного суду

м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013
року, яке набрало чинності, у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Вказаним рішенням встановлено, що
рішення виконкому АНД районної у м.
Дніпропетровську ради №125/6 від 25
квітня 2000 року винесено з перевищенням
повноважень в сфері регулювання
земельних відносин.

На підставі викладеного позивач просив
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, виданого
нотаріусом Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори 15 січня 2005 року на
ім'я ОСОБА_3 та зареєстрованого в
реєстрі під № 1-43.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.
Дніпропетровська від 14 жовтня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовлено (а.с 93-96).

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, ставить питання про
скасування рішення суду та просить
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі (а.с. 199-203).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України,
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом. Із роз'яснень, що
містяться в абз. З п. 27 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" відповідно до статті
1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину
може бути визнано недійсним не лише
тоді, коли особа, якій воно видане, не
мала права на спадкування, але й за
інших підстав, установлених законом.
Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд 1 інстанції виходив із того,
що ОСОБА_2 не підтвердив факт наявності
у нього цивільних прав стосовно
спірного майна на час розгляду справи.

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального права та
підтверджені матеріалами справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно рішення виконкому АНД районної
ради м. Дніпропетровська 25 квітня 2000
року №125/6 земельна ділянка АДРЕСА_1
була переоформлена з ОСОБА_4 на ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. 15 січня 2005
року нотаріусом Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори за реєстровим
номером № 1-43 було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом на ім'я
ОСОБА_3. Відповідно до вказаного
свідоцтва відповідач ОСОБА_3
успадкував незавершене будівництвом
домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 95).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетвроська від
25 грудня 2013 року в задоволенні позову
позивача про визнання незаконним та
скасування рішення №125/6 від 25.04.2000 року
виконкому АНД райради про
переоформлення на ОСОБА_5 земельної
ділянки АДРЕСА_1 відмовлено. Вказане
рішення набрало чинності (а.с. 15-17).

Крім того, рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14
листопада 2012 року скасовано рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 06 червня
2012 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Четверта
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, КП «ДМБТІ», Дніпропетровської
міської ради, про визнання свідоцтва
про право на спадщину за законом
недійсним - відмовлено. Вказане рішення
набрало чинності (а.с. 112-113).

Із матеріалів справи вбачається, що
доказів на підтвердження факту
наявності у позивача цивільних прав
стосовно спірного майна, - суду не
надано, а доводи апеляційної скарги
зводяться до повторення обставин
справи, викладених у позовних заявах і
фактично не мають доводів щодо незгоди
із висновками суду.

Крім того, у пункті 4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014, "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав"
зазначено, що відповідно до частини
третьої статті 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини третьої статті 61 ЦПК
обставини, встановлені під час
розгляду справи за позовом про право на
майно, не мають обов'язкової сили для
осіб, які не брали участі у справі. Такі
особи мають право на звернення до суду
із самостійним позовом про право на це
майно. Разом із тим під час розгляду
справи за таким позовом суд враховує
обставини раніше вирішеної справи про
право на спірне майно незалежно від
того, встановлені вони судовим
рішенням, що набрало законної сили, у
цивільній, господарській або
адміністративній справі. Якщо суд
дійде інших висновків, ніж ті, що
містяться в судовому рішенні щодо
раніше вирішеної справи, він має
навести відповідні мотиви. При цьому
суд має виходити з того, що правові
висновки суду і встановлені ним
обставини не є тотожними поняттями.
Висновки (судження) суду щодо прав і
обов'язків сторін, зроблені на підставі
встановлених при розгляді справи
обставин, не є преюдиційними.

За таких обставин посилання позивача
на те, що у рішенні
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетвроська від 25 грудня
2013 року зазначено, що рішення №125/6 від
25.04.2000 року виконкому АНД райради про
переоформлення на ОСОБА_5 земельної
ділянки АДРЕСА_1 винесено з
перевищенням повноважень в сфері
регулювання земельних відносин, - не
являється підставою для скасування
рішення суду від 14 жовтня 2014 року.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено,
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду, тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду відповідає
вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його
слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча:
Кочкова Н.О.

Судді:

Григорченко Е.І.

Максюта Ж.І.