Справа № 1417/2726/12-ц.
Р І Ш Е Н Н Я

І МЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014р. Миколаївський районний
суд Миколаївської області

в складі головуючої судді
Войнарівського
М.М.

при секретарі
Куриляк Т.В., Шилан
Д.О.

позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2,ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

представника відповідача
ОСОБА_5

третіх осіб
ОСОБА_6,ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
Кир'яківської сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області,третя особа ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю та
зобов'язання вчинити певні дії.
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_4, Кір'яківської
сільської ради Миколаївського району
Миколаївської області,третя особа
ОСОБА_6,ОСОБА_7 про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю та зобов'язання
вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги вона
мотивувала тим, що власником житлового
будику АДРЕСА_1 за життя був дід
позивачки ОСОБА_9. За вищевказаною
адресою мешкала мати позивачки ОСОБА_6
разом зі своєю родиною та здійснювала
догляд за хворим батьком
ОСОБА_9,забезпечувала необхідними
ліками. В звязку з тривалою хворобою та
похилим віком 05.07.1995року він помер.
Поховання здійснювала мати позивачки
ОСОБА_6 за власні кошти.Дядько
позивачки, ОСОБА_4 ще у 1981році одружився
та переїхав жити разом зі своєю сім'єю
до с.Ольшанське Миколаївського району
Миколаївської області,будь-якої
допомоги на лікування свого батька
ОСОБА_9 не надавав. Відповідно до
заповіту дід позивачки залишив будинок
у спадок дядькові ОСОБА_4 У 1997році між
батьками позивачки та дядьком ОСОБА_4
була домовленість відповідно до якої
батьки придбали даний будинок за
1500доларів США та розрахувалися за
нього в повному обсязі,але офіційно
дану угоду не оформлювали. З вересня
1997року позивачка зі своєю сімєю
мешкала у спірному будинку,вкладала
кошти в його утримання. 13.11.2003року
сільрада з врахуванням цих обставин та
перебудов прийняла рішення №49 про
визнання права власності на житловий
будинок за позивачкою та видала
свідоцтво від 01.04.2004року. Однак
відповідачем був поданий до суду позов
про визнання права власності на
спірний будинок. Рішенням
Миколаївського райсуду Миколаївської
області від 04.12.2012року дане свідоцтво
скасовано. Оскільки починаючи з
вересня 1997року позивачка
добросовісно,відкрито та безперервно
володіла даним будинком,утримувала
його,підтримувала в належному стані,
мешкала в ньому таким чином просить
визнати право власності за набувальною
давністю.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
наполягала на їх задоволенні.

В судовому засіданні
представник позивача,який діє на
підставі договору про надання
юридичних послуг ОСОБА_2 та представник
позивача,який діє на підставі
довіреності № 33 від 23.04.2014року
ОСОБА_3позов підтримали в повному
обсязі та наполягали на його
задоволенні.

У судовому засіданні відповідач
ОСОБА_4 позов не визнав та заперечував
проти його задоволення,також
зазначив,що угоди про купівлю-продажу
будинку не укладав,кошти за будинок не
отримував,а лише впустив позивачку зі
своєю сім'єю до свого будинку жити на
невизначений час, дозволу на
проведення ремонтних робіт не надавав.

Представник відповідача,який діє
на підставі довіренності від 06.09.2011року
ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не
визнав та зазначив,що рішенням
Миколаївського райсуду від 04.12.2012року
визнано недійсним та скасовано
свідоцтво про право власності на
спірний житловий будинок видане
позивачці ОСОБА_1виконавчим комітетом
Кир'яківської сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області.Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 28.02.2014року
дане рішення залишено без змін.

Представник відповідача
Кір'яківської сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області в судове засідання не
зявився,однак надав заяву з якої
вбачається,що позовні вимоги визнає не
заперечує проти їх задоволення та
просить розгляд справи провести без
його участі.

Третя особа ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 в судовому засіданні наполягали
на задоволенні позову,зазначивши,що
ними було передано відповідачу ОСОБА_4
кошти за будинок у розмірі 1500дол.США.
Оскільки відповідач ухилявся від
укладання договору,на підставі рішення
сільської ради № 49 було визнано право
власності на житловий будинок за
позивачкою та 01.04.2004року видано
відповідне свідоцтво.

Допитані в судовому засіданні в
якості свідків ОСОБА_10,ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 суду повідомили,що вони також є
мешканцями с.Киряківка, позивачка
ОСОБА_1 мешкає у спірному будинку,який
придбали у ОСОБА_4,вже близько
вісімнадцяти років.

Вислухавши
сторони,свідків,дослідивши матеріали
цивільної справи, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позову зі слідуючих причин.

В судовому засіданні
встановлено, що власником будинку
АДРЕСА_1 за життя був дід позивачки
ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом
про право власності(а.с.29). Відповідно
до заповіту дід позивачки залишив
будинок у спадок дядькові ОСОБА_4,що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом(а.с.30;62).У
1997році між батьками позивачки та
дядьком ОСОБА_4 була домовленість
відповідно до якої батьки придбали
даний будинок та розрахувалися за
нього,але офіційно дану угоду не
оформлювали. Позивачка зі своєю сімєю
мешкала у спірному будинку,вкладала
кошти в його утримання.

Відповідно до висновку №125-146
судово будівельно-технічної
експертизи вартість виконаних
ремонтно-будівельних робіт у період з
вересня 1997року по теперішній час у
житловому будинку АДРЕСА_1 складає
188793грн.

Позивачка поставила питання про
визнання за нею права власності на
житловий будинок за набувальною
давністю, за правилами ст.344 ЦК
України.

Відповідно до ст.344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Згідно ст.344 ЦК України,
підставами для набуття права власності
на майно за набувальною давністю, є
добросовісне заволодіння особою чужим
майном і відкрите, безперервне
володіння нерухомим майном протягом
десяти років.

При цьому добросовісним
заволодінням може вважатись таке, коли
володілець не знав і не міг знати про
те, що він володіє чужою річчю.

Набувальна давність поширюється
на випадки
фактичного,безтитульного(незаконного)
володіння чужим майном. Наявність у
володільця певного юридичного
титулу,наприклад,договору найму,
оренди, зберігання тощо,виключає
застосування набувальної давності.

Як видно з матеріалів справи,
сторони фактично уклали угоду
купівлі-продажу будинку.Тому правова
природа виникших між сторонами
правовідносин не утворює наслідки,
передбачені ст.344 ЦК України.Тому
суд прийшов до висновку, що стороною
вибрано невірний спосіб захисту,
оскільки він не відповідає специфіці
правовідносин, що виникли.

Посилання позивачки на те, що з
відповідачем була укладена в усній
формі домовленість щодо
купівлі-продажу житлового будинку,
хоча останній не був укладений у формі,
встановленій законом, оскільки
нотаріально не посвідчений, отже
виключається правомірність набуття
майна, та проживння в ньому більше 10-ти
років не може бути належною підставою
для визнання права власності за
правилами ст. 344 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 10,11,60, 209,212, 213,
215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, Кір'яківської сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області,третя особа ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю та
зобов'язання вчинити певні дії
-відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Миколаївський районний
суд в строки передбачені ст.294,296 ЦПК
України.

Суддя:
М.М.Войнарівський

17.06.2014