У Х В А Л А

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - служба у
справах дітей Оболонської районної у м.
Києві державної адміністрації, про
усунення перешкод в спілкуванні з
дитиною та визначення способу участі у
вихованні дитини за касаційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 08 серпня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 20 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що з 27
вересня 2008 року по 14 лютого 2012 року
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 14 лютого 2012 року місце проживання
малолітньої ОСОБА_7 визначено з матір'ю.
Дитина певний час проживала з ним,
оскільки відповідачка неналежно
виконувала свої материнські обов'язки.
Проте рішенням Подільського районного
суду м. Києва від 19 вересня 2012 року, що
набрало законної сили, малолітню
ОСОБА_7 було відібрано у батька та
передано відповідачу. З цього часу вона
стала чинити перешкоди у вихованні та
спілкуванні з онукою та донькою.

У зв'язку з цим позивачі просили
усунути їм зазначені перешкоди та
визначити запропоновані ними способи
їх участі у вихованні та спілкуванні з
малолітньою ОСОБА_7

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 08 серпня 2013 року позов
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити
перешкод ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у
спілкуванні з малолітньою донькою та
онукою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено
час та місце зустрічей ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 з дочкою та онукою ОСОБА_7 кожної
середи з 16-00 до 18-00 годин в Оболонському
районі м. Києва в Центрі соціальних
служб для сім'ї, дітей та молоді та
протягом перших шести місяців з
моменту набрання рішенням чинності за
участю дитячого психолога. Після
виповнення малолітній ОСОБА_7 12 років
визначено спосіб їх участі у вихованні
доньки та онуки в наступному порядку:
спільного спілкування першого та
третього тижня кожного місяця з 18-00
години п'ятниці до 18-00 години неділі за
місцем проживання батька з правом
відвідувань місць загального
відпочинку в м. Києві за погодженням з
матір'ю ОСОБА_6; спільного спілкування
протягом будь-яких п'яти днів поспіль
новорічних та різдвяних свят в період з
01 січня по 15 січня за погодженням з
матір'ю ОСОБА_6; спільного спілкування
протягом будь-яких тридцяти днів
поспіль літніх місяців для
забезпечення літнього відпочинку
малолітньої за погодженням з матір'ю
ОСОБА_6 з правом виїзду за межі м. Києва
по території України. В іншій частині
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
20 травня 2014 року рішення районного суду
змінено, частину четверту резолютивної
частини викладено в наступній
редакції: «після виповнення малолітній
ОСОБА_7 шести років визначити ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 спосіб участі у
вихованні доньки та онуки в наступному
порядку.» В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 просять скасувати судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
між колишнім подружжям склалися
неприязні стосунки, через що місцем
спілкування позивачів з дитиною до
досягнення нею 12-річного віку
визначено приміщенні Оболонського
районного у м. Києві Центру соціальних
служб для сім'ї, дітей та молоді, що
враховує інтереси сторін та дитини.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині визначення місця зустрічей
позивачів з малолітньою дитиною,
апеляційний суд виходив із того, що
позивачі мають можливості реалізувати
своє право на виховання дитини за дві
години на тиждень у приміщення
Оболонського районного у м. Києві
Центру соціальних служб для сім'ї дітей
та молоді, але до досягнення дитиною
6-річного віку, що також не відповідає
інтересам дитини.

Проте повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з 27 вересня 2008
року по 14 лютого 2012 року ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 14 лютого 2012 року шлюб між
сторонами розірвано та визначено місце
проживання малолітньої ОСОБА_7 з
матір'ю.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 19 вересня 2012 року, що
набрало законної сили, малолітню
ОСОБА_7 було відібрано у ОСОБА_5 та
передано ОСОБА_6

Пред'являючи позов, ОСОБА_5 та його
батьки - ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилались на
те, що ОСОБА_6 створює їм перешкоди у
спілкуванні із дочкою та онукою.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права
дитини передбачено, що
Держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 СК України баба,
дід, прабаба, прадід мають право
спілкуватися зі своїми внуками,
правнуками, брати участь у їх
вихованні.

Статтею 158 СК України передбачено, що за
заявою матері, батька дитини орган
опіки та піклування визначає способи
участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї. Рішення про це
орган опіки та піклування постановляє
на підставі вивчення умов життя
батьків, їхнього ставлення до дитини,
інших обставин, що мають істотне
значення. Рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання.
Особа, яка ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування,
зобов'язана відшкодувати матеріальну
та моральну шкоду, завдану тому з
батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо
той із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо
він ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення цих перешкод. Суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення. В окремих випадках, якщо це
викликано інтересами дитини, суд може
обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214,
303, 316 ЦПК України не навів достатніх
причин обрання місцем зустрічі дитини
з позивачами приміщення Оболонського
районного у м. Києві Центру соціальних
служб для сім'ї, дітей та молоді у той
період, коли ці зустрічі будуть
проходити за відсутності дитячого
психолога.

Суд апеляційної інстанції не врахував
того, що визначення часу для
спілкування позивачів із дитиною до
досягнення нею 6-річного віку протягом
двох годин щотижня у приміщенні
зазначеного центру, суттєво обмежує
права батька, дідуся та бабусі на
виховання та спілкування з дитиною.

Також апеляційний суд дійшов до
передчасного висновку про існування
неприязних відносин між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 з ОСОБА_4, які можуть спричинити
налаштовування дитини проти матері з
огляду лише на те, що вони є батьками її
колишнього чоловіка. Такі висновки
ґрунтуються на припущеннях, що
заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Крім того, згідно з ч.ч. 5-6 ст. 19 СК
України орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Апеляційний суд, не встановивши, що
висновок служби у справах дітей
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації від 04 квітня
2013 року, яким визначено спосіб участі
позивачів у вихованні малолітньої
ОСОБА_7, суперечить інтересам дитини, не
обґрунтував свого висновку про його
відхилення, чим порушив ст. 19 СК
України, ст. 212 ЦПК України. При цьому не
звернув уваги на те, що представник
служби у справах дітей Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації підтримала висновок
органу опіки та піклування, навела
мотиви на його підтримку.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції не встановлені, рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
20 травня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська