У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про
стягнення заборгованості за договором
позики, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської
області від 16 листопада 2010 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 6 жовтня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив суд
стягнути з ОСОБА_5 на його користь борг
за договорами позики в сумі 66 415 грн та 32
900 доларів США, а також три відсотки
річних від простроченої суми, що разом
складає 87 077 грн та 53890 доларів США, а
всього на загальну суму 517 658 грн 10 коп.,
а також понесені позивачем судові
витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на ту обставину, що в період з
8 жовтня 2004 року по 28 липня 2008 року
відповідач сім разів отримувала від
нього грошові кошти за договорами
позики, що підтверджується
відповідними борговими розписками.

В січні 2009 року позивач звернувся до
відповідача з вимогою повернути кошти,
що були отримані за договорами позики.
Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо повернення коштів виконати
відмовилась та на вимоги позивача
сплатити заборгованість жодним чином
не реагує. З огляду на зазначене, просив
стягнути з відповідача на його користь
66 415 грн, 32 900 доларів США а також три
відсотки річних від простроченої суми,
що разом складає 87 077 грн та 53 890 доларів
США, а всього на загальну суму 517 658 грн 10
коп., а також понесені позивачем судові
витрати.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16 листопада 2010 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 6 жовтня 2011
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 517 658 грн згідно
боргових зобов'язань за договорами
позики від 8 жовтня 2004 року, 12 листопада
2004 року, 01 квітня 2006 року, 16
липня 2007 року, 20 липня 2007 року, 1 серпня
2007 року та 28 липня 2008 року.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати зазначені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із положеннями статті 598 ЦК
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

При цьому, статтею 599 ЦК України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а
також встановлені по справі фактичні
обставини, суди дійшли обґрунтованих
висновків про те, що відповідач
добровільно відмовляється виконувати
покладені на неї зобов'язання щодо
повернення боргу за договорами позики,
а відтак сума боргу підлягає стягненню
з відповідача в судовому порядку з
урахуванням положень статті 625 ЦК
України (стягнення суми боргу з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних).

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами
попередніх інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16 листопада 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 6 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко