У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» - Кочіна Геннадія
Івановича на рішення Білоцерківського
районного суду Київської області від 24
січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 23 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк») звернулося до суду з
позовом до відповідачів про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого банк надав ОСОБА_6 кредит в
іноземній валюті в сумі 10 000 доларів
США, а відповідач зобов'язався
повернути кредит у повному обсязі не
пізніше 27 грудня 2012 року та сплатити за
користування кредитом відсотки у
розмірі 14 % річних.

Додатковою угодою від 06 лютого 2009 року
№ 2 до кредитного договору від 27 грудня
2005 року № 017-10/12-2005Н змінено схему
погашення кредиту та перенесено
кінцевий термін повернення кредиту на
27 грудня 2022 року, а також погоджено
сторонами, що для ідентифікації
договору в системі обліку банку може
використовуватися № НОМЕР_1 та №
НОМЕР_2.

27 грудня 2005 року у забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 укладено договір іпотеки б/н,
відповідно до умов якого в іпотеку
банку передано нерухоме майно,
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 40,70 кв. м,
житловою площею 24,80 кв. м, що є спільною
власністю іпотекодавців на підставі
свідоцтва про право власності № 38300,
виданого Комунальною службою
приватизації державного житлового
фонду м. Біла Церква від 14 грудня 2005
року.

ОСОБА_6 не здійснює платежі для
погашення суми заборгованості за
кредитом та нарахованими процентами,
внаслідок чого, станом на 04 липня 2013
року у нього утворилась заборгованість
з повернення кредитних коштів, сплати
процентів за користування кредитом та
пені, яка становить 7 110, 45 доларів США,
що за курсом Національного банку
України станом на 04 липня 2013 року
становить 56 833 грн 85 коп.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд звернути стягнення
на вказаний предмет іпотеки для
задоволення своїх вимог, які виникли на
підставі кредитного договору, та
встановити спосіб реалізації
нерухомого майна, що належить
відповідачам на праві власності,
шляхом проведення прилюдних торгів
предмета іпотеки у межах процедури
виконавчого провадження, з дотриманням
вимог Закону України «Про іпотеку» та
встановити початкову ціну, визначену
на підставі оцінки майна, здійсненої
суб'єктом оціночної діяльності,
проведеної відповідно до
законодавства, а також стягнути з
відповідачів суму сплаченого судового
збору.

Рішенням Білоцерківського районного
суду Київської області від 24 січня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 23 квітня 2014 року, у задоволенні
позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«УкрСиббанк» - Кочін Г.І. порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду із ухваленням нового
рішення про задоволення позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що 27 грудня 2005 року
між позивачем та ОСОБА_6 укладений
кредитний договір.

Відповідно до даного договору позивач
надав кредит в іноземній валюті в сумі
10 000 доларів США, а відповідач
зобов'язався повернути наданий кредит
у повному обсязі не пізніше 27 грудня 2012
року згідно з умовами цього договору та
сплатити за користування кредитом
проценти у розмірі 14 % річних.

Додатковою угодою від 06 лютого 2009 року
№ 2 до кредитного договору від 27 грудня
2005 року № 017-10/12-2005Н було змінено схему
погашення договору, перенесено
кінцевий термін повернення кредиту на
27 грудня 2022 року, погоджено
ануїтетний платіж в розмірі 85 доларів
США, днем сплати якого є 25 число кожного
календарного місяця, а також погоджено
сторонами, що для ідентифікації
договору в системі обліку банку може
використовуватись № НОМЕР_1 та №
НОМЕР_2.

27 грудня 2005 року в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 укладений договір іпотеки б/н,
відповідно до умов якого в іпотеку
банку було передано нерухоме майно,
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 40,70 кв. м та
житловою площею 24,80 кв. м, що є спільною
власністю іпотекодавців на підставі
свідоцтва про право власності № 38300,
виданого комунальною службою
приватизації державного житлового
фонду м. Біла Церква від 14 грудня 2005
року.

Згідно з наданим представником
позивача розрахунку заборгованості за
кредитним договором № 017-10/12-2005Н, станом
на 20 грудня 2013 року заборгованість з
повернення кредитних коштів, сплати
процентів за користування кредитом та
пені становить 6310,14 доларів США, що за
курсом НБУ станом на 20 грудня 2013 року
становить 50436 грн 94 коп., з яких: 5196,45
доларів США, що за курсом НБУ становить
41535 грн 22 коп. - кредитна
заборгованість; 799,47 доларів США, що за
курсом НБУ становить 6390 грн 16 коп. -
заборгованість за процентами за
користування кредитом; 231,26 доларів
США, що за курсом НБУ становить 1848 грн 46
коп. - пеня за прострочення сплати
процентів; 82,96 доларів США, що за курсом
НБУ становить 663 грн 10 коп. - пеня за
прострочення сплати кредиту.

Відповідач надав до суду квитанції про
сплату частини заборгованості, а саме:
26 вересня 2013 року - 1000 доларів США, що
еквівалентно 7993 грн, 26 листопада 2013
року - 300 доларів США, що еквівалентно 2397
грн 90 коп., 20 грудня 2013 року - 200
доларів США, що еквівалентно 1598 грн 60
коп., 27 грудня 2013 року - 410 доларів США, що
еквівалентно 3382 грн 50 коп., 23 січня 2014
року - 300 доларів США, що еквівалентно 2397
грн 90 коп. та 23 січня 2014 року сплатив на
користь банку судові витрати позивача
за цим позовом в сумі 568 грн 34 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що банком не
направлялася письмова вимога
іпотекодавцям та боржнику, як це
передбачено положеннями ст. 35 Закону
України «Про іпотеку», тому вважав, що
позов про звернення стягнення на
предмет іпотеки є передчасним,
оскільки іпотекодержателем не
дотримано процедури звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Крім цього, суди попередніх інстанцій
посилалися на положення ч. 3 ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» та, встановивши,
що вартість предмета іпотеки є значно
вищою ніж заборгованість за кредитним
договором, кредитний договір діє до 2022
року, боржник погашає заборгованість, а
також банк звернувся з вимогою про
стягнення заборгованості, яка виникла
станом на 04 липня 2013 року, вважали, що
позивачем не доведено, що порушення
відповідачами основного зобов'язання
чи іпотечного договору завдає збитків
іпотекодержателю і змінює обсяг його
прав.

З такими висновками судів погодитися
не можна з огляду на таке.

Невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону),
оскільки іпотекодавець у судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст. 12 цього Закону.

Відповідно ч. 1 до ст. 12 цього Закону
разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 4 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» суд вправі відмовити у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

При вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суди не
врахували, що в розумінні ч. 1 до ст. 12, ч.
1 ст. 33, ч. 4 ст. 39 цього Закону
іпотекодержатель при зверненні до суду
з позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки повинен доводити
невиконання або неналежне виконання
боржником основного зобов'язання, а
тому помилково вважали, що обов'язок
доказування того, що порушення
відповідачами основного зобов'язання
чи іпотечного договору не завдає
збитків іпотекодержателю і не змінює
обсяг його прав, покладений на
іпотекодержателя.

При встановленні наявності підстав для
застосування ч. 4 ст. 39 цього Закону,
суди залишили поза увагою те, що
співвідношення між розміром грошового
зобов'язання за кредитним договором та
вартістю предмета іпотеки на день
ухвалення судом рішення є тотожним
співвідношенню на день видачі
кредитних коштів, а саме: вартість
іпотечного майна перевищувала суму
кредиту в 2,2 рази та належної оцінки
вказаному не дали.

Допущені судами порушення норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, тому
судові рішення не можуть вважатись
законними і обґрунтованими, у зв'язку з
чим вони підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» - Кочіна Геннадія
Івановича задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського районного
суду Київської області від 24 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 23 квітня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов В.І.
Мартинюк Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук