Справа № 666/6362/14-ц
14.11.2014 року Дніпровський районний суд
м. Херсона у складі:
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: Перша Херсонська державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на житловий будинок,
Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, посилаючись на ті обставини,
що він з 1965 року проживав однією сім,єю
з ОСОБА_4 в м.Торез Донецької області.
07.07.1969р., за спільною згодою з цивільною
дружиною, він переїхав до м.Херсона, де
розпочав будівництво житлового
будинку. Згодом, після того, як він
збудував фундамент , вигнав стіни
будинку, в м.Херсон приїхала його
цивільна дружина з сином. Таким чином,
вони втрьох стали проживати в АДРЕСА_1.
З 16.01.1973 року вони зареєстрували своє
місце проживання за вказаною адресою.
Будинок вони будували поступово,
будівництво здійснювалось особисто
власними зусиллями та спільним коштом.
Після часткового завершення
будівництва вони звернулися до
Дніпровської районної ради з метою
виділення земельної ділянки. Виділену
земельну ділянку за спільною згодою
оформили на ім'я співмешканки, оскільки
між ними були сімейні стосунки, які
ґрунтувались на взаєморозумінні,
любові та поваги і принципове питання
на кого оформлювати нерухомість не
14.01.1977р. рішенням №6/1 виконавчого
комітету Дніпровської районної ради м.
Херсона на ім'я ОСОБА_4 було виділено
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення про прийняття в експлуатацію
житлового будинку з господарськими
будівлями за вищевказаною адресою було
прийнято виконавчим документом
Дніпровської районної ради у м. Херсоні
13.01.1995р. №11, на підставі чого було
видано свідоцтво про право власності
від 13.01.1995р. на ім'я ОСОБА_4 З вказаною
особою вони прожили майже 50 років,
будували дім, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
проживали як чоловік та дружина. Але,
наприкінці 2010року між ними розпочалися
сварки, в зв'язку з чим в грудні 2010року
він вимушений був виїхати на інше місце
проживання в селище Херсонської
області до родичів.

З дружиною вони підтримували стосунки,
однак разом не проживали.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Спадкоємцями після померлої являються
діти померлого сина - онуки,
відповідачі за позовом.

Після її смерті в будинок вселилася
ОСОБА_2 - онука померлої, яка забрала всі
документи, фотокартки, в будинок його
не пускає, як і не пустила на поховання
дружини.

Вважає, що він на даний час має право
вимагати визнання за ним права
власності на 1/2 частину житлового
будинку, оскільки він побудував
будинок, проживав в ньому і відносився
до нього як до своєї власності.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала заявлені вимоги,
просила позов задовольнити у повному
обсязі.

Відповідачі про час і місце розгляду
цивільної справи повідомлялися
належним чином, але в жодне із
призначених судових засідань не
з'явилися, про причини неявки суду не
сповістили. Зі згоди позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст..224
ЦП К України.

Вислухавши представника позивача,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про те, що
позов підлягає задоволенню з
наступного.

Відповідно до п.2 ст.17 Закону України
«Про власність», майно що придбане
внаслідок спільної праці громадян, що
об'єдналися для спільної діяльності є
їх спільною частковою власністю, якщо
інше не встановлено угодою між ними.
Розмір частки кожного визначається
ступенем його трудової участі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з
1965 року по 2010 рік проживав у цивільному
шлюбі з гр. ОСОБА_4

07.07.1969 року за спільною домовленістю
позивач переїхав з м. Торез в м. Херсон,
де почав будувати житловий будинок на
само захопленій землі в смт.
Текстильний.

Після того, як позивач побудував
фундамент та стіни будинку, в м. Херсон
приїхала його дружина із сином від
першого шлюбу, з якою позивач за
спільні кошти та спільні зусилля
завершили будівництво спірного
будинку з надвірними спорудами.

Цивільний шлюб між вказаними особами
був побудований на взаємолюбові,
поваги та довіри, тому відповідно до
рішення Дніпровської районної ради
м.Херсона за №6/1 від 14.01.1977р.земельна
ділянка за адресою : АДРЕСА_1 на якій був
побудований житловий будинок , була
виділена ОСОБА_4 за згодою позивача.

Також, Рішенням про прийняття в
експлуатацію житлового будинку з
господарськими будівлями за
вищевказаною адресою, прийнятого
виконавчим документом Дніпровської
районної ради м.Херсона 13.01.1995р. №11, зі
згоди позивача, було видано свідоцтво
про право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 в від 13.01.1995р. на ім'я
ОСОБА_4

16.01.1973 року вказані особи були
зареєстровані за місцем проживання.

Наприкінці 2010року між подружжям
розпочалися сварки, в зв'язку з чим
ОСОБА_1 був вимушений виїхати на інше
місце проживання до родичів в селище
Херсонської області.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян,щодо актового запису про
смерть, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідачі за позовом, а саме онуки
померлої перешкоджають позивачу
користуватися будинком та не визнають
за ним право власності на 1/2 частину
житлового будинку.

Згідно показів ОСОБА_1, допитаного у
якості свідка, він прожив з ОСОБА_4 50
років, власними руками побудував
будинок та все, що знаходиться на
території будинку. Після сварки з
дружиною він деякий час проживав у
родичів в Херсонській області, а потім
його забрала дочка в Торез, оскільки
йому необхідний догляд, однак до самої
смерті дружини він з нею спілкувався.

Свідок ОСОБА_6 показала, що вона
являється сусідкою позивача та
померлої ОСОБА_4 і їй достеменно відомо,
що позивач та його дружина проживали в
будинку АДРЕСА_1 дуже давно. Позивач
своїми роками та за спільні кошти
побудував будинок та надвірні споруди.
ОСОБА_4 будівництвом не займалась, а
виконувала господарчі зобов'язання. За
вини ОСОБА_4 , її нестерпного характеру,
позивач вибрався на друге місце
проживання і з 2010 року в даному будинку
не проживав, а на даний час йому
перешкоджають вселитися спадкоємці
померлої. Даний факт в судовому
засіданні підтвердила свідок ОСОБА_5

Отже, майно, набуте під час спільного
проживання особами, які не перебувають
у шлюбі між собою, є об'єктом їхньої
спільної сумісної власності, якщо :

- Майно придбане внаслідок спільної
праці таких осіб, як сім,ї /при цьому
спільною працею вважати їхні спільні
або індивідуальні трудові зусилля,
унаслідок яких, вони одержали спільні
або особисті доходи, об,єднанні в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та
бюджету//Постанова судової палати у
цивільних справах ВСУ від 25.11.2013р.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
позов обґрунтованим, оскільки
позивачем доведені ті обставини на які
він посилається в позовній вимозі та
які були добуті в процесі судового
розгляду.

Отже, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню і підстав для відмови
позивачу суд не находить.

Керуючись ст. ст. 11-15, 60,130,174, 208, 209, 213, 214,
215, 224-226, 294 ЦПК України, ст. п.2 ст.17
Закону України «Про власність»,

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати житловий будинок з
господарськими будівлями за адресою:
АДРЕСА_1 спільною частковою власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину домоволодіння розташованого
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, з подачею до
апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
В.О. Ратушна