Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2014 Справа №607/14794/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

- головуючої судді
Черніцької І.М.

- за участю секретаря
Круцько О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні квартирою за
АДРЕСА_1, шляхом їх виселеня.

В обґрунтування вимог вказує, що він є
власником квартири за АДРЕСА_1.
Відповідачі як члени сім'ї колишнього
власника ОСОБА_4 та колишні власники ?
частин спірної квартири, продовжують
постійно проживати у квартирі і не
бажають виселятись, чим чинять йому
перешкоди в користуванні належною йому
квартирою. Посилаючись на наведене,
просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач не з'явився,
хоча про час і місце судового розгляду
був повідомлений належним чином.
Попередньо надіслав суду заяву про
розгляд справу у його відсутності,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та не заперечує щодо заочного
розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, хоча про час і місце були
повідомлені належним чином. Попередньо
не повідомили суд про причини своєї
неявки.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПУ України у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи

Суд, розглянувши матеріали справи,
вважає за необхідне, проводити заочний
розгляд справи на підставі наявних у
справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником квартира за АДРЕСА_1, яку
придбав у ОСОБА_4, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 01.02.2011
року, посвідченим приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу, зареєстрованим
в реєстрі за №385 та витягом з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно за №16839633 від 27.01.2014 року.

Відповідно до довідки ДП
''Комунальник-1'' господарського
товариства з обмеженою
відповідальністю ''Мрія'' за №1545 від
28.05.2014 року встановлено, що у квартирі
за АДРЕСА_1 зареєстровані колишній
власник ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3

Згідно акту від 28.10.2014 року, складеного
комісією ДП ''Комунальник-1''
господарського товариства з обмеженою
відповідальністю ''Мрія'' вбачається, що
в квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2
та ОСОБА_3

ОСОБА_1 неодноразово надсилав
відповідачам вимогу про звільнення
спірної квартири, що підтверджується
заявою за №5/8-361 від 24.07.2014 року. Однак,
відповідачі добровільно залишати дане
житло відмовляються

Позивач, як власник квартири по
АДРЕСА_1, уклав договір ПАТ
''Тернопільміськгаз'' про
газопостачання за №7210 від 23.07.2014 року
та договір з ДП ''Комунальник-1''
господарського товариства з обмеженою
відповідальністю ''Мрія'' про наданя
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій за №51855 від
23.07.2014 року.

Суд, вивчивши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши наявні у справі
докази, вважає, що позов підлягає до
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу,в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

В силу вимог ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно з вимогами ст.155 ЖК України, жилі
будинки (квартири), що є у приватній
власності громадян, не може бути
вилучено, власника не може бути
позбавлено права користування жилим
будинком (квартирою), крім випадків,
установлених законодавством.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. ст. 319, 321 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у права власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.
На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом особами, які
заселилися до нього зі згоди
колишнього власника, у випадку зміни
власника.

Виникнення права осіб на користування
житлом та обсяг цих прав залежить від
наявності у особи, зі згоди якої вони
вселилися, права власності на це житло,
а отже, припинення права власності цієї
особи на житло припиняє право осіб, які
з її згоди були вселені, на
користування житлом.

Право відповідачів, які не є власниками
спірної квартири, на право
користування нею були похідними від
прав колишнього власника цієї квартири
- їх онука ОСОБА_4 та від їх права
власності, а з припиненням права
власності ОСОБА_4 та їх права власності,
припинилося й право користування
житлом відповідачів.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником
спірної квартири, а відповідачі
проживають в ній без жодної правової
підстави як колишні власники квартири
та члени сім'ї колишнього власника
квартири ОСОБА_4

Вказаним діями відповідачі чинять
ОСОБА_1 перешкоди в користуванні
належною йому квартирою.

Відповідно до вимог ч.1 ст.391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону
та встановленні обставини справи, суд
вважає, що діями відповідачів порушено
права позивача, які підлягають захисту
шляхом виселення відповідачів з
квартири за №28 по вул.Козацькій, 15 в
м.Тернопіль, власником якої є позивач
ОСОБА_1

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.391, 317,
319 ЦК України, ст.155 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виселення задовольнити.

Виселити із належної ОСОБА_1 квартири
за АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі
243 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто
Тернопільським міськрайонним судом
Тернопільської області за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути
оскаржене відповідачем в загальному
порядку лише у разі залишення судом,
який його ухвалив, без задоволення
заяви відповідача про перегляд
заочного рішення.

Рішення суду може бути оскаржене
позивачем у загальному порядку до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуюча-підпис:
І.М. Черніцька

Копія вірна

Суддя
І.М. Черніцька

Головуючий суддяІ. М. Черніцька