Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/4255/14Головуючий у 1-й
інстанції Цукуров В.П. Суддя-доповідач
13 листопада 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, в
інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення
Ворошиловського районного суду
Донецької області від 05 вересня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" (надалі - ПАТ «ВТБ Банк»),
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
(надалі - ФОП ОСОБА_4) про визнання
недійсним договору поруки від 26 червня
2008 року, стягнення моральної шкоди
У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ПАТ «ВТБ Банк», ФОП
ОСОБА_4, в якому просив визнати
недійсним договір поруки від 26.06.2008
року та стягнути на його користь
моральну шкоду у розмірі 20 000,0 грн.
На обґрунтування вимог зазначав, що із
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 13.07.2010 року із
примусового виконання рішення суду про
стягнення кредитної заборгованості
солідарно із ФОП ОСОБА_4 та із нього, як
поручителя, йому стало відомо про
існування договору поруки від 26.06.2008
року, укладеного із ОСОБА_2 на
забезпечення виконання ФОП ОСОБА_4
зобов'язань за кредитом. Зазначав, що
оспорюваний договір укладався не з ним,
його прізвище «ОСОБА_2», на час
укладення цього договору він був
зареєстрований АДРЕСА_2, а не АДРЕСА_1,
як зазначено у договорі поруки. За
фактом підроблення документів
порушено кримінальну справу.
Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 5 вересня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права судом першої
інстанції, позивач ОСОБА_2, в інтересах
якого діє ОСОБА_3, у своїй апеляційній
скарзі просив рішення суду першої
інстанції скасувати, ухвалити нове,
яким задовольнити його позов у повному
обсязі (т.с. 1 а.с.154-159).

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 19 вересня 2013 року
апеляційне провадження у цій справі за
вищезазначеною апеляційною скаргою
ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3,
відкрито (т.с. 1 а.с.169).

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 25 лютого 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє
ОСОБА_3, задоволено частково, рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалене нове, яким у задоволенні
позову ОСОБА_2 у цій справі відмовлено з
інших підстав (підпис на договорі
поруки та копіях паспорту та
ідентифікаційного коду зроблені іншою
особою, тому договір поруки є
неукладеним, т.с. 2 а.с.6, 11-14).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13.08.2014 року (т.с. 2
а.с.63-64) рішення апеляційного суду
Донецької області від 25 лютого 2014 року
у цій справі скасовано, справу передано
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до розпорядження ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну
територіальної підсудності судових
справ, підсудність даної справи
визначено саме апеляційному суду
Запорізької області (т.с. 2 а.с.65).

Апеляційним судом Запорізької області
зазначену справу із апеляційною
скаргою прийнято до провадження (т.с. 2
а.с.67) та призначено до нового
апеляційного розгляду на 16.10.2014 року
(т.с. 2 а.с.68).

Проте, 16.10.2014 року апеляційний розгляд
цієї справи був відкладений за
клопотанням представника Банку -
Неудачіна Р.В. (т.с. 2 а.с.75) на 13.11.2014 року
(т.с 2 а.с.75-77).

Однак, у судове засідання 13.11.2014 року
повідомлені про час та місце розгляду
справи апеляційним судом (т.с. 2 а.с.78-81)
усі особи, які беруть участь у справі, у
тому числі Банк через свого
представника (т.с. 2 а.с. 75, 78) Неудачіна
Р.В., що не суперечить вимогам ст. 76 ч. 5
ЦПК України, до апеляційного суду не
з'явились, про причини своєї неявки та
неявки своїх представників
апеляційний суд не повідомили,
клопотань про відкладення розгляду
цієї справи апеляційному суду не
подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія
суддів апеляційного суду визнала
неповажними причини неявки у дане
судове засідання усіх осіб, які беруть
участь у цій справі, та ухвалила
розглядати дану справу в апеляційному
порядку за відсутністю останніх.

Фіксування судового засідання
технічним засобом 13.11.2014 року у цій
справі не здійснювалось в силу вимог
ст. 197 ч. 2 ЦПК України через неявку у
дане судове засідання усіх осіб, які
беруть участь у цій справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів апеляційного суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
відповідача ОСОБА_2, в інтересах якого
діє ОСОБА_3, підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право його скасувати і ухвалити
нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування обставин,
що мають значення для вирішення справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Встановлено, що відмовляючи у
задоволенні позову ОСОБА_2 у цій справі
у повному обсязі, суд першої інстанції
керувався ст.ст. 6, 203, 215, 627 ЦК України,
ст.ст. 11, 58-61 ЦПК України та виходив із
безпідставності та необґрунтованості
усіх вимог позивача у цій справі.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись можна лише
частково з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до них правовідносин;
чи слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Рішення суду першої інстанції вказаним
вимогам закону відповідає лише
частково.

Так, як правильно було встановлено
судом першої інстанції у цій справі, за
договором від 26 червня 2008 року,
договором № 1 про внесення змін до
нього ФОП ОСОБА_4 отримав у Банку
кредитні кошти у розмірі 350 000,0 доларів
США.

Поручителем за виконання
позичальником кредитного зобов'язання
згідно договору поруки від 26 червня 2008
року виступає позивач - ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с.
84), який діяв на підставі паспорта серії
НОМЕР_3, виданого Куйбишевським РВ ДМУ
України в Донецькій області 28 грудня 2002
року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
згідно довідки від 29 серпня 1996 року (т.с.
1 а.с. 13, 55).

Оспорюючи указаний договір поруки,
позивач ОСОБА_2, окрім інших підстав (ст.
65 ч. 3 СК України, розбіжності у
паспортних даних позивача та
поручителя), зазначав, що він не
підписував його та не вчиняв дій, які
свідчили б про його волевиявлення на
поручительство перед Банком за
виконання ФОП ОСОБА_4 кредитних
зобов'язань.

За фактом підроблення документів,
наданих для укладення договору поруки
від 26 червня 2008 року, порушено
кримінальну справу, у межах якої триває
досудове слідство (т.с 1 а. с. 31).

У задоволенні клопотання представника
позивача ОСОБА_3 про призначення
судової почеркознавчої експертизи у
цій справі судом першої інстанції було
відмовлено ухвалою від 05.09.2013 року (т.с.
1 а.с.144). Хоча суд першої інстанції в
силу вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України мав
сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин цієї справи. Проте,
за заявою позивача ОСОБА_2 у справі
апеляційним судом Донецької області
було призначено судово-почеркознавчу
експертизу (т.с. 1 а.с.184-188), на вирішення
якої поставлено питання про те, ким
виконаний підпис на договорі поруки
від імені ОСОБА_2 ним чи іншою особою,
ким завізовано вірність копій паспорту
та довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера ОСОБА_2 ним чи
іншою особою.

За висновками експерта (т.с. 1 а.с. 194-196),
підписи на указаних документах
виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з
наслідування справжнього підпису.

Зазначений доказ підлягає дослідженню
та оцінці апеляційним судом
Запорізької області при новому
апеляційному розгляді в силу вимог ст.
303 ч. 2 ЦПК України.

І хоча, згідно із ст. 212 ч. 2 ЦПК України,
жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Однак, відповідно до вимог ст. 212 ч. 1 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Колегією суддів апеляційного суду при
новому апеляційному розгляді цієї
справи встановлено, що у матеріалах
цієї справи відсутні будь-які належні,
допустимі докази на спростування
вищезазначеного висновку експерта.

За таких обставин, коли позивач ОСОБА_2
не підписував договір поруки; підпис на
договорі поруки, а також копіях
паспорту та ідентифікаційного коду,
які були додані до договору поруки,
зроблені іншою особою; а у цій справі
відсутні будь-які інші належні,
допустимі докази на підтвердження
вчинення будь-яких дій ОСОБА_2, які б
свідчили б про його волевиявлення на
поручительство перед Банком за
виконання позичальником ФОП ОСОБА_4
кредитних зобов'язань, останній може
бути визнаний судом недійсним.

Оскільки, згідно ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу вимог ст. 215 ч. 1 ЦК України
недодержання у момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ст. 203 ЦПК України, у
тому числі ч. 3, є підставою для визнання
його недійсності.

Посилання Банку та суду першої
інстанції на ст. 61 ч. 3 ЦПК України та
встановленість обставин дійсності
вищезазначеного договору поруки
рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 27.09.2012 року в іншій
цивільній справі за позовом цього ж
Банку до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
вищезазначеним кредитним договором
(т.с. 1 а.с. 90-91), залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 11.01.2013 року (т.с 1 а.с. 92-93),
колегія суддів апеляційного суду
оцінює критично та не приймає до уваги.

Оскільки, на думку колегії суддів
апеляційного суду у цих судових
рішеннях містяться судження (висновки)
суду, а не встановлена фактична
обставина справи.

У ч. 4 п. 3 постанови Пленуму ВССУ № 5 від
07.02.2014 року «Про судову практику про
захист права власності та інших
речових прав» зазначено, що «висновки
(судження) суду щодо прав та обов'язків
сторін, зроблені на підставі
встановлених при розгляді справи
обставин, не є преюдиційними».

Обставина наявності волевиявлення
ОСОБА_2 на поручительство перед Банком
за виконання позичальником ФОП ОСОБА_4
кредитних зобов'язань не могла
вважатись судом першої інстанції
встановленою у цій справі та підлягала
доказуванню Банком, ФОП ОСОБА_4 саме у
цій справі у загальному порядку, поряд
з іншими обставинами, які мають
значення для вирішення цієї справи.

В силу вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Разом із тим, колегія суддів
апеляційного суду погоджується із
висновком суду першої інстанції щодо
безпідставності решти позовних вимог
позивача ОСОБА_2, у тому числі щодо
визнання недійсним договору поруки на
підставі ст. 65 ч. 3 СК України,
розбіжностей у паспортних даних
позивача та поручителя, а також
відшкодування моральної шкоди.

Оскільки, як правильно зазначав суд
першої інстанції у своєму рішенні,
згода дружини позивача - ОСОБА_8 на
укладення вищезазначеного договору
поруки не була потрібна в силу закону.

Розбіжності у паспортних даних
поручителя та позивача пояснюються
довідкою Куйбишевського РВ у м.
Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій
області від 14.08.2013 року (т.с. 1 а.с. 118).

Відшкодування моральної шкоди можливе
лише у випадках, коли це встановлено
законом або договором.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 у цій справі щодо
відшкодування йому будь-якої моральної
(немайнової) шкоди за рахунок Банку
взагалі та у розмірі 20 000,0 грн. у тому
числі.

А тому, у задоволенні зазначених
позовних вимог позивача суд першої
інстанції мав правові підстави для
відмови у повному обсязі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

При вищевикладених обставинах, доводи
апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, в
інтересах якого діє ОСОБА_3, лише
частково ґрунтуються на законі та
доказах.

За таких обставин, апеляційну скаргу
ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3,
слід задовольнити частково; рішення
Ворошиловського районного суду
Донецької області від 05 вересня 2013 року
у цій справі слід скасувати в частині
відмови у визнанні недійсним на
підставі ст. ст. 203 ч. 3, 215 ч.1 ЦК України
договору поруки №2.152/08-ДП2 від 26.06.2008
року, укладеного між Банком, ОСОБА_2 та
ФОП ОСОБА_4; ухвалити у цій частині нове
рішення, яким вказані позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити; визнати недійсним
на підставі ст. ст. 203 ч. 3, 215 ч.1 ЦК
України договір поруки №2.152/08-ДП2 від
26.06.2008 року, укладений між Банком,
ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4; в решті рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Крім того, у разі часткового
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2
при вищевикладених обставинах в силу
вимог ст. 88 ч. ч. 1,5 ЦПК України останній
має право на компенсацію пропорційно
до суми задоволених позовних вимог за
рахунок Банку та ФОП ОСОБА_4 фактично
понесених судових витрат у цій справі
на загальну суму 3 054,37 грн. або по 1 527,19
грн. з кожного окремо.

(Розрахунок загальної суми судових
витрат 3 054,37 грн.:

1. належний розмір сплаченого
судового збору при подачі позову до
суду першої інстанції в частині
задоволених вимог щодо визнання
договору поруки недійсним 114,70 грн. т.с. 1
а.с. 10 + належний розмір сплаченого
судового збору при подачі скарги до
апеляційного суду в частині
задоволених вимог щодо визнання
договору поруки недійсним 57,35 грн. (т.с. 1
а.с.152);

2. витрати на правову допомогу
пропорційно до відпрацьованого часу
адвокатом згідно із Законом України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справа» № 4191-VI,
20.12.2011 року» 458,80 грн. (т.с. 1 а.с.248);

3. витрати на проведення судової
почеркознавчої експертизи 2 423,52 грн.
(т.с. 1 а.с.248 а)).

На компенсацію за рахунок Банку та ФОП
ОСОБА_4 понесених судових витрат на
сплату судового збору за решту
позовних вимог, у тому числі щодо
стягнення немайнової (моральної) шкоди,
у задоволенні яких відмовлено
позивачеві у судах першої та
апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 не має
права.

Таке рішення не перешкоджає сторонам
звертатись до правоохоронних органів з
заявою про встановлення особи, що
підписала оспорюваний договір поруки
№2.152/08-ДП2 від 26.06.2008 року, а також
вирішувати питання про перегляд
судових рішень за нововиявленими
обставинами.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія
суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якого діє ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Ворошиловського районного
суду Донецької області від 05 вересня 2013
року у цій справі скасувати в частині
відмови у визнанні недійсним на
підставі ст. ст. 203 ч. 3, 215 ч.1 ЦК України
договору поруки №2.152/08-ДП2 від 26.06.2008
року, укладеного між Відкритим
акціонерним товариством «ВТБ Банк»
(правонаступник Публічне акціонерне
товариство «ВТБ Банк»), ОСОБА_2 та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4.

Ухвалити у цій частині нове рішення,
яким вказані позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати недійсним на підставі ст.ст. 203
ч. 3, 215 ч.1 ЦК України договір поруки
№2.152/08-ДП2 від 26.06.2008 року, укладений між
Відкритим акціонерним товариством
«ВТБ Банк» (правонаступник Публічне
акціонерне товариство «ВТБ Банк»),
ОСОБА_2 та фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_4.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» (),
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
(РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2
(РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати 3 054,37 грн.
(три тисячі п'ятдесят чотири гривні
тридцять сім копійок) по 1 527,19 грн. (одна
тисяча п'ятсот двадцять сім гривень
дев'ятнадцять копійок) з кожного
окремо.

Судове рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.