Єдиний унікальний номер 205/6533/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2/205/3681/14

205/6533/14-ц

30 жовтня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Кравцову С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Дніпропетровська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету Ленінської у м.
Дніпропетровську ради, третя особа КП
«ЖЕП-34» ДМР про визнання наймачем за
договором найму житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25.07.2014р. звернулася до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до
Виконавчого комітету Ленінської у м.
Дніпропетровську ради, третя особа КП
«ЖЕП-34» ДМР про визнання наймачем за
договором найму житлового приміщення.
Позивач в своєму уточненому позові
посилалась на те, що вона 1993 році
втратила можливість проживати у м.
Ашхабад та переїхала до м.
Дніпропетровська. На початку 1994 року їй
була встановлена належність до
громадянства України. В 2010 році вона
познайомилась з ОСОБА_2 яка на підставі
обмінного ордеру № 3683 проживала одна в
квартирі яка розташована в АДРЕСА_1. Так
як у позивача не було свого житла,
ОСОБА_2 запропонувала їй поселитися в
її квартирі і проживати разом. Донька
ОСОБА_2 в цей час була зареєстрована в
вищевказаній квартирі, але не
проживала, оскільки була засуджена і
відбувала покарання в колонії. Між
позивачем та ОСОБА_2 тривалий час
існували добрі сімейні стосунки. Коли
ОСОБА_2 у 2011 році захворіла, то вона
оплачувала операцію та несла другі
витрати по лікуванню. За час сумісного
проживання вони придбали у спільну
власність холодильник, пральну машину,
зробили ремонт в квартирі. Весь час
проживання та до теперішнього часу
вона сплачує комунальні платежі по
квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 під час
перебування у Збаразькій колонії, у
віці 40 років померла донька ОСОБА_2,
ОСОБА_3 13.09.2011р. ОСОБА_2 склала
нотаріально засвідчену заяву про те, що
вона надає свою згоду на постійне
проживання та на реєстрацію позивачки
постійно за її місцем проживання.
04.10.2011р. позивач була зареєстрована за
місцем фактичного проживання у
квартирі яка розташована в АДРЕСА_1.
07.10.2014р. ОСОБА_2 померла. Всі витрати по
похованню позивач несла сама, так як у
померлої не було нікого з родичів.
Позивач уточнивши позовні вимоги
просила суд: визнати її членом сім'ї
наймача квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2;
визнати за нею право користування
вищевказаним житловим приміщенням;
зобов'язати виконавчий комітет
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради укласти з нею
договір найму житлового приміщення та
перевести з ОСОБА_2 на її ім'я обліковий
рахунок на житлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_1

У своїй заяві представник позивача
просив суд справу розглядати за його
відсутності, позовні вимоги підтримав
у повному обсязі.

Представник відповідача 29.10.2014р.
надав суду письмові пояснення та
просив суд розглядати справу за його
відсутності, винести рішення згідно
чинного законодавства.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Суд, перевіривши матеріали справи,
оцінивши надані та добуті докази,
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню за
наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що однокімнатна
квартира АДРЕСА_1, житловою площею 18
кв.м., була заселена на підставі
обмінного ордера № 3683 від 14.12.1983р.
ОСОБА_2 та її донькою, ОСОБА_3 (а.с.10). В 2010
році позивач познайомилась з ОСОБА_2
Так як у позивача не було свого житла
ОСОБА_2 запропонувала їй жити у неї та
вести спільне господарство.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час перебування у
Збразькій колінії, у віці 40 років
померла її донька, ОСОБА_3 (актовий
запис про смерть № 20 виданий
Доброводівською сільською радою
Збаразького району Тернопольської
області (а.с.8).

30.09.2011р. ОСОБА_2 склала нотаріально
посвідчену заяву, в якій дала свою
згоду на постійне проживання та на
реєстрацію постійно за місцем
проживання за адресою: АДРЕСА_1
громадянки України ОСОБА_1, 05.07.1968р.н. за
місцем її по проживання та постійної
реєстрації за місцем проживання - в
квартирі АДРЕСА_1 (а.с.5).

04.10.2014р. позивач зареєструвалась за
місцем фактичного проживання у
вищевказаній квартирі (з.а.с.7).
Заборгованості по сплаті за комунальні
послуги відповідно до довідки виданої
КП «ЖЄП-34» у позивача не має (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла (актовий
запис про смерть № 6949 від 12.10.2011р.
виданий Відділом державної реєстрації
смерті ОСОБА_4 міського управління
юстиції у Дніпропетровській області.
(а.с.9)).

Позивач зверталася до виконавчого
комітету Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради із заявою про
зміну умов договору житлового найму,
але отримала відмову.

Свідки у судовому засіданні
підтвердили факт сумісного проживання
позивачки та ОСОБА_2, ведення спільного
господарства та інших фактів вказаних
в позовній заяві,

Згідно з ст.65 ЖК України наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо прри вселенні між
цими особами, наймачем та членами сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

При цьому згідно роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи прописані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним їх місцем
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування житловим
приміщенням. При цьому, як роз'снив
Пленум Верховного суду України в п.15
постанови від 1 листопада 1996 року № 9
«Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя», наявність
чи відсутність прописки сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
собою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Як вбачається з матеріалів при
реєстрації позивачки в спірній
квартирі встановлений законом порядок
було дотримано. Угоди про порядок
користування квартирою між позивачкою
та ОСОБА_2 укладено не було, а тому
позивач у відповідності до положень ч.2
ст.65 ЖК України набув рівного права з
ОСОБА_2 права користування жилим
приміщенням. Що стосується письмової
згоди на реєстрацію всіх членів сім'ї
то як вбачається з матеріалів справи
окрім доньки, померлої до реєстрації
позивача у спірній квартирі, у ОСОБА_2
членів сім'ї не було.

Отже встановлено, що позивач проживав у
спірній квартирі сумісно з ОСОБА_2, вів
з ним спільне господарство, у
відповідності до вимог житлового
законодавства України був
зареєстрований в цій квартирі, тобто
згідно змісту ч.2 ст.64 ЖК України був
членом сім'ї наймача квартири.

На підставі ст.106 ЖК України
повнолітній член сім'ї наймача вправі
за згодою наймача та інших членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вимагати
визнання його наймачем за раніше
укладеним договором найму жилого
приміщення замість попереднього
наймача. Таке ж право у разі смерті
наймача або втрати ним права на жиле
приміщення належить будь-якому членові
сім'ї наймача.

Зважаючи на викладене, розглядаючи
даний спір в межах заявлених вимог,
оцінюючи здобуті по справі докази щодо
їх належності, допустимості,
достовірності, а також достатності та
взаємності зв'язку у сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
законними, доведеними, обґрунтованими,
а тому є всі підстави для їх
задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.64, 65, 106 ЖК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», ст.ст.10-11, 59-60, 88, 209, 212-215, 218
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого
комітету Ленінської у м.
Дніпропетровську ради, третя особа КП
«ЖЕП-34» ДМР про визнання наймачем за
договором найму житлового приміщення, -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, членом сім'ї наймача
квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право користування
житловим приміщенням розташованим за
адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язати виконавчий комітет
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради укласти з ОСОБА_1
договір найму житлового приміщення
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та
перевести з ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1
обліковий рахунок на житлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

Суддя
Н.В. Залімська