Справа № 201/6127/14-ц
Провадження 2/201/1796/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Трещова
В.В., при секретарі Поддєлковій К.В.

розглянувши за участю представників
сторін у відкритому судовому засіданні
в м.Дніпропетровську цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Приватбанк»,
третя особа : Національний банк України
про розірвання договору та повернення
депозиту,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтування заявлених вимог
зазначив, що між ним та відповідачем
було укладено договір банківського
вкладу «Депозит VIP на 6 мес»
№SAMDN4562. За даним договором
позивач передав відповідачу 20 352,44 евро
строком на 6 місяців. Договір було
автоматично пролонговано ще на 6
місяців. Позивач неодноразово
звертався за поверненням вкладу та
процентів, однак, на всі вимоги
повернути нараховані кошти отримував
відмову, тому позивач просив суд
розірвати договір банківського вкладу
«Депозит VІР на 6 мес» № SAMDN4562 від
21.02.2013 року, зобов'язати Публічне
Акціонерне Товариство КБ «ПриватБанк»
повернути йому депозитний вклад згідно
договору банківського вкладу «Депозит
VІР на 6 мес» № SAMDN4562 від 21.02.2013 року
у розмірі 20 352,44 евро, а також проценти
за користування вкладом по день
виплати депозиту, стягнути витрати на
правову допомогу в розмірі 3840 гривень.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав з
викладених у позові підстав.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувала,
надала до суду письмові заперечення в
яких посилалась на його
безпідставність та необґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, що брали
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та
Публічним Акціонерним Товариством
«Приватбанк», в особі голови правління
ОСОБА_2, було укладено договір
банківського вкладу «Депозит VІР на 6
мес» № SAMDN4562.

Згідно з Таблицею 1 договору депозиту
сума вкладу складає 20352,44 евро, які
вносяться строком на 6 місяців з 21.02.13
року по 21.08.2013 року, № депозитного
рахунку НОМЕР_1 EUR, процентна ставка 7 %
річних. Дані кошти були внесені
позивачем в касу відповідача, що не
оспорюється сторонами справи. 21.08.2013
року позивачем не було забрано
депозитний вклад і, тому строк дії
договору автоматично було
пролонговано ще на 6 місяців.

Позивач звернувся до відповідача з
вимогою про повернення депозитного
вкладу та відсотків за ним, на що
отримав відмову від відповідача.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
(Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 -ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Положеннями ст. 203 ЦК
України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений термін його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей термін. Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 1058 ЦК України
за договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони
(вкладника), або для неї грошову суму
(вклад), що надійшла, зобов'язується
виплачувати вкладникові таку суму та
проценти на неї або дохід в іншій формі
на умовах та в порядку, встановлених
договором.

Згідно ст. 1061 ЦК України банк виплачує
вкладникові проценти на суму вкладу в
розмірі, встановленому договором
банківського вкладу.

Частиною 1 ст. 1075 ЦК України
передбачено, що договір банківського
вкладу розривається за заявою клієнта
у будь-який час.

Оцінюючи надані докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку
що відповідачем було порушено право
позивача на отримання депозитного
вкраду та відсотків нарахованих за ним.

Суд критично, у сукупності з іншими
доказами та фактичними обставинами
справи оцінює доводи відповідача про
наявність у нього підстав для
невиконання умов договору, оскільки
доводи відповідача зводяться до
переоцінки доказів у справі і не
підтверджують наявність у відповідача
права на не виконання договору.

Таким чином, суд приходить до висновку
про обгрунтованність вимог позивача в
частині наявності підстав для
розірвання договору та зобов'язання
відповідача виплатити позивачу суму
вкладу з нарахованими відсотками.

Вирішуючи позовні в частині витрат на
юридичну допомогу суд приходить до
наступного.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 та ст. 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката, є
витратами, пов'язаними з розглядом
справи. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею судові витрати. За змістом
зазначених норм закону витрати
пов'язані з оплатою участі у справі
представника сторони не відносяться до
судових витрат і не підлягають
розподілу між сторонами в порядку,
передбаченому ст. 88 ЦПК України.
Проаналізувавши надані та добуті
докази у їх сукупності і взаємозв'язку,
суд приходить до висновку про
безпідставність та необгрунтованість
даних позовних вимог, оскільки діючим
законодавством не передбачено
компенсації витрат на оплату послуг
представника сторони у справі, тому у
задоволенні позовних вимог в цій
частині слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати
у справі покладаються на сторону, проти
якої постановлене рішення. У даному
випадку оскільки позивач звільнений
від сплати судового збору, стягненню на
користь держави підлягають витрати по
сплаті судового збору у розмірі 3654
гривні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір банківського вкладу
№SAMDN4562 «Депозит VIP на 6 мес»
укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 21.02.2013 року.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» повернути ОСОБА_1
депозитний вклад за договором
банківського вкладу №SAMDN4562
«Депозит VIP на 6 мес» укладеним між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 21.02.2013 року у
розмірі 20352 евро 44 центи, а також
відсотки за користування вкладом
станом на час винесення даного рішення.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на користь держави судові
витрати в розмірі 3654 гривні.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська.

Суддя