Справа №: 398/9232/13-цРІШЕННЯ
"12" листопада 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі головуючого - судді
при секретарі Сніжко І.М.,
розглянувши в відкритому
судовому засіданні в м. Олександрії
цивільну справу за позовом прокурора м.
Олександрії в інтересах ОСОБА_1 до
Олександрійської міської ради,
виконавчого комітету Олександрійської
міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання причин пропуску строку
позовної давності поважними, визнання
незаконними та скасування рішень
виконавчого комітету Олександрійської
міської ради, розпорядження органу
приватизації, свідоцтва про право
власності, визнання недійсним ордеру
на жиле приміщення, витребування майна
із чужого незаконного володіння та
виселення із жилого приміщення,-
Прокурор м. Олександрії звернувся
до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом
до Олександрійської міської ради,
виконавчого комітету Олександрійської
міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання причин пропуску строку
позовної давності поважними, визнання
незаконними та скасування рішення
виконавчого комітету Олександрійської
міської ради, розпорядження органу
приватизації, свідоцтва про право
власності, визнання недійсним ордеру
на жиле приміщення, витребування майна
із чужого незаконного володіння та
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із
жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 з
наданням іншого жилого приміщення або
ж приміщення, яке ці особи раніше
Мотивуючи свої вимоги, прокурор
посилається на те, що ОСОБА_1 є
інвалідом ІІ групи з дитинства
внаслідок психічного захворювання.
24 листопада 2005 р. відповідно до
довіреності, виданої ОСОБА_1 ОСОБА_5,
останній уклав договір купівлі -
продажу належної ОСОБА_1 трикімнатної
квартири АДРЕСА_1, з управлінням
капітального будівництва
Кіровоградської обласної
ОСОБА_1 усвідомила факт продажу
квартири, коли залишилася без житла і
змушена була довгий час проживати в
підвальних приміщеннях житлових
18 грудня 2006 р. прокурором було
порушено кримінальну справу за фактом
заволодіння квартирою шляхом обману:
невстановлені особи, користуючись
психічним станом ОСОБА_1, викликали в
неї впевненість про вигідність
пропозиції - обміну квартири на
приватний будинок із доплатою.
Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду від 5 листопада 2012
р. довіреність та договір купівлі -
продажу визнано недійсними. Рішення
цій частині набрало законної сили.

Відповідно до рішення
виконавчого комітету Олександрійської
міської ради від 22 грудня 2005 р. № 1048
спірну квартиру було прийнято до
комунальної власності та передано на
баланс ЖЕК № 4.

На підставі рішення виконавчого
комітету Олександрійської міської
ради від 27 грудня 2005 р. № 1051 «Про
виключення квартир з числа службового
жилого приміщення та надання квартир
громадянам» ордер на квартиру видано
ОСОБА_2 та членам його сім'ї.

15 вересня 2008 р. керівником органу
приватизації (Олександрійської
міської ради) видано розпорядження №
199944, яким спірну квартиру передано у
приватну власність сім'ї ОСОБА_2.

Вказані рішення суб'єктів владних
повноважень порушують законні права
ОСОБА_1 ОСОБА_2 та члени його сім'ї
набули право власності на житло в
процесі безоплатної приватизації, є
добросовісними набувачами, а тому
мають повернути квартиру у володіння
власника, яке вибуло з володіння не з
волі власника. ОСОБА_2 отримав ордер на
квартиру з дотриманням встановленої
процедури, а тому відповідно до ст. 117 ЖК
України ОСОБА_2 та члени його сім'ї
підлягають виселенню з наданням
іншого жилого приміщення або
приміщення, яке вони раніше займали.

На думку прокурора, причини
пропуску строку позовної давності є
поважними.

В судовому засіданні прокурор
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі та зазначив, що задля поновлення
прав власника в особі ОСОБА_1 прокурор
вже звертався до суду. Рішенням суду
причину пропущення строку позовної
давності визнано поважною, а договір
купівлі - продажу квартири - недійсним.
Оскільки наслідки недійсності
правочину в даному випадку неможливо
застосувати, то способом захисту
порушених прав є витребування майна з
чужого незаконного володіння та
виселення добросовісних набувачів з
квартири з наданням їм іншого
житлового приміщення.

Позивач ОСОБА_1 підтримала позов
та пояснила, що вона не має іншого
житла, стороння особа надала їй
тимчасовий притулок.

Жоден із відповідачів позов не
визнав.

Представник відповідачів -
Олександрійської міської ради та його
виконавчого комітету - ОСОБА_6 ,
заперечуючи проти позову, зазначив, що
прокурор не вказав, в чому саме
полягає незаконність правових актів
індивідуальної дії, а також порушення
цими актами права власності чи іншого
титульного права. Спірна квартира була
передана у комунальну власність
територіальної громади м. Олександрії
Кіровоградською обласною
адміністрацією та прийнята до
комунальної власності на підставі
рішення виконкому міської ради від 22
грудня 2005 р. На час прийняття
оскаржуваних рішень органів місцевого
самоврядування та органів державної
влади щодо передачі спірної квартири
ніяких обмежень чи заборон не існувало.
Ордер було видано на вільну квартиру
сім'ї ОСОБА_2 Ці особи були забезпечені
житлом в порядку черговості та на
підставі рішення виконавчого комітету
Олександрійської міської ради від 22
грудня 2005 р. № 1051, а в подальшому
скористалася правом на приватизацію
житла. Рішення виконкому міської ради є
законними, підстав для визнання ордеру
на жиле приміщення та свідоцтва про
право власності недійсним немає. Сім'я
ОСОБА_2 набула право власності не за
договором, а шляхом приватизації -
безоплатного отримання майна, якому
передувала видача ордеру на жиле
приміщення. За таких обставин підстави
витребування майна із чужого
незаконного володіння відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається лише з
підстав, установлених законом.
Громадянам, яких виселяють, повинно
бути надано інше постійне жиле
приміщення, причому, воно повинно бути
зазначено в рішенні суду.
Олександрійська міська рада та її
виконавчий комітет не мають
можливості забезпечити житлом сім'ю
ОСОБА_2, так як в м. Олександрії
відсутнє вільне благоустроєне житло,
яке б відповідало встановленим нормам
жилої площі щодо даної сім'ї.

Крім того, представник
відповідачів - Олександрійської
міської ради та її виконкому ОСОБА_6
подав заяву про застосування позовної
давності і просить відмовити в позові
з цієї підстави, оскільки із
матеріалів справи вбачається, що
договір купівлі-продажу квартири
укладений 24 листопада 2005р., постанова
про порушення кримінальної справи
винесена прокурором 18 грудня 2006 р. Про
порушення права власності стало
відомо як ОСОБА_1, так і прокурору ще в
грудні 2006 р. Початком перебігу строку
позовної давності для звернення ОСОБА_1
до суду є 18 грудня 2006 р. і з огляду на
встановлений законом загальний строк
позовної давності - 3 роки він вже
сплинув.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_7 вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного:
Закон України «Про власність», на який
посилається прокурор, втратив
чинність.

Підставою для скасування актів
органів місцевого самоврядування є
невідповідність їх законові. Однак
передача спірної квартири до
комунальної власності здійснена
відповідно до Закону «Про передачу
об'єктів права державної та
комунальної власності». Відповідачі
ОСОБА_2 на законних підставах отримали
ордер на квартиру і згодом у
відповідності з законом приватизували
квартиру. ОСОБА_1 шляхом обману завдано
значної матеріальної шкоди. Дотепер
винні особи не встановлені,
розслідування кримінальної справи не
закінчено. Обов'язок відшкодувати
шкоду покладається на особу, винну в
заподіянні шкоди. Прокурором
неправильно обраний спосіб захисту
прав. Крім ОСОБА_2 та членів його сім'ї
добросовісними набувачами за
договором купівлі - продажу квартири є
управління капітального будівництва
Кіровоградської обласної
адміністрації, а особою, яка отримала
кошти, - ОСОБА_5, який до участі у справі
не залучений. Питання відшкодування
шкоди ОСОБА_1 та державі в особі
управління капітального будівництва
залишається невирішеним. Крім того,
строк позовної давності за цими
вимогами, який розпочався ще 18 грудня
2006 р., пропущений, і підстав для його
поновлення немає. ОСОБА_2 та члени його
сім'ї до отримання ордеру на квартиру
проживали в гуртожитку. Іншого житла
вони не мають. На даний час в жиле
приміщення, яким вони користувалися,
вселилися інші особи.

Від відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 надійшли заяви з проханням
розглянути справу за їх відсутності.
Позовні вони не визнають.

Вислухавши пояснення прокурора,
позивача ОСОБА_1, представників
відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково.

Суд встановив, що 24 листопада 2005
р. ОСОБА_1 , яка є інвалідом ІІ групи з
дитинства внаслідок психічного
захворювання, видала довіреність
ОСОБА_5 на вчинення договору
купівлі-продажу належної їй
трикімнатної квартири АДРЕСА_1.
Останній продав квартиру управлінню
капітального будівництва
Кіровоградської обласної
адміністрації.

Відповідно до рішення
виконавчого комітету Олександрійської
міської ради від 22 грудня 2005 р. № 1048
спірну квартиру було прийнято до
комунальної власності та передано на
баланс ЖЕК № 4.

На підставі рішення виконавчого
комітету Олександрійської міської
ради від 27 грудня 2005 р. № 1051 «Про
виключення квартир з числа службового
жилого приміщення та надання квартир
громадянам» ордер на квартиру видано
ОСОБА_2 та членам його сім'ї.

15 вересня 2008 р. керівником органу
приватизації (Олександрійської
міської ради) видано розпорядження №
199944, яким спірну квартиру передано у
приватну власність сім'ї ОСОБА_2.
Останні отримали свідоцтво про право
власності на житло.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду від 5 листопада 2012
р. довіреність та договір купівлі -
продажу квартири визнано недійсними.
Рішення цій частині набрало законної
сили.

З метою захисту цивільних прав
ОСОБА_1 прокурор звернувся до суду з
зазначеним позовом.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні ( ч.1 ст. 321 ЦК України,
ст. 41 Конституції України).

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом ( ч.1, ч.2 ст. 328 ЦК
України).

Право користування житлом в
будинках державного або громадського
житлового фонду може набуватися,
зокрема, на підставі ордеру, що
видається рішенням виконавчого
комітету районної, міської, районної в
місті, селищної, сільської ради, і який
є єдиною підставою для вселення в жиле
приміщення. Ордер може бути видано лише
на вільне жиле приміщення ( ч.1, ч.2 ст.58
ЖК України).

Ордер на жиле приміщення може
бути визнано недійсним у судовому
порядку у випадках подання громадянами
не відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових умов,
порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень (ст. 59 ЖК
України).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 345 ЦК
України фізична або юридична особа
може набути право власності у разі
приватизації державного майна та
майна, що є в комунальній власності.

Згідно ч.1 ст. 387 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Суд дійшов висновку, що права
ОСОБА_1 як власника житлового
приміщення було порушено і вони
потребують захисту.

Передача спірної квартири у
власність територіальної громади
міста, видача ордеру, розпорядження про
приватизацію квартири та свідоцтва
про право власності на житло сім'ї
ОСОБА_2 не відповідає закону з підстав
порушення цивільного права на нього
попереднього власника - ОСОБА_1

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду від 5 листопада 2012
р., яке набрало законної сили, частково
поновлено права власника квартири -
ОСОБА_1 шляхом визнання договору
купівлі-продажу спірної квартири
недійсним.

В вересні 2008 р. сім'я ОСОБА_2
здійснила приватизацію житла,
отримавши свідоцтво про право
власності, тобто отримала у власність
квартиру не на підставі наступного
правочину щодо відчуження майна, а в
зв'язку із приватизацією житла.

Відповідно до роз'яснень,
викладених в п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 6
листопада 2009 р. № 9, реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 ЦК)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК
не може застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК.

В даному випадку такою підставою
є підстава, передбачена п.3 ч.1 ст. 388 ЦК
України, оскільки майно вибуло з
володіння власника не з його волі
іншим шляхом.

Вимогу про визнання ордера
недійсним може бути заявлено протягом
трьох років з дня його видачі (ч.2 ст. 59
ЖК України).

Як роз'яснено в п.7 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 р. № 2, на
вимоги про визнання недійсним ордера
на жиле приміщення за передбаченими
ст.59 ЖК підставами поширюється
трирічний строк позовної давності.
Визнавши причини пропуску цього
строку поважними, суд задовольняє
обгрунтовані вимоги. З цих самих правил
слід виходити при розгляді вимог про
виселення осіб, договір найму жилого
приміщення з якими укладений з
порушенням встановленого порядку без
видачі ордера.

Відповідачі - Олександрійська
міська рада та його виконавчий комітет
просять застосувати наслідки пропуску
строку позовної давності, прокурор -
навпаки - визнати причини його
пропуску поважними.

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України,
якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту. Суд вважає, що
строк позовної давності пропущено з
поважних причин і порушене право
ОСОБА_1 підлягає захисту.

З метою захисту законних прав
ОСОБА_1, яка має психічні вади і не
спроможна самостійно захистити свої
цивільні права,в листопаді 2013 р.
прокурор звернувся до суду з даним
позовом. Раніше при зверненні до суду з
позовом в її ж інтересах, окрім
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, він також
заявляв вимоги про витребування майна
із чужого незаконного володіння. В цій
частині вимог апеляційним судом було
відмовлено через неправильно обраний
спосіб захисту, яким зачіпаються
житлові права інших членів сім'ї
ОСОБА_2, котрі не брали участі у справі.

Зазначені обставини дають
підстави вважати, що строк позовної
давності пропущено з поважних причин.

Оскільки видачею ордеру на жиле
приміщення було порушено право іншої
особи на зазначене в ордері
приміщення, тобто ОСОБА_1, то
відповідно до ст. 59 ЖК України ордер
необхідно визнати недійсним та
витребувати майно із чужого
незаконного володіння.

Суд бере до уваги, що позов
заявлено в інтересах власника
квартири, чиї законні права порушено,
на якого не може бути покладено
обов'язок надання іншого житлового
приміщення особам, які підлягають
виселенню.

Виконком Олександрійської
міської ради на даний час на має
вільного благоустроєного житла для
забезпечення житлових потреб
відповідачів - сім'ї ОСОБА_2

Однак зазначена обставина не може
стати на заваді повернути законному
власнику житлове приміщення, а
повернення квартири не може бути
відтерміноване у часі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 мають бути виселені із
житлового приміщення.

Наразі позовні вимоги в частині
виселення сім'ї ОСОБА_4 з наданням
іншого житлового приміщення
задоволенню не підлягають.

На думку суду, відповідач в особі
виконавчого комітету міської ради
надалі має подбати про забезпечення
сім'ї ОСОБА_4 благоустроєним житловим
приміщенням в порядку, встановленому
законом. Однак вирішення цього питання
має здійснюватися поза межами
судового розгляду даної справи.

Судові витрати підлягають
стягненню з Олександрійської міської
ради та виконавчого комітету
Олександрійської міської ради в дохід
держави в рівних частках - по 379 грн. 85
коп., виходячи з вимог майнового
(вартості квартири, що витребовується)
та немайнового характеру, загалом - на
суму 759 грн. 70 коп. (645 грн. + 114 грн.70 коп.)

Стягнення відповідних сум
судового збору здійснюється в дохід
держави у розмірі, визначеному згідно
з частиною першою статті 4 Закону
України «Про судовий збір», виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленого законом на 1 січня того
календарного року, в якому відповідна
заява подавалася до суду, тобто з
розміру 1147 грн.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, ч.2 ст. 88,
ст.ст. 214 - 216 ЦПК України, -

В И Р І
Ш И В :

Позов прокурора м. Олександрії в
інтересах ОСОБА_1 до Олександрійської
міської ради, виконавчого комітету
Олександрійської міської ради, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
незаконними та скасування рішень
виконавчого комітету Олександрійської
міської ради, розпорядження органу
приватизації, свідоцтва про право
власності, визнання недійсним ордеру
на жиле приміщення, витребування майна
із чужого незаконного володіння та
виселення із жилого приміщення з
наданням іншого житлового приміщення
задовольнити частково.

Визнати причину строку позовної
давності поважною.

Визнати незаконним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Олександрійської міської ради «Про
прийняття квартир до комунальної
власності територіальної громади
міста» від 22 грудня 2005 р. № 1048 в
частині прийняття до комунальної
власності територіальної громади
міста та передання на баланс ЖЕК № 4
трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
погашення договору купівлі - продажу №
4877 від 24 листопада 2005 р. щодо
зазначеної квартири.

Визнати незаконним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Олександрійської міської ради «Про
виключення квартири з числа службового
житлового приміщення та надання
квартири громадянам міста» від 22
грудня 2005 р. № 1051 в частині видачі
ордеру на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та
членам його сім'ї.

Визнати недійсним ордер № 86,
виданий 27 грудня 2005 р. виконавчим
комітетом Олександрійської міської
ради ОСОБА_2 та членам його сім'ї, на
квартиру АДРЕСА_1.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження органу приватизації №
19944 від 15 вересня 2008 р. про передачу
квартири АДРЕСА_1 в приватну спільну
власність ОСОБА_2 та членів його сім'ї.

Визнати недійсним свідоцтво про
право власності на житло від 15 вересня
2008 р. - квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4.

Витребувати із незаконного
володіння ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
квартиру АДРЕСА_1., та повернути її
власнику - ОСОБА_1.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Олександрійської
міської ради та виконавчого комітету
Олександрійської міської ради в дохід
держави по 379 грн. 85 коп. судових
витрат.

Апеляційну скаргу на рішення може
бути подано до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
рішення, - протягом того ж строку з дня
отримання копії рішення.

Суддя