Справа № 148/2452/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року
Тульчинський районний суд
Вінницької області

в складі: головуючого судді
Карнауха А.П.

при секретарі
Грабовській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради,
Тульчинської районної державної
адміністрації про визнання права
власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

10.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, Крищенецької
сільської ради, Тульчинської державної
адміністрації про визнання права
власності на майно, мотивуючи свої
позовні вимоги наступним. 05.06.2003 року
відповідач ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом отримала державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ВН №172629, відповідно до якого вона
стала власником земельної ділянки
площею 2,94 га, призначеної для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташованої на території
ОСОБА_3 сільської ради.

Так як вона була громадянкою ОСОБА_4, то
в травні 2004 року ОСОБА_2 з метою
відчуження позивачеві належної їй
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
приїхала в с. Крищенці і передала йому -
відчужила земельну ділянку площею 2,94
га, призначену для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташовану на території ОСОБА_3
сільської ради.

За дану земельну ділянку 30.05.2004 року
позивач сплатив ОСОБА_2, 5000 грн., про що
остання написала розписку. Договір про
відчуження земельної ділянки вони мали
посвідчити в нотаріальній конторі. Але
так як необхідно було зібрати ряд
документів, а у ОСОБА_2 закінчувалася
відпустка, вона вимушена була поїхати з
України, і тому вони договір
нотаріально не посвідчили.

Після цього ОСОБА_2 на протязі 10 років в
с. Крищенці, та взагалі в Україну, не
приїздила, а тому позивач не міг
нотаріально оформити договір
відчуження ОСОБА_2 та придбання ним
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення. В
кінці серпня 2014 року ОСОБА_2 приїхала в
Україну і вони звернулися в
нотаріальну контору з метою
нотаріального посвідчення їхнього
договору купівлі-продажу земельної
ділянки. Але в нотаріальному
посвідчені договору їм було відмовлено
по тій причині, що даний договір
нотаріально міг бути посвідчений на
протязі одного року з моменту
отримання державного акту на право
власності на земельну ділянку.

Договір між позивачем і ОСОБА_2 було
укладено до спливу одного року з
моменту отримання власником
державного актом. Всі умови договору
вони виконали, а тому вони вважають, що
він є дійсним. ОСОБА_2 добровільно
відчужила свою земельну ділянку.

А так як договір, не було укладено
нотаріально, позивач звернувся в суд
для визнання за ним права власності на
дану земельну ділянку.

Позивач в судове засідання не
з’явився, позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити і розглянути
справу за його відсутності, про що
подав відповідну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з’явилася просила розглянути
справу за її відсутності, позовні
вимоги визнала повністю, про що подав
відповідну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада подав
суду заяву, в якій вказано, що сільська
рада проти задоволення позову не
заперечує і просить розглядати справу
без участі її представника.

Вивчивши матеріали справи, судом
встановлено, що згідно з паспортом
відповідачка значиться як, ОСОБА_2
(російською мовою ОСОБА_5), ІНФОРМАЦІЯ_1,
є громадянкою ОСОБА_6 Федерації (а.с.5),
вказані обставини також
підтверджуються нотаріально завіреною
копією паспорта громадянина ОСОБА_6
Федерації з перекладом на українську
мову (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом ОСОБА_2, отримала
право на спадщину після смерті ОСОБА_7,
померлої 26.03.1999 року, а саме на: земельну
ділянку, розташовану на території
ОСОБА_3 сільської ради, розміром 2,94 га. в
межах згідно з планом (а.с.14). 05.06.2003 року
ОСОБА_2, отримала державний акт серії ВН
№172629 від 05.06.2003 року, про право
власності на земельну ділянку площею
2,94 га, призначену для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташовану на території ОСОБА_3
сільської ради Тульчинського району
(а.с.13).

Як вказано в копії розписки ОСОБА_2,
30.05.2004 року, вона отримала від ОСОБА_1,
гроші в сумі 5000 грн., за земельну
ділянку, яка їй належить на підставі
державного акту про право власності на
земельну ділянку серії ВН №172629 від
05.06.2003 (а.с.12).

Згідно з відповіддю Тульчинської
державної нотаріальної контори №413/01-16
від 02.09.2014 року, нотаріус не може
оформити договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 2,94 га, яка
належить на підставі державного акту
серії ВН №172629 від 05.06.2003 року, оскільки
відповідно до п.1 п.2 ст. 145 ЗК України, ця
земельна ділянка підлягає відчуженню
її власником протягом року з моменту
переходу такого права (а.с.11).

Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Права людини і громадянина
захищаються судом. Кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 1,2 ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Відповідно до ч.4 ст.81 ЗК України, землі
сільськогосподарського призначення,
прийняті у спадщину іноземцями, а також
особами без громадянства, протягом
року підлягають відчуженню.

За ч.1 ст. 145 ЗК України, якщо до особи
переходить право власності на земельну
ділянку, яка за цим Кодексом не може
перебувати в її власності, ця ділянка
підлягає відчуженню її власником
протягом року з моменту переходу
такого права.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

З огляду на те, що ОСОБА_2 є громадянкою
ОСОБА_6 Федерації і отримала державний
акт про право власності на земельну
ділянку 05.06.2003 року, вона відчужила її
протягом року відповідно до вимог
закону, що підтведжується розпискою
від 30.05.2004 року, яка наявна в матеріалах
справи.

Відповідачі по справі позов визнали і
згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі
визнання відповідачем позову, суд за
наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову. В даному випадку визнання
позову відповідачами не суперечить
закону, не порушує нічиїх прав, свобод
та законних інтересів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий
збір сплачений позивачем підлягає
зарахуванню в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.
16,328,392,655 ЦК України, 81, 145 ЗК України, 88,
174, 209, 215 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на земельну ділянку площею
2,94 га., призначену для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташовану на території
ОСОБА_3 сільської ради Тульчинського
району Вінницької області, яка
належала ОСОБА_2 на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ВН №172629, виданого 05.06.2003
року.

Рішення суду може бути
оскаржено протягом десяти днів з дня
його проголошення шляхом подання
апеляційної скарги до апеляційного
суду Вінницької області через
Тульчинський районний суд Вінницької
області. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області

ОСОБА_8