Справа № 145/1371/14-ц Провадження №
22-ц/772/3229/2014Головуючий в суді першої
інстанції Мазурчак А. Г.Категорія
54Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області в складі:

головуючої: Шемети Т. М.,

суддів: Матківської М.В., Марчук В.С.,

за участю секретаря: Сніжко О. А.,

позивача ОСОБА_2, представника
відповідача Кукурузяка М.Б.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Тиврівського районного суду
Вінницької області від 07.10.2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Державного
територіально-галузевого об`єднання
«Південно-Західна залізниця» в особі
відокремленого підрозділу «Вагонна
дільниця ст. Жмеринка» про зобов'язання
працевлаштування у зв'язку із
звільненням після закінчення
строкового трудового договору,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди,

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до суду з даним
позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що
починаючи з 1993 року працювала
провідником пасажирського вагону
Жмеринської дирекції з обслуговування
пасажирів. Трудові відносини між нею
та відокремленим підрозділом «Вагонна
дільниця ст. Жмеринка» оформлялися
трудовими контрактами, які
переукладались кожний рік. 13 січня 2014
року в черговий раз між нею та
відокремленим підрозділом «Вагонна
дільниця ст. Жмеринка» було укладено
контракт № 4709, відповідно до якого вона
була прийнята на роботу в вагонну
дільницю за посадою провідник
пасажирського вагону. Однак 07 березня
2014 року її було повідомлено про те, що
контракт № 4709 від 13 січня 2014 року,
укладений між нею та відокремленим
підрозділом «Вагонна дільниця ст.
Жмеринка» буде припинений згідно п. 2
ст. 36 КЗпП в зв'язку з закінченням
строку його дії. В подальшому її було
звільнено з 17.05.2014 року з займаної
посади наказом від 16.05.2014 року.

Вважаючи, що її неправомірно звільнили
без подальшого працевлаштування: вона
самостійно виховує двох неповнолітніх
дітей, а тому на неї поширюються
гарантії, передбачені статтею 184 КЗпП,
змінивши позовні вимоги (а.с. 49),
просила:

- зобов'язати відповідача
працевлаштувати її у зв'язку із
звільненням після закінчення
строкового трудового договору;

- стягнути з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу за три місці з 17.05.2014
року по 17.08.2014 року в розмірі 14 917грн. 71
коп. та 5000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 07.10.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, просила оскаржуване
рішення скасувати та постановити нове
рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити. Апеляційну скаргу
аргументує тим, що суд безпідставно не
застосував положення частини 3 статті
184 КЗпП України.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу
підтримала з викладених у ній підстав.
Представник відповідача Кукурузяк М.Б.
проти апеляційної скарги заперечив,
зазначив, що суд вірно встановив
обставини справи та правильно вирішив
позов. Окрім того, вказав, що позивач не
тільки не повинна була бути
влаштованою на роботу після
звільнення, але й, звертаючись до суду,
пропустила встановлений законом строк
для вирішення трудових спорів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.01.2014 року між
Вагонною дільницею ст. Жмеринка та
ОСОБА_2 було укладено контракт № 4709,
згідно якого вона працювала на посаді
провідника пасажирського
вагону(а.с.32-33). За умовами контракту,
зокрема п.7.1, строк дії контракту було
визначено з 18.01.2014 року по 17.05.2014 року.

Наказом (розпорядженням) № 53/ос від
16.05.2014 року трудовий контракт з ОСОБА_2
був припинений та її було звільнено з
17.05.2014 року з посади провідника
пасажирського вагону на підставі п.2 ст.
36 КЗпП України (за закінченням строку
дії контракту) (а.с.34).

ОСОБА_2 є матір'ю трьох дітей, двоє з
яких неповнолітні: син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15) та донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 не відноситься до категорії
осіб, зазначених у частині 3 статті 184
КЗпП України, є одинокою матір'ю в
розумінні .

Такий висновок суду є вірним та
ґрунтується на нормах закону:

Відповідно до вимог п. п. 2,3 ст. 23 та п. 2 ч.
1 ст. 36 КЗпП України трудовий договір
може бути укладений на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін, і підставою його припинення є
закінчення цього строку.

Згідно із ч. 3 ст. 184 КЗпП України
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - ч. 6 ст. 179), одиноких
матерів при наявності дитини віком до
чотирнадцяти років або дитини-інваліда
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Обов'язкове
працевлаштування зазначених жінок
здійснюється також у випадках їх
звільнення після закінчення
строкового трудового договору. На
період працевлаштування за ними
зберігається середня заробітна плата,
але не більше трьох місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору.

Позивач зазначала, що на неї
поширюються норми ч.3 ст. 184 КЗпП
України, оскільки в неї на утриманні
двоє неповнолітніх дітей, шлюб з
чоловіком розірвано, аліменти на
утримання дітей вона не отримує, а тому
підпадає під категорію «Одиноких
матерів». Аналогічний аргумент
вказала і в апеляційній скарзі.

-2-

Однак суд першої інстанції вірно
зазначив, що згідно п. 9 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів», до одиноких матерів належать
жінки, які не перебувають у шлюбі і у
свідоцтві про народження дитини якої
відсутній запис про батька дитини або
запис про батька зроблено в
установленому порядку за вказівкою
матері, вдова, інша жінка, яка виховує і
утримує дитину сама.

Крім того, поняття одинокої матері дано
в Законі України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», зокрема
частиною першою ст. 18 1 визначено, що
право на допомогу на дітей одиноким
матерям мають одинокі матері (які не
перебувають у шлюбі), одинокі
усиновителі, якщо у свідоцтві про
народження дитини (рішенні про
усиновлення дитини) відсутній запис
про батька (матір) або запис про батька
(матір) проведено в установленому
порядку державним органом реєстрації
актів цивільного стану за вказівкою
матері (батька, усиновителя) дитини.

Отже, враховуючи вказані норми
закону, те, що в дітей позивачки є
батько, від отримання аліментів вона
відмовилася в добровільному порядку(
а.с. 60- 63), висновок суду першої
інстанції про те, що на позивачку не
поширюються норми ч.3 ст. 184 КЗпП
України, - є вірним.

Таким чином, розглядаючи справу за
апеляційною скаргою на оскаржуване
рішення, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив і оцінив фактичні
обставини у справі, подані сторонами
докази, вірно визначився з характером
спірних правовідносин та застосував
відповідні норми права. Судом першої
інстанції виконані вимоги ст. 212 ЦПК
України, судове рі шення мотивовано,
наведене в апеляційній скарзі
висновків суду першої інстанції не
спростовує, а тому підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 07.10.2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:
Т.М.Шемета

Судді :
М.В. Матківська

В.С. Марчук