АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2279/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3537/14
Головуючий у 1-й інстанції Городівський
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

За участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 16 жовтня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що
протягом 2013 року надав ОСОБА_2 грошові
кошти у сумі 26 850,00 грн. та 1
000,00 доларів США, що в гривневому
еквіваленті станом на 22 серпня 2014 року
становить 13 365 грн., на розбудову
інтернет-мережі в с. Гоголеве,
придбання робочої машини та
виготовлення проектної документації
по м. Карлівка, на підтвердження чого
надав розписку відповідачки.

12 березня 2014 року позивач направив
ОСОБА_2 листа з вимогою повернення
боргу, який до моменту звернення до
суду залишається непогашеним.

З цих підстав, просив стягнути з
відповідачки борг за розпискою з
урахуванням індексу інфляції у розмірі
42 550,95 грн., проценти від суми позики у
розмірі 1 483,00 грн., три проценти річних
від простроченої суми у розмірі 429,63
грн.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 16 жовтня 2014 року у позові
відмовлено.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ОСОБА_1,
посилаючись на порушення і неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Виходячи з цього, розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики після
отримання коштів, підтверджуючи як
факт укладення договору та зміст умов
договору, так і факт отримання
боржником від кредитора певної
грошової суми.

Місцевим судом встановлено та не
заперечується жодною зі сторін, що
протягом 2013 року ОСОБА_1 надав
ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 24 450 грн. та
1 000 доларів США на придбання
техніки на розгортання інтернет-мережі
у смт. Гоголеве, та 2 400,00 грн. на
виготовлення проектної документації,
на підтвердження чого ОСОБА_2 була
написана розписка (а.с. 5).

У матеріалах справи також міститься
розписка від 11 лютого 2014 року про
отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 24 450,00 грн.
та 1 000,00 доларів США, (а.с. 15).

Відповідачка пояснила, що написання
нею розписки без зазначення дати й
розписки ОСОБА_1 відбулося в один день -
11 лютого 2014 року, позивач цієї
обставини не спростовував.

Слід зазначити, що у розписці ОСОБА_2 не
передбачено строку повернення коштів
та спосіб, у якій мав виконуватись
обов'язок щодо їх повернення
(готівковий розрахунок, переведення на
банківський рахунок, виконання робіт,
про які зазначено у розписці).

Разом з тим, виходячи зі змісту
документів, на підставі яких
доказується факт укладення договору
позики і його умов, не вбачається того,
що гроші надавалися відповідачці в
позику, оскільки предмет зобов'язання
останньої стосувався вчинення за
рахунок коштів позивача певних дій, які
потребували залучення матеріальних
коштів на придбання обладнання і
виготовлення проектної документації,
що може свідчити про укладення
договору надання послуг (ст. 901 ЦК
України) чи договору про спільну
діяльність (ст. 1130 ЦК України).

Між тим, ураховуючи цільове
призначення коштів - розбудова
інтернет-мережі та виготовлення
проектної документації, у справі
відсутні докази, які підтверджували
вчинення вказаних дій ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1 саме у якості
фізичної особи, а не суб'єкта
підприємницької діяльності.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд вірно виходив з
недоведеності позивачем укладення між
сторонами договору позики та наявності
у відповідачки зобов'язання по
поверненню позики.

Доводи апеляційної скарги, що грошові
кошти позивачем надавались
відповідачці двічі у однакових сумах
та в обох випадках ОСОБА_2 писались
розписки не заслуговують на увагу,
ураховуючи, що відповідно до вимог ч. 4
ст. 60 ЦПК України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, а у
матеріалах справи міститься лише одна
розписка відповідачки.

У свою чергу, дійсність розписки ОСОБА_1
від 11 лютого 2014 року про отримання від
відповідачки 24 450 грн. та 1 000 доларів США
у даній справі не оспорювалося.

Таким чином, апелянтом не надано
належних та допустимих доказів того, що
зазначені вище кошти не були передані
ОСОБА_2 в рахунок коштів, з приводу
повернення яких пред'являвся даний
позов.

Посилання апелянта щодо
невмотивованості рішення суду та
невстановлення судом фактичних
правовідносин сторін є безпідставними
та такими, що не відповідають
обставинам справи, які всебічно, повно
і об'єктивно досліджені судом першої
інстанції, та яким надана належна
правова оцінка.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 16 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
В.А. Чічіль

Судді:
О.Ю.
Кузнєцова

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно:

суддя
В.А. Чічіль