У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік
О.М.,суддів:Маляренка А.В., Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О.,Юровської
Г.В.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційними
скаргами Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» та ОСОБА_6 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 02 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 13
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі −? ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») звернулося до суду із
зазначеним позовом, мотивуючи його тим,
що 27 грудня 2007 року між Закритим
акціонерним товариством «ОТП Банк»
(далі −? ЗАТ «ОТП Банк»),
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі
−? ПАТ «ОТП Банк»), і ОСОБА_6 укладено
кредитний договір № МL-001/169/2007,
відповідно до умов якого ОСОБА_6
отримав кредит у розмірі 144 142,50
швейцарських франків на строк до 26
грудня 2027 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 27 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП
Банк» і ОСОБА_7 та між ЗАТ «ОТП Банк» і
ОСОБА_8 були укладені договори поруки
№№ SR-001/169/2007 та SR -001/169/2007/1.

ОСОБА_6 взяті на себе зобов'язання не
виконав, у зв'язку з чим станом на 30
травня 2013 року утворилась
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 183 879,24 швейцарських франків,
що еквівалентно 1 525 333 грн 28 коп. та пеня
за прострочення виконання зобов'язання
у сумі 5 366 936 грн 68коп., що разом
становить 6 892 269 грн 96 коп.

Крім того, 27 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП
Банк» і ОСОБА_6 було укладено договір №
001/23504/07/1 про кредитування поточного
рахунка, за яким ОСОБА_6 встановлено
ліміт овердрафту 5 000 грн під
зобов'язання повернути суму кредиту в
межах ліміту та сплатити плату за
користування кредитом.

Проте у зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_6 умов вказаного договору у нього
станом на 22 травня 2013 року виникла
заборгованість за договором в розмірі 2
208 грн 65 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 02 грудня 2013 року позов
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» суму
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 183 879 швейцарських франків 54
сантима.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7
ОСОБА_8 на користь ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» суму пені за кредитним
договором у розмірі 5 366 936 грн 68 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 на користь ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» суму у розмірі 2 208 грн 68 коп.
заборгованості за договором про
кредитування поточного рахунка.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
13 березня 2014 року рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 02 грудня 2013 року скасовано в
частині стягнення солідарно з ОСОБА_6
на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 170 979, 04 швейцарських франків 54
сантима та пені в розмірі 5 366 936 грн 68
коп., ухвалено у цій частині нове
рішення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6,
ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 170 979,04
швейцарських франків, що становить 1 812
629 грн 50 коп., пеню у розмірі 1 812 629 грн 50
коп., а всього 3 625 259 грн.

У задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» про солідарне
стягнення заборгованості з ОСОБА_7,
ОСОБА_8 відмовлено. В іншій частині
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» просить суд касаційної
інстанції скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свої доводи порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд
касаційної інстанції скасувати
рішення суду першої інстанції повністю
та рішення суду апеляційної інстанції
в частині стягнення з нього
заборгованості за кредитним договором
та пені та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
мотивуючи свої доводи порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд
першої інстанції керувався тим, що
згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства та в
установлений договором строк, оскільки
ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним
договором не виконав, а тому він, ОСОБА_7
і ОСОБА_8, як боржники за договорами
поруки, несуть солідарну
відповідальність.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції та стягуючи з ОСОБА_6
заборгованість за кредитним договором
та пеню зменшуючи їх розмір, керувався
тим, що з урахуванням ст. ст. 261, 530, 631 ЦК
України та дати звернення ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» з позовом до суду - 09
липня 2013 року, позовна давність на
звернення за захистом своїх прав до
суду обмежується 09 липня 2010 року. За
таких обставин вимоги позивача про
стягнення заборгованості щодо
повернення кредиту та сплати відсотків
за їх користування, що виникли до
вказаної дати, не підлягають
задоволенню.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки судів не відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Судами встановлено, що 27 грудня 2007 року
між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником
якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_6
укладено кредитний договір № МL-001/169/2007,
відповідно до умов якого ОСОБА_6
отримав кредит у розмірі 144 142,50
швейцарських франків на строк до 26
грудня 2027 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 27 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП
Банк» і ОСОБА_7 та між ЗАТ «ОТП Банк» і
ОСОБА_8 були укладені договори поруки
№№ SR-001/169/2007 та SR -001/169/2007/1.

ОСОБА_6 взяті на себе зобов'язання не
виконав, у зв'язку з чим станом на 30
травня 2013 року виникла заборгованість
за кредитним договором у розмірі 183 879,24
швейцарських франків, що еквівалентно 1
525 333 грн 28 коп., та пеня за прострочення
виконання зобов'язання у сумі 5 366 936 грн
68 коп., що разом становить 6 892 269 грн 96
коп.

Крім того, 27 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП
Банк» і ОСОБА_6 було укладено договір №
001/23504/07/1 про кредитування поточного
рахунка, за яким ОСОБА_6 встановлено
ліміт овердрафту 5 000 грн під
зобов'язання повернути суму кредиту в
межах ліміту та сплатити плату за
користування кредитом.

Проте у зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_6 умов вказаного договору у нього
станом на 22 травня 2013 року виникла
заборгованість за договором в розмірі 2
208 грн 65 коп.

На підставі договору купівлі-продажу
кредитного портфеля від 28 травня 2010
року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» набуло право
вимоги за договором № МL-001/169/2007,
договорами поруки №№ SR-001/169/2007, SR
-001/169/2007/1 та договором № 001/23504/07/1.

Разом з тим, суди не звернули уваги, що 17
листопада 2009 року ПАТ «ОТП Банк»
направив ОСОБА_6 досудову вимогу про
повернення 139 765, 45 швейцарських франків
заборгованості за кредитом; 2
504, 04 швейцарських франків
заборгованості за відсотками; 7 750 грн
78 коп. пені та 75 грн штрафу протягом 30
днів з дня отримання вимоги (а. с. 70).

Зазначена вимога отримана ОСОБА_6 21
липня 2009 року (а. с. 7).

З позовом про стягнення заборгованості
банк звернувся 15 березня 2010 року, однак
ухвалою суду від 17 січня 2012 року позов
залишено без розгляду (а. с. 80).

Зазначені обставини є визначальними
для обрахування строку позовної
давності та вирішення питання про
відповідальність поручителів.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання боржником кожного
щомісячного зобов'язання згідно з
частиною третьою статті 254 ЦК України
спливає у відповідне число останнього
місяця строку.

У зв'язку з порушенням боржником
графіка погашення платежів та
виникненням заборгованості за
кредитним договором кредитор
використав передбачене частиною
другою статті 1050 ЦК України та пунктом
1.9 договору право на односторонню зміну
умов кредитного договору, надіславши 17
листопада 2009 року вимогу про
дострокове повернення всієї суми
кредиту та пов'язаних із ним платежів.

Отже, у разі зміни кредитором на
підставі частини другої статті 1050 ЦК
України строку виконання основного
зобов'язання передбачений частиною
четвертою статті 559 ЦК України
шестимісячний строк підлягає
обрахуванню з цієї дати. Зазначена
правова позиція висловлена Верховним
Судом України у постанові від 17 вересня
2014 року у справі №6-53цс14.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог −?
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Разом з тим відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність −? це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч.ч.
1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
уповноваженою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, у яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252 −? 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
кредитного договору від 27 липня 2006 року
погашення кредиту повинно
здійснюватись частинами кожного
місяця, то початок позовної давності
для стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Аналогічна позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
6 листопада 2013 року(справа № 6-116цс13),
від 19 березня 2014 року (справа № 6-20цс14)
та від 18 червня 2014 року (справа № 6-61цс14),
які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковими для судів.

Суди, розглядаючи спір, не з'ясували та
не встановили, з якого періоду ОСОБА_6
перестав погашати кредит, строк
виконання кожного щомісячного
зобов'язання спливає у відповідне
число останнього місяця строку, а ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» звернулося до
суду з позовом у липні 2013 року.

Крім того, стягуючи пеню, суди не
врахували, що відповідно до ч. 3 ст.
551 ЦК України передбачено, зокрема, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України
з урахуванням положень статті 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
її розмір значно перевищує розмір
збитків (правова позиція, викладена у
постанові Верховного Суду України від
03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14).

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212−?214, 316
ЦПК України суди на зазначені вище
положення закону та обставини справи
уваги не звернули; не врахували заяву
відповідача про застосування строку
позовної давності щодо стягнення
заборгованості за кредитом та дійшли
передчасного висновку, що строком
виконання зобов'язань за кредитним
договором є дата остаточного
повернення кредиту −? 26 листопада 2027
року.

Враховуючи зазначене, ухвалені судові
рішення не можуть залишатися в силі,
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» та ОСОБА_6 частково
задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 02 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 13
березня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:
А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Г.В. Юровська