Справа № 372/3596/14 Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/6534/14 Доповідач у 2
інстанції Ігнатченко Н.В.Категорія 38
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Білоконь О.В.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 7 жовтня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області
про визнання права власності в порядку
спадкування, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому просив
визнати за ним в порядку спадкування
право власності на земельні ділянки
загальною площею 0,3075 га, із них: для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд 0,2374 га та для ведення особистого
селянського господарства 0,0701 га, що
розташовані в АДРЕСА_1, обґрунтовуючи
його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його
тітка - ОСОБА_3, після смерті якої
залишилось спадкове майно, до складу
якого входять зазначені вище земельні
ділянки. Позивач є єдиним спадкоємцем
спадкового майна після своєї померлої
тітки за заповітом. Спадщину позивач
прийняв своєчасно, звернувшись з
відповідною заявою до нотаріальної
контори, але у видачі свідоцтва про
право на спадщину на спірні земельні
ділянки йому було відмовлено, оскільки
спадкоємцем не надано належним чином
оформлених оригіналів
правовстановлюючих документів на ім'я
спадкодавця - державних актів.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 7 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 17
жовтня 2014 року позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати, з мотивів порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на аналогічні підстави для
її задоволення що і в позовній заяві,
додатково зазначивши про фактичне
прийняття спадщини шляхом вступу у
володіння спадковим майном,
користування та продовження утримання
будинку АДРЕСА_1; він самостійно
господарює на землі, реалізуючи права
та виконуючи обов'язки
землекористувачів, передбачених ст.ст.
95-96 ЗК України.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
спадкодавець за життя не одержала
державного акту на право власності на
земельну ділянку та відповідно не
зареєструвала його, вона не набула в
установленому порядку права власності
на ці земельні ділянки, а тому це право
(право власності) не входить до складу
спадщини і не може бути визнано за
позивачем в порядку спадкування.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 89 років померла
ОСОБА_3 про що в Книзі реєстрації
смертей зроблено відповідний запис за
№ 27. Після її смерті залишилося
спадкове майно у вигляді земельної
ділянки площею 2,567 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташованої на території
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області,
житлового будинку, що знаходиться по
АДРЕСА_1 та земельних ділянок загальною
площею 0,3075 га, із них: для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд 0,2374 га
та для ведення особистого селянського
господарства 0,0701 га, що розташовані в
АДРЕСА_1.

Згідно заповіту складеного ОСОБА_3 4
квітня 2007 року та зареєстрованого в
реєстрі за № 40, остання все своє майно
де б воно не перебувало і з чого б воно
не складалося і яке буде належати їй на
день смерті заповіла позивачу.

Як вбачається з копії спадкової справи
№ 85/2009 до майна померлої 18 листопада 2008
ОСОБА_3, спадщину позивач прийняв
вчасно, звернувшись з відповідною
заявою до Обухівської районної
державної нотаріальної контори. На
спадкове майно у вигляді земельної
ділянки площею 2,567 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташованої на території
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області,
житлового будинку, що знаходиться по
АДРЕСА_1, нотаріусом Обухівської
районної державної нотаріальної
контори видано ОСОБА_2 свідоцтва про
право на спадщину за заповітом.

Разом з тим Обухівська районна
державна нотаріальна контора
Київської області в своєму листі № 1012
від 14 жовтня 2009 року повідомила
позивача про те, що свідоцтво про право
на спадщину на земельні ділянки
загальною площею 0,3075 га, із них: для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд 0,2374 га та для ведення особистого
селянського господарства 0,0701 га, що
розташовані в АДРЕСА_1, не можуть бути
йому видані, оскільки у спадкоємця
відсутні правовстановлюючі документи
на ці земельні ділянки, а державні акти
виготовлені на ім'я ОСОБА_3 в зв'язку з
її смертю не були зареєстровані та
видані Обухівським районним відділом
земельних ресурсів.

Зі змісту позовної заяви та пояснень
представника позивача в судовому
засіданні судом першої інстанції
з'ясовано, що у видачі свідоцтва про
право на спадщину спірної земельної
ділянки було відмовлено, так як
спадкоємцем не надано оригіналу
правовстановлюючого документу на ім'я
спадкодавця, який належним чином за
життя спадкодавця не був
зареєстрований і остання його не
отримала.

Як убачається з копій державних актів
на право власності серії ЯЖ № 693203 на
земельну ділянку площею 0,2374 га та
державного акта серії ЯЖ № 693204 на
земельну ділянку площею 0,0701 га,
державні акти були виготовлені на ім'я
ОСОБА_3 підписані головою
Старобезрадичівської сільської ради
та начальником Управління земельних
ресурсів у Обухівському районі і
зареєстровано Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі 30 червня 2010
року, тобто акти видані після смерті
спадкодавця.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Однією з таких підстав є спадкування
майна, в тому числі за законом
відповідно до ст. 1217 ЦПК України.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218
ЦК України, входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (в
редакції чинній на момент відкриття
спадщини) право власності на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (ч. 1 ст.
126 ЗК України).

Враховуючи викладене суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про те, що спірні земельні
ділянки не входять до складу спадщини
після смерті ОСОБА_3 і право власності
на них не може бути визнано за
позивачем в порядку спадкування з
огляду на те, що спадкодавець за життя
не набула в установленому законом
порядку права власності на ці земельні
ділянки.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України визначає вичерпний
перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів. Під способами
захисту суб'єктивних цивільних прав
розуміють закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач з будь-якими заявами щодо
оформлення права власності на земельні
ділянки, які є предметом розгляду даної
справи до Старобезрадичівської
сільської ради Обухівського району
Київської області не звертався, а тому
враховуючи положення ст. 3 ЦПК України,
підстав вважати, що на момент подачі
позову відповідачем були порушені,
невизнані або оспорювалося право
власності позивача на земельні ділянки
немає.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що в даному випадку відмова
в задоволенні позову не позбавляє
можливості позивача звернутися з
відповідною заявою до
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області
щодо оформлення права власності на
земельні ділянки, в порядку
передбаченому чинним законодавством
України або звернутися до суду з
позовом з метою захисту порушеного
права шляхом обранням іншого способу
захисту.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах ст. 303 ЦПК України
судова колегія вважає, що докази та
обставини, на які посилається апелянт в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 7 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: