УХВАЛА

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання заповіту та свідоцтва про
право на спадщину недійсними за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 9 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати -
ОСОБА_5, після смерті якої залишилось
спадкове майно у вигляді 1/2 частина
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1. Він є власником
іншої 1/2 частини цього будинку.
Зазначав, що спадкоємцем після смерті
ОСОБА_5 є і його сестра, ОСОБА_4 Після
смерті матері він дізнався про те, що за
життя ОСОБА_5 склала заповіт на користь
відповідачки, підписаний не нею, а
іншими особами. Оскільки заповіт в
дійсності не містить вільного
волевиявлення заповідача, просив
визнати цей заповіт та свідоцтво про
право на спадщину від 17 липня 2013 року,
виданого на його підставі, недійсними.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
9 квітня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 17 червня 2014 року,
у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
оспорюваний заповіт посвідчений
відповідно з вимогами закону, а позивач
не надав належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками районного суду, зазначивши,
що висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_5 Після її смерті
відкрилась спадщина на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої
черги за законом після смерті ОСОБА_5 є
її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 За життя 10
червня 2010 року ОСОБА_5 склала заповіт,
який заповіла все своє майно ОСОБА_4,
яка прийняла спадщину за заповітом
після смерті матері та 17 липня 2013 року
отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом.

З тексту оспорюваного заповіту
вбачається, що у зв'язку з неможливістю
заповідачем прочитати текст заповіту,
відповідно до ст. 1253 ЦК України, заповіт
посвідчено в присутності свідків:
ОСОБА_6, ОСОБА_7 У зв'язку з тим, що ОСОБА_5
є неписьменною і не може підписати
заповіт власноручно, на її особисте
прохання та в її присутності текст
заповіту підписала ОСОБА_8

Суд першої інстанції вважав, що
оспорюваний заповіт за формою та
змістом відповідає вимогам Закону
України «Про нотаріат» та Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 3 березня 2004 року № 20/5.

Суд першої інстанції також зазначив, що
доводи позивача про те, що його мати
була письменною, а заповіт не
відображає її волевиявлення,
спростовуються матеріалами справи.

На вказані порушення звернув увагу
ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі,
проте апеляційний суд цим доводам
жодної правової оцінки не дав.

Враховуючи таку некоректність мотивів
суду першої інстанції, апеляційний суд,
перевіряючи доводи апеляційної скарги,
зобов'язаний був на це звернути увагу.

Так, відповідно до положень ст. ст. 303, 304
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК
України, в якій, зокрема, зазначаються:
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленні ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
за певних обставин на дослідження
нових доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення зазначених
положень закону апеляційний суд,
відхиляючи апеляційну скаргу,
обмежився лише узагальнюючою фразою
про те, що висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, вимогам
закону. Проте апеляційний суд узагалі
не перевірив як доводів апеляційної
скарги, так і законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції; не навів ніяких мотивів
ухваленого ним судового рішення та
обставин, які б спростовували доводи
скарги.

При цьому без належної уваги
апеляційного суду залишились доводи
апеляційної скарги про те, що мати
позивача була письменною і могла сама
підписати заповіт. Зокрема, не звернуто
увагу на те, що відповідно до заяви
ОСОБА_5 про відмову отримання частки
майна померлого ОСОБА_9, адресованої
державному нотаріусу
Києво-Святошинської державної
нотаріальної контори, останній
встановив особу заявителя та перевірив
справжність її підпису, про свідчить
відповідний нотаріальний напис на
заяві.

Крім того, довіреність, посвідчена
приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_10 18 листопада 2009 року,
якою ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_4
виконати певні доручення, підписана
ОСОБА_5 в присутності нотаріуса, який
встановив особу ОСОБА_5, перевірив її
дієздатність та зробив відповідний
нотаріальний напис. Доручення згідно
цієї довіреності виконані ОСОБА_4 в
повному обсязі, вказана довіреність
ніким не оспорена та не визнавалась
недійсною в судовому порядку.

Також апеляційний суд не дав оцінки і
таким наявним в матеріалах справи
доказам, як письмові заяви ОСОБА_5 від 25
листопада 1981 року, від 6 липня
1983 року, 26 лютого 1986 року, що
знаходились в її пенсійній справі;
підписи ОСОБА_5 у відомостях Центру
поштового зв'язку № 11 Київської
обласної дирекції Українського
державного поштового зв'язку
«Укрпошта» щодо отримання нею пенсії
протягом 2010-2013 років; письмова заява
ОСОБА_5 від 17 квітня 2014 року
щодо переоформлення особового рахунку.

Таким чином, апеляційний суд у
порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України
зазначені докази належним чином не
дослідив, не перевірив, чи дійсно
ОСОБА_5 була неписьменна і не могла
власноруч підписати заповіт.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 17 червня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А.
Черненко