Придніпровський районний суд
Справа № 711/3116/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014 року

м. Черкаси

Придніпровський районний суд м.
Черкаси в складі:

головуючого – судді
Позарецької С.М.

при секретарі
Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 «СГ «ТАС», ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом (в подальшому уточнений)
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «СГ «ТАС», ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення шкоди. Свої позовні вимоги
мотивує тим, що 22.03.2013р. на 31км 300м
автодороги Н-08
Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя
сталася ДТП, учасниками якої були:
водій вантажного автомобіля НОМЕР_1 –
ОСОБА_5 (власник тр/з ОСОБА_4В.) та водій
легкового автомобіля НОМЕР_2 – ОСОБА_2
(власник тр/з ОСОБА_6Є.).

В результаті ДТП автомобіль,
належний ОСОБА_4 отримав пошкодження і
вартість завданої матеріальної шкоди
становить 18864грн. 76коп., що
підтверджується висновком авто
товарознавчого дослідження №45 від
18.04.2013р., проведеного на замовлення АТ
«СГ «ТАС».

Зазначено, що вказана ДТП
сталась з вини водія ОСОБА_2, що
підтверджується даними довідки №9175754
про ДТП. Цивільно-правова
відповідальність водія ОСОБА_2
застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно із
полісом обов»язкового страхування
УПВВНТЗ від 13.10.2012р.

03.04.2013р. ОСОБА_4 звернувся до
страхової групи з заявою про виплату
страхового відшкодування, однак листом
від 11.06.13р. йому було відмовлено у
виплаті. ОСОБА_6 та ОСОБА_2 також шкоду
ОСОБА_4 не відшкодували.

20.03.2014р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1
укладено договір відступлення права
вимоги, за яким ОСОБА_4 передав ОСОБА_1
право вимоги до будь-яких (усіх)
зобов»язаних осіб, зокрема ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_3 «СГ «ТАС», яке виникло в
результаті завдання ОСОБА_4
матеріальної шкоди внаслідок ДТП, що
сталася 22.03.13р. Крім того, ОСОБА_4
поручився перед ОСОБА_1 за вказаних
боржників. Вартість завданої
матеріальної шкоди та відступленого
права вимоги становить 18864грн. 76коп.

Таким чином, ОСОБА_2, як володілець
джерела підвищеної небезпеки та водій
транспортного засобу, ОСОБА_3 «СГ «ТАС»
як страховик, ОСОБА_4, як особа, яка за
них поручилась є солідарними
боржниками позивача в межах вказаної
вище суми.

Посилаючись на ст.ст. 1166, 1187,
512, 519, 554 ЦК України, ст. 3,5,6,22 ЗУ «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», позивач просить суд: стягнути
з ОСОБА_2, ОСОБА_3 «СГ «ТАС», ОСОБА_4
солідарно 18864грн. 76коп. та судові
витрати покласти на відповідачів.

В судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 повністю підтримав
заявлені позовні вимоги і просив їх
задовольнити в повному обсязі. Крім
того, зазначив, що вважає водія ОСОБА_2
винним у вчиненні ДТП, оскільки між ним
та ОСОБА_3 «СГ «ТАС» укладено договір
про цивільно-правову відповідальність.
Крім того, він, позивач, звертався до
страхової компанії щодо страхового
відшкодування, але відповіді не
отримав. Судові витрати складаються із
судового збору.

В судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_3 «СГ
«ТАС» за довіреністю ОСОБА_7 повністю
заперечував проти задоволення
заявлених позовних вимог, про що надав
письмові заперечення проти позову.
Крім того, зазначив, що відсутній
страховий випадок, оскільки не
встановлена особа, винна у скоєнні ДТП,
що мала місце 22.03.13р. Той факт, що ОСОБА_2
за полісом застрахував
цивільно-правову відповідальність в
ОСОБА_3 «СГ «ТАС», не свідчить про те, що
він є винним у ДТП. Жодних
підтверджуючих даних про винну особу
немає. Страхова компанія 11.06.2013р.
відмовила у виплаті страхового
відшкодування ОСОБА_4, оскільки не
встановлена особа та її вина у ДТП, а
отже, відсутній страховий випадок.
ОСОБА_2 взагалі не звертався до ОСОБА_3 з
приводу ДТП, в т.ч. не реагував на їхні
звернення – вимоги щодо надання ряду
документів для вирішення питання про
страховий випадок.

В судове засідання
відповідач ОСОБА_4 не з»явився, надавши
заяву про розгляд справи за його
відсутності. Зазначив, що позовні
вимоги не визнає.

В судове засідання
відповідач ОСОБА_2 не з»явився, будучи
належним чином повідомлений про час,
дату та місце розгляду справи.

В судове засідання треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 не з»явились,
будучи належним чином повідомлені про
час, дату та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб,
що беруть участь у розгляді справи,
дослідивши матеріали справи та докази
в їх сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають до задоволення за
таких підстав:

встановлено, що відповідно
до даних довідки №9175754 22.03.2013р. о 23-15 на
31км 300м автодороги Н-08
Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя
сталася ДТП. При цьому, учасниками ДТП
були водій ОСОБА_5, яки          й
керував транспортним засобом
вантажним автомобілем н/з СА 3273АН, що
належить ОСОБА_4 (свідоцтво про
реєстрацію т/з від 12.06.2008р.) та
невстановлений водій, який керував
легковим автомобілем н/з АА 5625СТ, що
належить на праві власності ОСОБА_6
Крім того, у даній довідці зазначено, що
ДТП сталася внаслідок порушення: водій
зник з місця ДТП, перевищення безпечної
швидкості, тобто водій, який винен у
скоєнні ДТП, не встановлений.

03.04.2013р. водій ОСОБА_5
(тимчасовий дозвіл на право керування
т/з від 25.10.2002р.) звернувся до ОСОБА_3 «СГ
«ТАС» з заявою про настання події – ДТП
від 22.03.13р. Власник автомобіля ОСОБА_4
27.05.13р. звернувся з заявою до ОСОБА_3 про
виплату страхового відшкодування.

Крім того, судом
встановлено, що 13.10.12р. ОСОБА_2
застрахував у ОСОБА_3 «СГ «ТАС»
цивільно-правову відповідальність,
відповідно до полісу АВ/9454173.

Страховою групою проведено
огляд транспортного засобу, належного
ОСОБА_4, виявлені пошкодження, про що
03.04.13р. складено відповідний акт. Крім
того, 18.04.13р. також експертом ОСОБА_8
оглянуто пошкоджений транспортний
засіб, про що складена дефектна
відомість №45 та висновок №45 від 18.04.13р.
експертного авто-товарознавчого
дослідження, за яким встановлено
вартість матеріального збитку,
завданого ОСОБА_4 – власнику
автомобіля н/з СА 3273АН – у розмірі
18864грн. 76коп.

11.04.2013р. Страховою групою на адресу
ОСОБА_2 направлено листа-повідомлення з
проханням надати копії документів, які
необхідні для вирішення питання про
виплату страхового відшкодування, але
останній не відреагував на це.

Внаслідок цього, 11.06.2013р. на
адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Страховою
групою направлено листа про відмову у
виплаті страхового відшкодування
(здійснення страхової виплати).

Також, з матеріалів справи
вбачається, що 20.03.2014р. між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 укладено договір відступлення
права вимоги, за яким кредитом передав,
а новий кредитор одержав право вимоги
до будь-яких (усіх) зобов»язаних осіб,
зокрема до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ПАТ «СГ «ТАС»
(боржників), яке виникло в результаті
завдання кредитору матеріальної шкоди
внаслідок ДТП, що сталася 22.03.13р. і
становить 18864грн. 76коп. (п.1 договору).
Відповідно до п.5 договору, виконання
боржниками вимог, зазначених у п.1 цього
договору забезпечується порукою
кредитора. Кредитор зобов»язується
перед новим кредитором солідарно
відповідати за виконання боржниками
вимог, зазначених в п.1 цього договору, в
сумі зазначеній в п.1 цього договору; у
разі невиконання боржниками
забезпеченого порукою зобов»язання,
боржники та кредитор відповідають
перед новими кредитором, як солідарні
боржники, в межах визначених п.5.1 цього
договору (п.п.5, 5.1, 5.2 договору).

Як передбачено ст. 3 ЦПК
України, ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України (ст. 4 ЦПК України). Способи
захисту визначені ст. 16 ЦК
України.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов’язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Докази
надаються сторонами та іншими особами,
що беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України).

Крім того, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК
України).

За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв”язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, яки її право тне було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов’язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
собак, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом
механізмом, іншим об”єктом
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоду було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого (ст. 1187 ч.ч.1, 2, 5ЦК).

Як зазначено у статті 999 ЦК України,
законом може бути встановлений
обов”язок фізичної або юридичної
особи бути страхувальником життя,
здоров»я, майна або відповідальності
перед іншими особами за свій рахунок чи
за рахунок заінтересованої особи
(обов»язкове страхування).

Закон України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» від 01.07.2004р. (в
редакції, що діяла на час виниклих
правовідносин, тобто станом на 13.10.2012р.)
регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів і спрямований на забезпечення
відшкодування

шкоди, заподіяної життю, здоров»ю та
майну потерпілих при експлуатації
наземних транспортних засобів на
території України.

Статтею 6 згаданого Закону
визначено, що страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована,
за шкоду, заподіяну життю, здоров»ю
та/або майну потерпілого.

Як передбачено ст. 32 Закону
страховик не відшкодовує шкоду,
заподіяну при експлуатації
забезпеченого транспортного засобу,
але за спричинення якої не виникає
цивільно-правової відповідальності
відповідно до закону (п.32.1 Закону).

Відповідно до ст. 509 ЦК,
зобов»язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов»язана вчинити на користь другої
сторони (кредиторові) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов»язку.
Сторонами у зобов»язанні є боржник і
кредитор (ч.1 ст. 510ЦК).

Зобов»язання не створює
обов»язку для третьої особи. У
випадках, встановлених договором,
зобов»язання може породжувати для
третьої особи права щодо боржника та
(або) кредитору (ст. 511ЦК).

Як передбачено ст. 512 ч.1 п.1 ЦК
України, кредитор у зобов»язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок,
в т.ч. передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

До нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов»язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом (ст. 514ЦК).

Таким чином, за встановлених по
даній цивільній справі обставин, суд
вважає, що при відсутності
встановлення страхового випадку,
винної особи та причинного зв»язку між
подією та наслідками, які б давали
законні підстави ОСОБА_4 отримати
страхове відшкодування, - сам по собі,
факт наявності договору відступлення
права вимоги від 20.03.2014р., - не створює
законних прав для позивача ОСОБА_1
отримати страхове відшкодування.

Отже, оскільки ОСОБА_4, на час
розгляду даної справи, не має права на
відшкодування завданої йому шкоди,
внаслідок ДТП, що сталася за його
участю та участю невстановленої особи
22.03.13р., то відповідно, він не набув
права переуступати ОСОБА_1 право вимоги
за договором від 20.03.2014р.

Крім того, як зазначено у ст. 11
ЦПК України, суд вправі розглядати
справу лише в межах заявлених позовних
вимог, а тому на думку суду, ОСОБА_1
обрано не той спосіб захисту, який
визначено цивільним законодавством, - у
ОСОБА_4 з ОСОБА_3 «СГ «ТАС» та іншими
особами маються правовідносини, які
регулюються нормами закону про
відшкодування шкоди, а у ОСОБА_1 з
ОСОБА_4 – правовідносини щодо
виконання договірних зобов»язань, які
виникли безпосередньо між ними. При
цьому, сам ОСОБА_4, як потерпілий
внаслідок ДТП від 22.03.13р., не
позбавлений права на звернення до суду
за захистом свого порушеного,
невизнаного або оспорюваного права,
відповідно до вимог ст. 3 ЦПК, в т.ч. з
позовом про відшкодування завданої
йому матеріальної чи моральної шкоди.

Таким чином, з»ясувавши
обставини справи та дослідивши наявні
докази, суд вважає, що позивачем не
надано жодних допустимих та належних
доказів, у розумінні положень ст.ст. 57-59
ЦПК України, - в обгрунтування та
доведеності його позовних вимог, а тому
у їх задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного, та
керуючись ст.ст. 15, 16, 1166, 1187, 22, 999, 509-525 ЦК
України, ЗУ «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» від 01.07.2004р.,
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 174, 209-223 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «СК
«ТАС», ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення шкоди, - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий:

ОСОБА_9