АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1135/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3145/14
Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.
Доповідач Чічіль В. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

за участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" на рішення Київського
районного суду м. Полтави від 16 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, у якому зазначала, що
20.01.2014 року уклала з відповідачем
договори банківського вкладу №20/01-2014
року та №20/01-2014-1, за умовами якого ПАТ
"Брокбізнесбанк" прийняв для
зберігання грошові кошти у розмірі 5 000
000,00 грн. та 200 000,00 доларів США, на обидва
вищевказаних договори був відкритий
єдиний вкладний (депозитний) рахунок
НОМЕР_1, строк вкладу - до 20 лютого 2014
року.

24 лютого 2014 року позивачкою
направлялась письмова вимога на адресу
банку про повернення коштів за
вищевказаними договорами та в день
закінчення строку вкладів 25 лютого 2014
року банк повернув їй лише частину
вкладів у розмірі 2 000 000,00 грн. та 40 000,00
доларів США.

Остаточно просила зобов'язати ПАТ
"Брокбізнесбанк" виплатити вклад за
№20/01-2014 від 20.01.2014 року у розмірі 2 983 604,00
грн. та проценти у сумі 98 630,13 грн.,
виплатити вклад за №20/01-2014 -1 від 20.01.2014
року у розмірі 160 000,00 доларів США, та
відсотки у розмірі 1 479,46 доларів США,
стягнути з відповідача неустойку за
депозитними договорами на момент
ухвалення рішення.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 16 червня 2014 року зменшені
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково, зобов'язано ПАТ
«Брокбізнесбанк» виплатити ОСОБА_1 за
договором банківського строкового
вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року
№20/01/2014 року залишок вкладу у сумі 2 783
604,00 грн., нараховані проценти у сумі 98
630,13 грн., за договором банківського
строкового вкладу (депозиту) від 20
січня 2014 року №20/01/2014-1 року залишок
вкладу у сумі 160 000,00 доларів США,
нараховані відсотки у сумі 1 479,46
доларів США.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» на
користь держави 3 654,00 грн. судового
збору.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ПАТ
«Брокбізнесбанк», посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення і
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у позові.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
задовольнити.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є, зокрема,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та
вірно встановлено місцевим судом, що 20
січня 2014 року між ПАТ «Брокбізнесбанк»
та ОСОБА_1 було укладено договір
банківського строкового вкладу
(депозит ) №20/1-2014 «Вклад «Класичний»,
згідно якого позивачка розмістила у
банку депозитний вклад у сумі 5 000 000,00
грн., та договір банківського вкладу
№20/1-2014-1 «Вклад «Класичний», у
відповідності до умов якого на
відкритий на ім'я ОСОБА_1 депозитний
рахунок останньою внесено грошові
кошти у сумі 200 000 доларів США.

По вказаних вкладах сторонами
встановлено строк повернення
депозитів до 20 лютого 2014 року.

20 лютого 2014 року ОСОБА_1
звернулася до банку із заявою про
повернення коштів з обох вкладів у
повному обсязі, проте кошти з
депозитних рахунків їй були повернуті
лише частково.

Так, станом на день розгляду
справи у суді першої та апеляційної
інстанції, банком по договору
банківського строкового вкладу
(депозит) №20/1-2014 «Вклад «Класичний»
виплачено ОСОБА_1 готівкою 2 000 000,00 грн.,
по договору №20/01-2014-1 «Вклад
«Класичний» - 40 000,00 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що банк не виконав обов'язку щодо
видачі за першою вимогою вкладнику
грошові кошти, що знаходилися на
депозитному рахунку та не виплатив у
повному обсязі нараховані відсотки.

Проте, колегія суддів погодитись з
таким висновком місцевого суду не може,
оскільки він не відповідає обставинам
справи і нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти
та банківський вклад нараховуються від
дня, наступного за днем надходження
вкладу у банк, до дня, який передує його
поверненню вкладникові або списанню з
рахунка вкладника з інших підстав.

Частиною 1 ст. 1060 ЦК України
передбачено, що договір банківського
вкладу укладається на умовах видачі
вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)
або на умовах повернення вкладу зі
спливом встановленого договором
строку (строковий вклад).

Тоді як, ч. 2 ст. 1060 ЦК України містить
імперативну норму про обов'язок банку
видати вкладнику за його першою
вимогою кошти.

З матеріалів справи вбачається, що у
пункті 1.7 обох укладених між позивачем
та відповідачем договорів
банківського строкового вкладу
встановлено умову, за якою повернення
вкладів відбувається шляхом
безготівкового перерахунку їх на
відкритий на ім'я вкладника рахунок, що
було виконано відповідачем на підставі
поданих позивачем заяв.

Жодною зі сторін не заперечується, що
залишок невиплаченого депозитного
вкладу по договору №20/1-2014 «Вклад
«Класичний» від 20 січня 2014 року у сумі 2
783 604,00 грн. та депозитного вкладу по
договору №20/01-2014-1 «Вклад «Класичний»
від 20 січня 2014 року у сумі 160 000,00 доларів
США перераховано на картковий рахунок
НОМЕР_2, відкритий на ім'я ОСОБА_1

Таким чином, з моменту перерахування
коштів з депозитних рахунків на
поточний рахунок вкладника, відносини
між сторонами, що виникли на підставі
договорів банківських вкладів,
припинилися, та з цього моменту
правовідносини між банком та позивачем
регулюються нормами щодо договорів
банківського рахунку.

За змістом ст. 1066 ЦК України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком, при цьому, банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта та гарантуючи його
право безперешкодно розпоряджатися
цими коштами.

Пред'являючи даний позов, позивачка
фактично просила зобов'язити банк
виплатити частину невиплачених
депозитних вкладів, що були
перераховані на відкритий на її ім'я
картковий рахунок.

Між тим, на підставі постанови
Правління Національного банку України
від 28 лютого 2014 року №107 «Про
віднесення Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» до
категорії неплатоспроможних»
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення від 28 лютого 2014 року
№9 щодо запровадження з 3 березня 2014
року тимчасової адміністрації та
призначення уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб до
ПАТ «Брокбізнесбанк».

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику
банку відшкодування коштів за його
вкладом у розмірі вкладу, включаючи
відсотки, нараховані на день початку
процедури виведення Фондом банку з
ринку, але не більше суми граничного
розміру (200 000,00 грн.) відшкодування
коштів за вкладами, встановленого на
дату прийняття такого рішення,
незалежно від кількості вкладів в
одному банку.

Як убачається з матеріалів справи,
Фондом гарантування вкладів фізичних
осіб по договору №20/1-2014 «Вклад
«Класичний» позивачці виплачено у
межах гарантованої суми 200 000,00 грн.

З огляду на положення ч. 5 п. 1 ст. 36
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку,
примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку, нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також зобов'язань перед
кредиторами, у тому числі не
застосовується індекс інфляції за весь
час прострочення виконання грошових
зобов'язань банку.

Таким чином, з моменту запровадження у
ПАТ «Брокбізнесбанк» тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
тобто з 3.03.2014 року, не здійснюється
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку понад суму
гарантованої виплати.

Постановою Національного банку
України від 10 червня 2014 року №339 було
відкликано банківську ліцензію та
ліквідовано АТ «Брокбізнесбанк», а
рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб №45
від 11 червня 2014 року - розпочато
ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» з
відшкодування з боку Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
коштів за вкладами з 11 червня 2014 року
(а.с. 178).

Частиною 2 ст. 46 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» (у редакції, чинній на момент
розгляду справи у суді першої
інстанції) встановлено, що з дня
призначення уповноваженої особи Фонду
щодо ліквідації банку, зокрема,
припиняються всі повноваження органів
управління банку та органів контролю,
строк виконання всіх грошових
зобов'язань банку та зобов'язання щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів) вважається таким, що настав,
припиняється нарахування відсотків,
неустойки (штрафу, пені) та
застосування інших санкцій за всіма
видами заборгованості банку.

У редакції цієї статті від 4.07.2014 року
(на момент апеляційного перегляду
рішення суду) з дня призначення
уповноваженої особи Фонду щодо
ліквідації банку також не
застосовується індекс інфляції за весь
час прострочення виконання грошових
зобов'язань банку.

За таких обставин, задоволення вимог
вкладників у частині, що перевищує суму
виплачену Фондом гарантування вкладів,
у тому числі, шляхом зобов'язання
виплатити грошові кошти, під час
запровадження у банку тимчасової
адміністрації не здійснюється.

У такому випадку, інші суми по вкладах
та банківських рахунках виплачуються
на підставі ст. 49 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб», у разі подання заяви вкладника
протягом 30 днів з дня опублікування
відомостей про відкликання ліцензії
та ліквідації банку до уповноваженої
особи Фонду про свої вимоги до банку.

Не урахувавши зазначеного,
встановивши, що банк на момент
ухвалення рішення у справі перебуває у
стадії ліквідації, місцевий суд без
законних на те підстав задовольнив
позов та зобов'язав відповідача
виплатити позивачці суми, що
знаходяться на її поточному рахунку,
тим самим, порушивши порядок
задоволення вимог кредиторів та
надавши ОСОБА_1 переваги поміж інших
кредиторів.

У свою чергу, у матеріалах справи
відсутні докази звернення ОСОБА_1 до
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію ПАТ
«Брокбізнесбанк» із заявою про свої
вимоги до банку і включення до реєстру
акцептованих вимог кредиторів.

Разом з тим, порушення порядку
задоволення вимог кредиторів та
ухвалення судом рішення про
зобов'язання банку виплати позивачці
належні останній грошові кошти, може
стати підставою для подвійного
стягнення цих сум, що є недопустимим.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким у
задоволенні позову слід відмовити,
оскільки для задоволення вимог
позивачки законодавством встановлено
інший позасудовий порядок.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 16 червня 2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" про стягнення коштів
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
В.А. Чічіль

Судді:
О.Ю.
Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно:

суддя

В.А. Чічіль