АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ апеляційного провадження: №
22-ц-796/13472/14 Справа № 760/4893/14Головуючий
у суді першої інстанції: Зінченко
С.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А.

12 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Ратнікової В.М., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 4 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Розрахунковий центр з обслуговування
договорів на фінансових ринках» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати, середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 4 вересня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду в частині відмови
у поновленні на роботі та стягненні
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
вважаючи, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права,
не враховано всі обставини, що мають
значення для справи, судом не надано
належної оцінку тому, що він мав
переважне право залишення на роботі.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, хоча були повідомлені про
час та місце розгляду справи належним
чином, про причини неявки суду не
повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів вважає за
можливе слухати справу у відсутність
осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у березні 2014 року
позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, посилаючись в обґрунтування
своїх вимог на те, що звільнення вважає
незаконним, оскільки він є інвалідом
війни 2 групи та має переважне право
залишитись на роботі на підставі п. 5 ч. 2
ст. 42 КЗпП України та п. 14 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни та
гарантії їх соціального захисту», та
ненадання письмового розрахунку про
суми, що йому виплачені при звільненні,
що є обов'язком роботодавця відповідно
до ст. 116 КЗпП України.

Зазначив, що перед звільненням йому
пропонувалась робота діловода
діловодної служби, яка є
низькооплачуваною, на що він не
погодився і повідомив про своє право
залишитись на роботі, проте був
звільнений без пропозиції йому посади
відповідно до його досвіду і
кваліфікації, без врахування його
тривалого стажу роботи і без
пропозиції іншої рівноцінної посади
відповідно до нового штатного розпису.

Просив суд визнати незаконним його
звільнення з посади радника голови
правління ПАТ «Розрахунковий центр з
обслуговування договорів на
фінансових ринках», поновити його на
роботі та стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

В подальшому позивач збільшив позовні
вимоги та просив визнати незаконним і
зменшення йому заробітної плати за
серпень-жовтень 2013 року, стягнувши суму
недоплаченої заробітної плати, а також
стягнути з відповідача на його користь
1566,01 грн. допомоги у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю за
жовтень-грудень 2013 року, 4598,76 гривень
компенсації за невикористану
відпустку, 2299,38 грн. компенсації
заробітку за один місяць після
звільнення, а також 152550 гривень в
якості компенсації за спричинену
моральну шкоду, оскільки з вини
відповідача він був позбавлений
можливості отримати зазначені суми
коштів в день свого звільнення.

Судом встановлено, що позивач працював
на посаді керівника наукової групи -
радника голови правління з наукових та
правових питань ПАТ «Розрахунковий
центр».

Як вбачається з матеріалів справи,
наказом голови Правління ПАТ
«Розрахунковий центр» № 1810 від 27.08.2013 р.
з 1 вересня 2013 року було введено новий
штатний розклад ПАТ «Розрахунковий
центр», яким не було передбачено посади
керівника наукової групи - радника
Голови Правління з наукових та
правових питань і не передбачено
посади «радник Голови Правління», а
отже відповідно до Наказу голови
Правління ПАТ «Розрахунковий центр» №
2010 від 27.08.2013 року підлягали скороченню
усі посади радників Голови Правління
ПАТ «Розрахунковий центр».

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України
передбачено, що одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Судом встановлено, що 3 вересня 2013 року
ОСОБА_3 попереджено про наступне
звільнення у зв'язку зі скороченням
штату та запропоновано іншу роботу на
посаді фахівця архівної служби
управління справами.

4 вересня 2013 року позивач ознайомлений
з попередженням, від пропозиції
переведення на іншу посаду відмовився
(а.с. 58).

Наказом №14811 від 04.12.2013 року ОСОБА_3 був
звільнений з посади керівника наукової
групи - радника голови правління з
наукових та правових питань у зв'язку
із скороченням штату працівників
відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

З наказом ОСОБА_3 ознайомлений 04.12.2013
року.

Судом першої інстанції також
встановлено, що ОСОБА_3 пропустив
встановлений ст. 233 КЗпП України
місячний строк звернення до суду з
позовом про поновлення на роботі,
оскільки, отримавши копію наказу про
звільнення 4 грудня 2013 року, з позовом
до суду звернувся лише 11 березня 2014
року.

Відмовляючи у задоволенні позову про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за вимушений прогул,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що дійсно відбулося
скорочення, скорочена була посада
позивача і усі аналогічні посади.
Звільнення позивача проведено у
відповідності до вимог закону.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позову про визнання
незаконними дії відповідача по
зменшенню заробітної плати ОСОБА_3 за
серпень-жовтень 2013 року, стягнення
суми недоплаченої заробітної плати, та
1566,01 грн. допомоги у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю за
жовтень-грудень 2013 року, 4598,76 грн.
компенсації за невикористану
відпустку, 2299,38 грн. компенсації
заробітку за один місяць після
звільнення, а також 152550 гривень в
якості компенсації за спричинену
моральну шкоду, апелянтом не
оскаржувалось і судом апеляційної
інстанції не переглядалось.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що судом
першої інстанції не враховано
положення ст. 42 КЗпП України щодо
переважного права позивача залишення
на роботі, оскільки, судом першої
інстанції правильно встановлено, що
були скорочені усі посади, аналогічні
посаді позивача, відтак, передбачене
ст. 42 КЗпП України переважне право
позивача на залишення на роботі не
могло бути реалізоване, оскільки
скороченню підлягали всі посади,
аналогічні тій, що займав відповідач у
ПАТ «Розрахунковий центр».

Щодо перестановки працівників, то з
роз'яснень, що містяться в постанові
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.98 р. № 9 з наступними змінами «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», вбачається що питання
можливості і правильності
перестановки працівників в межах
однорідних професій належить
виключено до компетенції керівництва
підприємства, установи і не може
обговорюватися і вирішуватися судом.

При цьому, підприємство самостійно
визначає свою організаційну структуру,
встановлює чисельність працівників і
штатний розпис.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм чинного
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 4 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді