АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Головуючий 1 інст.: - Сугачова О.О.
Провадження № 22-ц/790/7559/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: спадкові.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: -
Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського
В.В., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: -
Остапович Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 23 вересня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, 3-особа: ОСОБА_8 - про визнання
права власності на частину
домоволодіння в порядку спадкування за
заповітом та зустрічним позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_6, 3-особа: ОСОБА_8 - про визнання
заповіту недійсним, визнання права
власності на частину домоволодіння в
порядку спадкування за законом та
заповітом,

в с т а н о
в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулася в
суд із вказаним позовом, який уточнила
у вересні 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог
зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід
ОСОБА_9

Після його смерті відкрилася
спадщина на 10/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1.

Спадкоємцями за законом на майно
померлого являлися його дружина
ОСОБА_10 та його сини ОСОБА_7, ОСОБА_8

Після смерті ОСОБА_9 спадщину
прийняли ОСОБА_10 у вигляді 2/30 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 у
вигляді 1/30 частини вказаного
домоволодіння, однак свідоцтва про
право на спадщину за законом
спадкоємці не отримали.

Спадкоємець ОСОБА_7 відмовився від
своєї частки у спадковому майні на
користь матері ОСОБА_10

17 серпня 2011 року ОСОБА_10 склала
заповіт, відповідно до якого все своє
майно заповіла їй як онуці.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла.

У встановлений законом строк вона
звернулася з заявою до нотаріальної
контори про прийняття спадщини за
заповітом після смерті ОСОБА_10, однак
оформити спадщину у безспірному
порядку не має змоги, оскільки ОСОБА_7
вважає, що заповіт складений 17 серпня
2011 року його матір'ю ОСОБА_10 є
недійсним.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 1222, 1223, 1235, 1261, 1268, 1274, 1296 ЦК
України, ОСОБА_6 просила суд визнати за
нею право власності на 2/30 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_7 на її користь
судовий збір в розмірі 274 грн. 30 коп.,
витрати на правову допомогу адвоката в
розмірі 700 грн.

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав,
посилаючись на його безпідставність.

У січні 2014 року ОСОБА_7 звернувся в
суд з зустрічним позовом до ОСОБА_6, 3-
особа: ОСОБА_7 про визнання заповіту
недійсним, визнання права власності на
частину домоволодіння в порядку
спадкування за законом та заповітом,
який уточнив у лютому 2014 року.

В обґрунтування зустрічного позову
зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його
батько ОСОБА_9, якому належало 10/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Після смерті батька спадщину
прийняли дружина померлого, а його мати
ОСОБА_10 у вигляді 2/30 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, а також він у
вигляді 1/30 частини вказаного
домоволодіння, однак свідоцтва про
право на спадщину за законом
спадкоємці не отримали.

Його брат ОСОБА_7 відмовився від
своєї частки у спадковому майні на
користь їх матері ОСОБА_10

7 липня 2011 року його мати ОСОБА_10
склала заповіт, посвідчений державним
нотаріусом Одинадцятої Харківської
державної нотаріальної контори
Коваленко Л.О., згідно з яким заповіла
йому 1/4 частку від належної їй частини
домоволодіння АДРЕСА_1, 3/ 4 частки онуці
ОСОБА_6

Крім того, 17 серпня 2011 року ОСОБА_10
склала новий заповіт, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_12, яким заповіла все своє майно
ОСОБА_6

Вважав, що заповіт ОСОБА_10 від 17
серпня 2011 року є недійсним, оскільки
при його укладанні волевиявлення
заповідача не було вільним та не
відповідало його волі.

Посилаючись на вказані обставини
та ч. 1 ст. 225, ст. ст. 1222, 1223, 1233, 1257, 1268, 1269,
1296 ЦК України, ОСОБА_7 просив суд
визнати недійсним заповіт складений 17
серпня 2011 року ОСОБА_10 та посвідчений
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_12 за р. №172.

Визнати за ним право власності на 1/30
частину домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті його батька ОСОБА_9, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ним право власності на
1/60 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом від 7
липня 2011 року, складеним ОСОБА_10 та
посвідченим державним нотаріусом
Одинадцятої Харківської держаної
нотаріальної контори Коваленко Л.О. за
р. №7-896.

ОСОБА_6 зустрічний позов не
визнала, посилаючись на його
безпідставність.

3-особа: ОСОБА_7 первісний позов
підтримав, порти задоволення
зустрічний позову заперечував.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 23 вересня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності
на 2/30 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Залишено відкритими 1/30 частину
домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_9

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 274 грн. 30
коп.

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено.

У задоволені зустрічного позову
ОСОБА_7 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду в
частині відмови у стягненні з
відповідача на її користь витрат на
правову допомогу та ухвалити нове
рішення, яким стягнути з ОСОБА_7 на її
користь витрати на правову допомогу в
розмірі 700 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
зустрічний позов.

Апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає
задоволенню в повному обсязі,
апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_6 витрат на правову
допомогу, суд виходив з того, що
позивачка не надала суду акт виконання
робіт, у зв'язку з чим неможливо зробити
висновок, які саме дії з надання
правової допомоги виконувалися та з
чого складається сума правової
допомоги.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_7 в повному
обсязі, суд виходив з того, що він не
надав доказів щодо прийняття спадщини
після смерті свого батька .

Проте, погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки він дійшов його
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст.
1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи.
Часом відкриття спадщини в такому
випадку є день смерті особи.
Спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1
ст. 1270 ЦК України передбачено, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 1273 ЦК України
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини. Відмова від прийняття
спадщини може бути відкликана протягом
строку, встановленого для її прийняття.

З матеріалів справи вбачається, що
за життя ОСОБА_9 належало на праві
власності 10/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1 ( а. с. 5-17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер (а. с. 4).

Спадкоємцями за законом на майно
померлого являлися його дружина
ОСОБА_10 та сини ОСОБА_7, ОСОБА_8 ( а. с.18,
19,81).

Після смерті ОСОБА_9 з заявами про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори в шестимісячний строк
звернулася дружина померлого ОСОБА_10,
син померлого ОСОБА_7

Спадкоємець ОСОБА_7 відмовився від
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9
на користь дружини померлого ОСОБА_10

ОСОБА_10 успадкувала 2/30 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_9 (10/100 : 3 = 1/30; 1/30 +1 /30 =2/30)

ОСОБА_7 успадкував 1/30 частину
домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_9 (10/100 : 3 = 1/30).

Постановою державного нотаріуса
Одинадцятої Харківської держаної
нотаріальної контори Коваленко Л.О. від
22 грудня 2012 року ОСОБА_7 відмовлено в
отриманні свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
батька ОСОБА_9 (а. с. 62).

Залишаючи відкритими 1/30 частину
домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_9, суд першої інстанції не
врахував, що спадкоємець ОСОБА_7
прийняв спадщину після смерті батька
ОСОБА_9, оскільки 7 липня 2011 року
звернувся з заявою про прийняття
спадщини до Одинадцятої Харківської
держаної нотаріальної контори, яка
зареєстрована в книзі обліку і
реєстрації спадкових справ за №1931 (а. с.
46).

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне скасувати рішення
суду в частині залишення відкритою 1/30
частини домоволодіння АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_9, відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_7 у повному
обсязі та визнати за ОСОБА_7 право
власності на 1/30 частину домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя 17 серпня 2011 року ОСОБА_10
склала заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_12 за
р. №172, згідно з яким заповіла усе своє
майно, де б таке не було та з чого б воно
не складалося ОСОБА_6

Вказаним заповітом ОСОБА_10
скасувала раніше складений нею
заповіт, посвідчений 7 липня 2011 року
Одинадцятою державною нотаріальною
конторою за р. №7-896 на ім'я ОСОБА_7,
ОСОБА_6 (а. с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла ( а.
с.20).

Після смерті ОСОБА_10 з заявами про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори в шестимісячний строк
звернулися син померлої ОСОБА_7 та
онука померлої ОСОБА_6 (а. с. 46).

Зважаючи на те, що ОСОБА_6, яка є
спадкоємцем за заповітом після смерті
ОСОБА_10, у визначений законом строк
прийняла спадщину шляхом подачі заяви
до нотаріальної контори, суд першої
інстанції обґрунтовано визнав за
позивачкою право власності на 2/30
частини домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_10

Колегія суддів погоджується з
рішенням суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7
про визнання недійсним заповіту від 17
серпня 2011 року, складеного ОСОБА_10 та
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_12 за р. №172 та
відмови у визнанні за ОСОБА_7 право
власності на 1/60 частину домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_10

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 1257 ЦК
України за позовом заінтересованої
особи суд визнає заповіт недійсним,
якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі. У
разі недійсності заповіту спадкоємець,
яким за цим заповітом був позбавлений
права на спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Статями 10, 60 ЦПК України визначено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів того, що
на час складання заповіту 17 серпня 2011
року волевиявлення заповідача ОСОБА_10
не було вільним і не відповідало її
волі, а також вона не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

Не надані такі докази позивачем за
зустрічним позовом ОСОБА_7 та його
представником, і в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7
роз'яснено право заявити клопотання
про призначення у справі посмертної
судово-психіатричної експертизи для
вирішення питання щодо можливості
усвідомлення значення своїх дій та
можливості керуватися ними ОСОБА_10 під
час складання нею заповіту від 17 серпня
2011 року.

Однак ОСОБА_7 не наполягав на
проведенні у справі посмертної
судово-психіатричної експертизи,
посилаючись на те, що відповідно до
дослідженої у судовому засідання
апеляційної інстанції медичної
документації його матері ОСОБА_10, його
покійна мати не страждала будь-яким
психічним захворюванням.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що ОСОБА_7 не довів, що при
складанні заповіту 17 серпня 2011 року
волевиявлення його матері не було
вільним і не відповідало її волі, а
також вона не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними.

Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_7
на користь ОСОБА_6 витрат на правову
допомогу, суд послався на те, що
позивачка не надала суду акт виконання
робіт, у зв'язку з чим неможливо зробити
висновок, які саме дії з надання
правової допомоги виконувалися та з
чого складається сума правової
допомоги.

Рішення суду першої інстанції в цій
частині не відповідає нормам
матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 12 ЦПК України
правова допомога надається адвокатами
або іншими фахівцями у галузі права в
порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Матеріали справи свідчать, що 3
жовтня 2013 року ОСОБА_6 та адвокат
ОСОБА_13 уклади договір про надання
правової допомоги, відповідно до якого
останній зобов'язався підгодовувати
ОСОБА_6 позовну заяву та надавати їй
правову допомогу під час розгляду
справи в Московському районному суді м.
Харкова та апеляційному суду
Харківської області. За вказаним
договором ОСОБА_6 сплатила ОСОБА_13 за
квитанцією №119 від 3 жовтня 2013 року
грошові кошти в розмірі 700 грн. ( а. с.56-57,
125).

На виконання договору адвокат
позивачки ОСОБА_13 підготував для
ОСОБА_6 позовну заяву та брав участь в
судових засіданнях Московського
районного суду м. Харкова 15 січня 2014
року на протязі 11 хвилин, 21 травня 2014
року на протязі 29 хвилин, 23 вересня 2014
року на протязі 27 хвилин (а. с. 65, 66, 113-115,
129-131).

Розмір мінімальної заробітної
плати з 1 січня 2014 року становив 1218 грн.

Таким чином, 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу становить 487 грн. 20
коп. (1218 х 40% :100 = 487 грн. 20 коп.)

Отже, сума витрат на правову
допомогу, яка підлягає стягненню з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 становить 700
грн. ( 487, 20 : 60 х 11 хв. = 89 грн. 32 коп.; 487, 20 : 60
х 29 хв. = 235 грн. 48 коп.; 487, 20 : 60 х 27 хв. = 219
грн. 24 коп.; підготовка позовної заяви
-155 грн. 96 коп.).

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає за необхідне скасувати
рішення суду в частині відмови у
стягненні з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
витрат на правову допомогу та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким
стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
витрати на правову допомогу в розмірі
700 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Колегія суддів частково
задовольняє позовні вимоги ОСОБА_6, а
тому вважає за необхідне стягнути з
ОСОБА_6 на його користь витрати по
сплаті судового збору в розмірі 243 грн.
60 коп., які документально підтверджені (
а. с. 76,77, 77-а).

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307,
п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7
задовольнити -частково.

Рішення Московського районного суду
м. Харкова від 23 вересня 2014 року в
частині залишення відкритою 1/30 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_9, відмови у стягненні з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_6 витрат на правову
допомогу, відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_7 у повному
обсязі - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким стягнути з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в
розмірі 700 (сімсот ) грн.

Визнати за ОСОБА_7 право власності
на 1/30 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті його батька ОСОБА_9, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 (шістдесят) коп.

В іншій частині рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: