Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_6,
Радомишльського районного сектору
державної міграційної служби України в
Житомирській області, органу опіки та
піклування Радомишльської районної
державної адміністрації в
Житомирській області про звернення
стягнення та виселення, за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про зобов'язання
укласти договір реструктуризації
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 13 лютого
2014 року та рішення
Апеляційного суду Житомирської
області від 16 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У 2013 році ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 14 вересня
2005 року між банком та ОСОБА_5 було
укладено кредитним договір, за умовами
якого банк надав останній кредит у
розмірі 14 400 дол. США на строк до 13
вересня 2025 року зі сплатою 17,72 % річних
за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та ОСОБА_5 було укладено договір
іпотеки, згідно з яким в іпотеку
передано будинок АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_5 допустила порушення
виконання зобов'язань, внаслідок чого
утворилась заборгованість у розмірі 30
393,02 дол. США, що становить 242 840,23 грн,
банк просив у рахунок погашення
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок
АДРЕСА_1 та виселити відповідачів з
будинку.

У червні 2013 року ОСОБА_5 подала до суду
зустрічний позов, в якому просила
зобов'язати банк укласти з нею договір
реструктуризації заборгованості за
кредитним договором від 14 вересня 2005
року, посилаючись на погіршення
матеріального становища.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 13 лютого
2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 14
вересня 2005 року у розмірі 242 840,23 грн
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок АДРЕСА_1, шляхом
надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права
продажу від свого імені будь-якій особі
покупцеві житлового будинку з наданням
банку всіх повноважень продавця,
необхідних для здійснення продажу.

Надано ПАТ КБ «ПриватБанк» всі
повноваження, необхідні для укладення
договору купівлі-продажу з іншою
особою покупцем, підписання договору
купівлі-продажу, отримання витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, реєстрації правочину
купівлі-продажу предмету іпотеки у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, у разі необхідності
отримання дублікату правовстановчого
документу на предмет іпотеки у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, а також
вчинення будь-яких інших дій,
передбачених законами України,
необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Виселено відповідачів з житлового
будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

В решті частині позовних вимог за
первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 16 липня
2014 року рішення суду першої інстанції в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки щодо стягнення заборгованості
змінено, зменшено розмір
заборгованості за кредитом до 13 912,09
дол. США, що становить 111 157,60 грн,
заборгованості за відсотками до 7367,13
дол. США, що становить 58 863,37 грн,
заборгованості з комісії до 1900,80 дол.
США, що становить 15 187,39 грн та
заборгованості з пені до 3744,91 дол. США,
що становить 29 921,81 грн.

Рішення суду в частині виселення
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
в задоволенні вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» про виселення відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні первісного позову
відмовити, а зустрічний позов -
задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 не
дають підстав для висновку про
порушення судами норм процесуального
та матеріального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Так, ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
відповідач є боржник за кредитним
договором, розмір заборгованості
визначений належним чином, боржник був
повідомлений про необхідність усунути
заборгованість та сплатити борг, але у
добровільному порядку не погасив
заборгованість, отже відповідно до
умов договору кредитор має право на
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

При цьому відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку про необґрунтованість вимог
ОСОБА_5, оскільки укладення договору
реструктуризації заборгованості за
кредитним договором є правом, а не
обов'язком банку.

Переглядаючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд урахував
уточнений розмір заборгованості та
обґрунтовано зменшив його. Крім того,
апеляційний суд правильно зазначив, що
вимога про виселення задоволенню не
підлягає оскільки справа не містить
даних про повідомлення належним чином
відповідачів про необхідність
виселення.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Таким чином, оскаржуване рішення суду
першої інстанції в незмінній частині і
рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому їх
необхідно залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 13
лютого 2014 року в незмінній частині та
рішення Апеляційного суду
Житомирської області від 16 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. ЛеванчукА.В. МаляренкоТ.О. Писана