У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Нагорняк В.А., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 25 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Національної медичної
академії післядипломної освіти ім. П.Л.
Щупика, третя особа - Міністерство
охорони здоров'я, про визнання частково
незаконним пункту 6.3. Положення про
стоматологічний практично-навчальний
центр,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
Національної медичної академії
післядипломної освіти ім. П.Л. Щупика,
третя особа - Міністерство охорони
здоров'я, про визнання частково
незаконним пункту 6.3. Положення про
стоматологічний практично-навчальний
центр.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що 09 березня 2011 року
затверджено «Положення про
стоматологічний практично-навчальний
центр Національної медичної академії
післядипломної освіти ім. П.Л. Щупика».
Пунктом 6.3 вказаного положення
передбачено, що директор Центру
повинен мати вищу медичну освіту, стаж
науково-педагогічної роботи не менше 5
років та науковий ступінь доктора або
кандидата медичних наук, першу або вищу
лікарську кваліфікаційну категорію за
однією із спеціальностей
стоматологічного профілю або зі
спеціальності «Організація і
управління охороною здоров'я». Позивач
вказувала, що вказаний пункт положення
є частково незаконним, оскільки не
відповідає вимогам Закону України
«Основи законодавства України про
охорону здоров'я», Довіднику
кваліфікаційних характеристик
професій працівників, зокрема випуск 78
«Охорона здоров'я», де у розділі
«Керівники» зазначено кваліфікаційні
вимоги до керівника
лікувально-профілактичного закладу.
Вказаний довідник кваліфікаційних
характеристик професій працівників не
передбачає такої вимоги до керівника,
як наявність стажу
науково-педагогічної роботи не менше
5 років та наукового ступеню
доктора або кандидата медичних наук.
Встановивши у положенні незаконні
обмеження щодо заняття посади
керівника, відповідач обмежив її
конституційне право на вільний вибір
роду трудової діяльності. На підставі
вищевказаного, просила позов
задовольнити та визнати частково
незаконним пункт 6.3. Положення про
стоматологічний практично-навчальний
центр.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 30 січня
2014 року, відмовлено ОСОБА_2 у
задоволенні позову.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла касаційна
скарга ОСОБА_2, з пропуском
передбаченого ст. 325 ЦПК України строку
на касаційне оскарження. В доданому до
касаційної скарги клопотанні
заявником ставиться питання про
поновлення строку на касаційне
оскарження судових рішень з посиланням
на поважність причин пропуску такого
строку.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК
України касаційна скарга може бути
подана протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
(ухвалою) апеляційного суду (зі змінами,
внесеними згідно із Законом №2453-VI від
07.07.2010 року). У разі пропуску
зазначеного строку з причин, визнаних
поважними, суддя касаційної інстанції
за заявою особи, яка подала скаргу, може
поновити цей строк.

Перевіривши доводи заявника та додані
до касаційної скарги матеріали, вважаю
за можливе її задовольнити.

Однак, у відкритті касаційного
провадження у справі слід відмовити з
таких підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позову про визнання частково
незаконним пункту Положення про
стоматологічний практично-навчальний
центр, правильно встановили характер
правовідносин сторін у справі та
застосували норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини,
вирішили спір з урахуванням меж
заявлених позовних вимог та конкретних
обставин справи на підставі наданих
сторонами доказів з дотриманням норм
процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав
для висновку, що судами попередніх
інстанцій при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне
оскарження рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 25 вересня 2013
року та ухвали апеляційного суду м.
Києва від 30 січня 2014 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до Національної
медичної академії післядипломної
освіти ім. П.Л. Щупика, третя особа -
Міністерство охорони здоров'я, про
визнання частково незаконним пункту 6.3.
Положення про стоматологічний
практично-навчальний центр.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
В.А. Нагорняк