У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Органу
опіки та піклування Ужгородського
міськвиконкому в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя
особа - прокуратура м. Ужгорода, про
позбавлення батьківських прав, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 23 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 14 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Орган опіки та
піклування Ужгородського
міськвиконкому звернувся до суду з
позовом в інтересах малолітніх дітей:
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа
- прокуратура м. Ужгорода, про
позбавлення батьківських прав.

Позивач посилався на те, що батько
малолітніх дітей - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з вироком
Ужгородського міськрайонного суд
Закарпатської області від 23 жовтня 2012
року визнаний винним у скоєнні
злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК
України, та засуджений за ч.
2 ст. 156 КК України до трьох років
позбавлення волі. Ухвалою апеляційного
суду Закарпатської області від 10
квітня 2013 року покарання зменшено до
двох років позбавлення волі. Вказував
на те, що відповідач протягом тривалого
часу неодноразово вчиняв протиправні
дії стосовно своїх малолітніх дітей, а
саме: вчиняв насильницькі дії над
дітьми, морально та фізично розбещував
їх, що підтверджується вироком суду.
Зазначав, що вчинений відповідачем
злочин проти малолітніх дітей має
підвищений рівень суспільної
небезпечності, що є підставою для
припинення батьківських прав. Особа,
яка вчинила такого роду злочин не може
бути носієм батьківських прав та
обов'язків, захищати права своїх дітей,
представляти їх інтереси, виховувати
дітей у дусі поваги до прав і свобод
інших людей, любові до своєї сім'ї,
піклуватись про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, поважати дитину, готувати її
до самостійного життя. Крім того,
вказував на те, що в Ужгородському
міськрайонному суді Закарпатської
області розглядається кримінальна
справа про обвинувачення відповідача
за ст. 120 КК України щодо доведення ним
до самогубства його малолітнього сина
ОСОБА_8

Враховуючи вказане, позивач просив
позбавити відповідача батьківських
прав відносно малолітніх: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з
метою недопущення в майбутньому
вчинення подібних злочинних дій щодо
них.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 23
травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 14 серпня 2014
року, позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав
відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_4
та ОСОБА_5

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_7, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

Вироком Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 23
жовтня 2012 року відповідача визнано
винним у скоєнні злочинів,
передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України,
тобто за вчинення розпусних дій щодо
особи, яка не досягла
шістнадцятирічного віку та як вчинення
розпусних дій щодо малолітньої особи
батьком.

Суспільна небезпечність цього злочину
передбаченого ст. 156 КК України полягає
в тому, що він спричиняє шкоду
нормальному моральному та фізичному
становленню неповнолітніх, формує
антиморальні погляди у дитини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
правильно виходив з того, що вироком не
встановлено, що відповідач вчинив
злочин відносно малолітніх ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, але для застосування вимог п. 6
ч. 1 ст. 164 СК України не потрібно
встановлювати наявність злочинних дій
стосовно саме тих дітей, відносно яких
ставиться питання про позбавляється
батьківських прав відповідача. Судом
правильно враховано, що відповідач був
засуджений за вчинення розпусних дій
щодо дітей: дочки його дружини та його
малолітнього сина, що свідчить про його
підвищений ступінь суспільної
небезпечності.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судами попередніх
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 23
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від
14 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Маляренко А.В.