Ухвала

іменем україни

12 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, що діє
в інтересах ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Дана»,
третя особа - відділ Держкомзему у
Запорізькому районі Запорізької
області, про визнання дій
протиправними та визнання Додаткової
угоди № 1 нікчемною, за касаційною
скаргою ОСОБА_14 на ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 11 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, що діє
в інтересах ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 звернулися до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «Дана»
(далі - ТОВ «Дана»), обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що між ними та відповідачем
було укладено договори оренди землі
від 08 січня 2008 року б/н. 24 березня 2012
року вони дізналися про існування
додаткових угод від 28 жовтня 2011
року № 1 до зазначених вище договорів
оренди земельних ділянок, які
зареєстровано у відділі Держкомзему в
Запорізькому районі Запорізької
області протягом грудня 2011 року.
Посилаючись на те, що вони як власники
земельних ділянок додаткових угод не
укладали та не підписували, просили
визнати протиправними дії ТОВ «Дана»
щодо укладення додаткових угод від 28
жовтня 2011 року № 1 до договорів оренди
землі від 28 жовтня 2011 року б/н; визнати
додаткові угоди від 28 жовтня 2011 року № 1
нікчемними та скасувати їх державну
реєстрацію.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 15 січня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, 02 червня 2014 року
ОСОБА_14 подав до суду апеляційну скаргу
разом з клопотанням про поновлення
строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 12 червня 2014 року апеляційну
скаргу залишено без руху на підставі ч.
3 ст. 297 ЦПК України, у зв'язку з
пропуском строку на апеляційне
оскарження та ненаведенням поважних
причин його пропуску.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 11 липня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_14 визнано
неподаною та повернуто апелянту на
підставі ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_14 порушує
питання про скасування ухвали суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, і просить направити справу для
продовження розгляду до суду
апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судом встановлено, що 15 січня 2013 року
Запорізького районного суду
Запорізької області ухвалено рішення у
вищевказаній справі, при цьому
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Апеляційну скаргу разом з клопотанням
про поновлення строку на вказане
судове рішення ОСОБА_14 подано до
апеляційного суду 02 червня 2014
року.

Заявляючи клопотання про поновлення
строку на апеляційне оскарження
рішення суду першої інстанції, апелянт
вказував на те, що в судовому засіданні
було проголошено лише вступну та
резолютивну частини рішення, під час
чого він присутнім не був, та у
порушення вимог ст. 222 ЦПК України копію
рішення суду першої інстанції він не
отримував.

Постановляючи ухвалу про визнання
апеляційної скарги неподаною та
повернення її апелянту, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що ОСОБА_14 звернувся до суду з
апеляційною скаргою на рішення суду
першої інстанції від 15 січня 2013 року
лише 02 червня 2014 року, а в клопотанні
про поновлення строку на апеляційне
оскарження судового рішення не навів
переконливих доводів та належних
доказів на підтвердження поважності
причин пропуску процесуального строку.

Проте погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна з огляну на
таке.

За положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Однією з основних засад судочинства
відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції
України є забезпечення апеляційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом, і таким чином
закріплені гарантії перевірки в
апеляційному порядку судових рішень, а
відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
таке конституційне право повинно бути
забезпечене судовими процедурами, які
повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦПК України
копії повного тексту рішення видаються
особам, які брали участь у справі,
негайно після проголошення такого
рішення. У разі проголошення тільки
вступної та резолютивної частини
судового рішення, особам, які брали
участь у справі і були присутні у
судовому засіданні, негайно після його
проголошення видаються копії судового
рішення із викладом вступної та
резолютивної частини.

Згідно з ч. 1 ст. 294 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Поза увагою суду апеляційної інстанції
залишилося те, що норми ЦПК України не
містять вичерпного переліку поважних
причин для поновлення пропущеного
процесуального строку, такі причини
визначаються в кожному конкретному
випадку, виходячи з обставин справи, а
несвоєчасне отримання особою, яка бере
участь у справі, копії повного тексту
судового рішення унеможливлює як
визначення необхідності подання
апеляційної скарги, так і її
мотивування, що є обов'язковим
елементом апеляційної скарги згідно з
вимогами ст. 295 ЦПК України.

Матеріали справи не містять доказів,
які б підтверджували направлення та
отримання особами, які брали участь у
справі, копій повного тексту рішення у
встановлений ст. 222 ЦПК України строк.

При цьому колегія суддів суду
касаційної інстанції звертає увагу
апеляційного суду, що визнання причин
пропуску строку на апеляційне
оскарження рішення суду першої
інстанції неповажними згідно з
приписами ч. 3 ст. 297 ЦПК України є
підставою для відмови у відкритті
апеляційного провадження, а не
визнання апеляційної скарги неподаною
та повернення її заявнику.

Таким чином, ухвала апеляційного суду
постановлена з порушенням норм
процесуального права і в силу п. 2 ч. 1 ст.
342 ЦПК України підлягає скасуванню з
передачею справи до суду апеляційної
інстанції для вирішення питання про
поновлення строку апеляційного
оскарження та відкриття апеляційного
провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_14 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 11 липня 2014 року скасувати,
справу направити до суду апеляційної
інстанції для вирішення питання про
поновлення строку апеляційного
оскарження та відкриття апеляційного
провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:

В.М.
Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак

С.П. Штелик