Справа № 333/5856/14-ц
Провадження № 2/333/2394/14
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Дмитрієвої М.М.,

при секретарі
Пасюті К.О.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Комунарського
районного суду

м. Запоріжжя, цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила наступне.

З 10.03.2007 року позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі. На цей час
шлюбні стосунки між сторонами
припинені, спільне господарство не
ведеться. Від шлюбу сторони мають двох
неповнолітніх дітей, сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти повністю перебувають
на утримані позивача ОСОБА_1 Відповідач
в добровільному порядку матеріальної
допомоги не надає. На підставі
викладеного, позивач ОСОБА_1 просить
суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь
аліменти на утримання неповнолітнього
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на
утримання неповнолітньої доньки -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 1/4
частини на кожну дитину від усіх видів
заробітку щомісячно, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку до досягнення дітьми
повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представник позивача ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримали в повному обсязі з
підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 у судовому засідання
заперечували проти позову в частині
стягнення аліментів на користь ОСОБА_1
на утримання сина ОСОБА_5, щодо
аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 -
покладалися на розсуд суду, пояснивши
при цьому, що діти завжди знаходились
та зараз знаходяться на утриманні
ОСОБА_3, ніяких пропозицій щодо
утримання дочки від ОСОБА_1 не
надходило. Син не проживає з ОСОБА_1,
оскільки навчається на денному
відділенні в університеті у м. Києві, у
зв'язку чим відповідач орендує сину
квартиру та сплачувати за неї, що
підтверджується договором оренди від
26.08.2014 року. Вартість орендної плати
складає щомісячно 4000 грн. ОСОБА_3
постійно надає грошову допомогу як
сину, так і доньці. Піклується про їх
розвиток, забезпечує відпочинок та
оздоровлення. Надсилає грошові кошти
сину на харчування та власні потреби,
незважаючи на те, що останній отримує
стипендію. Також надає гроші ОСОБА_1 на
одяг, харчування та побутові потреби
доньки, яка проживає з матір'ю, як у
готівковій формі, так й шляхом
перерахування на картковий рахунок,
При особистому спілкуванні з донькою
постійно купує їй іграшки, одяг,
піклується про її духовний розвиток та
про її матеріальний добробут.

Вислухавши думки учасників процесу,
вивчивши матеріали справи та
дослідивши письмові докази, суд вважає,
що заявлений позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, ратифікованої Україною,
Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року,
яка відповідно до ст. 9 Конституції
України є частиною національного
законодавства України, кожна людина
при визначенні її громадянських прав
та обов'язків має право на справедливий
розгляд справи незалежним та
безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд
розглядає справи на принципах
змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

10.03.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3
зареєстрували шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб від 18.04.2014 року
виданого Комунарським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Запорізького міського управління
юстиції (актовий запис 78).

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 09.09.2014 року шлюб між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_3 - розірвано.

Відповідно до свідоцтва про народження
від 17.04.2014 року НОМЕР_2, виданого Міським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Запорізького міського
управління юстиції, сторони є батьками
неповнолітньої дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про народження
від 17.04.2014 року НОМЕР_3, виданого
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції, сторони є
батьками неповнолітньої дитини -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 орендує сину - ОСОБА_5 квартиру у
м. Києві та сплачує за неї, що
підтверджується договором оренди від
26.08.2014 року. Вартість орендної плати
складає 4000 грн. щомісячно. Також надає
грошову допомогу як сину, так і доньці,
піклується про їх розвиток, забезпечує
відпочинок та оздоровлення, що
підтверджено позивачем ОСОБА_1 в
судовому засіданні, а тому ці факти в
силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню
не підлягають.

ОСОБА_5 є студентом першого курсу
освітньо - кваліфікаційного рівня
«бакалавр» денного відділення
факультету кібернетики Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка. Навчається за
державним замовленням, що
підтверджується довідкою № 12068 від
08.10.2014 року.

Середня заробітна плата ОСОБА_3 за
період з січня 2014 року по вересень 2014
року складає 20700 гривень, що
підтверджується довідкою № Б-1 від
07.10.2014 року.

Сума доходу за І-ІІІ квартали 2014 року
ФОП ОСОБА_1 становить 9000 гривень, що
підтверджується листом № 5980/10/08-27/17/01
від 08.10.2014 року.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батько (батьки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батьки несуть однакову
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу
України передбачено, що батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно зі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність у
останнього інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.183 Сімейного
кодексу України частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Згідно зі ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу
України мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 Сімейного
кодексу України.

При визначенні величини аліментного
платежу суд, враховуючи відповідно до
ст. 182 СК України, матеріальне становище
платника аліментів, який офіційно
директором ТОВ «Укргазенергомонтаж»,
інших осіб на утриманні не має, тяжкими
захворюваннями не страждає, крім того,
відповідач сумлінно ставиться до свого
батьківського обов'язку, допомагаючи
позивач у добровільно порядку
утримувати сина та доньку, тому суд
вважає за можливе визначити розмір
аліментів, стягуваних з відповідача на
користь позивача аліментів у розмірі
по ? частини всіх видів заробітку
відповідача, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку щомісяця, саме такий
розмір відповідач в змозі виплачувати.

Разом з тим, суд, при визначенні розміру
коштів, що стягуються як аліменти,
прагне не до зрівняння матеріального
становища платника й одержувача
аліментів, а до того, щоб одержувач
аліментів у разі їх сплати перестав
бути таким, що потребує матеріальної
допомоги. Окрім того, розмір
призначених аліментів має бути
виправданий дійсними потребами та з
урахуванням матеріального становища
сторін, має виходити з фактичних
обставин справи та мети зобов'язання
щодо утримання.

Батьки або особи, які їх заміняють,
несуть відповідальність за створення
необхідних умов для всебічного
розвитку дитини відповідно до законів
України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції
про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України
при вирішення будь-яких питань щодо
дітей, суд повинен виходити з
якнайкращого забезпечення інтересів
дітей.

При цьому, суд виходить також із
захисту інтересів дітей, забезпечення
одержання синами сторін коштів,
необхідних для їх життєдіяльності,
збереження того рівня життя, який діти
мала б тоді, коли б утримувалася обома
батьками, оскільки визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі
якраз і забезпечить надійний захист
інтересів дітей та отримання ними
надійного стабільного матеріального
утримання з боку батька.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу
України встановлено, що аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Встановлено, що позов було подано
позивачем до суду 24.07.2014 року.

З огляду на зазначене, суд вважає за
необхідне стягнути з аліменти на
утримання дітей, починаючи з дати
звернення до суду - 24.07.2014 року і до
досягнення дітьми повноліття.

Окрім того, відповідно до ст. 192 СК
України розмір аліментів, визначений
за рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них.

Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, враховуючи
обставини справи, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
ґрунтуються на законі, підтверджуються
зібраними у справі доказами та не
порушують прав та інтересів третіх
осіб, тому позов є обґрунтованим і
підлягає задоволенню.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, у
разі задоволення позову позивача, який
звільнений від сплати судового збору в
розмірі 243 гривні 60 копійок при подачі
позову про стягнення аліментів, цей
судовий збір підлягає стягненню у
дохід держави з відповідача.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України,
суд вважає за необхідне допустити
негайне виконання рішення суду в
частині стягнення аліментів - у межах
суми платежу за один місяць.

Керуючись ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції
про права дитини, ратифікованої
постановою Верховної Ради України від
27.02.1997 року, ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства», ст.ст. 180, 182-183, 191 СК
України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 197, 209, 212-215, 367
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку відповідача, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку
щомісяця, починаючи з дати подачі
позову до суду, з 24.07.2014 року, і до
досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку відповідача, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку
щомісяця, починаючи з дати подачі
позову до суду, з 24.07.2014 року, і до
досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП
НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір в
розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60
копійок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України
допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення аліментів в розмірі
за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції може бути подана до
апеляційного суду Запорізької області
через Комунарський районний суд м.
Запоріжжя протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва