Справа № /222/1077/14-ц
Провадження № 2/222/504/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014 року
Володарський районний суд Донецької
області

у складі: Головуючого - судді
Подліпенця Є.О.,

при секретарі Гранкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Володарське цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального
захисту населення Володарської
районної державної адміністрації
Донецької області про стягнення
матеріальної та відшкодування
моральної шкоди спричиненої
незаконними рішеннями, діями та
бездіяльністю органом державної влади
,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з даною позовною заявою в якій
просить стягнути з відповідача на свою
користь за рахунок коштів державного
бюджету спричинену їй незаконними
діями відповідача матеріальну шкоду в
розмірі 54458,08 грн. та моральну шкоду, яку
оцінює в розмірі 15000 грн., оскільки їй як
застрахованій особі, яка перебувала на
обліку у відповідача, як отримувач
допомоги по догляду за дітьми, в період
з 09.03.2009 року по 27.01.2014 року незаконно
недоплачувалася зазначена допомога,
яка згідно норм діючого законодавства
повинна сплачуватись у розмірі
прожиткового мінімуму, т.б. у більшому
розмірі, а відповідач необґрунтовано
відмовив в її перерахунку та виплаті, і
його незаконні дії (бездіяльність)
призвели до порушення її прав та
інтересів, внаслідок чого порушився
звичайний спосіб її життя, вона
знаходилася у постійному стресі, що
спричинило їй дискомфорт.

В судове засідання позивачка
ОСОБА_1 не з’явилася. Надала суду
письмову заяву в якій позов по
вищезазначеним підставам підтримала у
повному обсязі, наполягала на його
задоволенні та просила справу
розглянути без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_2
соціального захисту населення
Володарської районної державної
адміністрації Донецької області –
ОСОБА_3, яка є в.о. начальника
управління, в судове засідання не
з’явилася. Надала суду письмову заяву
в якій просила справу розглянути у
відсутності відповідача. Також надала
суду письмові заперечення в яких
заперечувала проти задоволення позову
у повному обсязі, оскільки позивачки,
яка перебувала на обліку в УСЗН
Володарської районної державної
адміністрації Донецької області, як
отримувач допомоги по догляду за
дітьми виплачувалася зазначена
допомога на підставі Постанови КМУ від
27.12.2001 року № 1751 «Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім’ям з дітьми»
п.22 та ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім’ям з дітьми» з
урахуванням наданих нею документів у
розмірі по 130 грн. щомісячно, т.б. у
вірному розмірі. Проте позивачки було
роз’яснено про можливість призначення
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі, що дорівнює, різниці між: з 1
січня 2008 року – 50 %, з 1 січня 2009 року –
75%, з 1 січня 2010 року – 100 % прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб та середньомісячним
сукупним доходом сім’ї із розрахунку
на одну особу за попередні 6 місяців,
але не менш як 130 грн. при наявності
своєчасної подачі відповідних
документів передбачених п. 22
вищезазначеної Постанови, але
позивачка вчасно не звернулася до
ОСОБА_2 з відповідною заявою та не
надала необхідні документи, а тому їй
виплачувалася допомога в мінімальному
розмірі, про що, також на її звернення,
їй було роз’яснено. Крім цього в
обґрунтування моральної шкоди
позивачкою не надано суду жодних
доказів.

Визнаючи наявні матеріали про
права та взаємини сторін достатніми,
суд розглянув справу у їх відсутність.

Ознайомившись з позовною заявою,
розглянувши письмові заяви сторін,
письмові заперечення відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає у повному обсязі з огляду на
наступне.

Так, згідно правового змісту
ст.ст. 59, 60, 61 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування, кожна сторона
зобов’язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, обставини визнані
сторонами не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що позивачка
перебувала на обліку у відповідача, як
отримувач допомоги по догляду за
дітьми та їй було призначено у
відповідності до Постанови КМУ від
27.12.2001 року № 1751 «Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім’ям з дітьми»
п.22 та ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім’ям з дітьми» на
підставі наданих документів допомога
у розмірі по 130 грн. щомісячно, що
визнається сторонами.

Згідно правового змісту ст.ст. 1166,
1173 ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи,
відшкодовується у повному обсязі
особою, яка її завдала. Шкода завдана
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Позивачка в обґрунтування вимоги
про стягнення матеріальної шкоди в
розмірі 54458,08 грн., як на підставу її
задоволення посилається на те, що дана
шкода їй була спричинена саме
внаслідок неправомірних дій
(бездіяльності) відповідача, оскільки
ним допомога по догляду за дитиною
сплачувалася в мінімальному розмірі 130
грн. а не в розмірі прожиткового
мінімуму, а на її звернення, щодо
перерахунку та виплати зазначеної
допомоги до рівня прожиткового
мінімуму їй незаконно було відмовлено,
але в обґрунтування зазначених
обставин позивачкою не надано суду
жодних доказів.

Також слід зазначити, що з наданих
відповідачем письмових заперечень
вбачається, що стороною відповідача
тільки визнається, той факт, що
позивачка зверталася до ОСОБА_2 з
заявою, на яку отримала роз’яснення
про причини виплати допомоги в розмірі
саме 130 грн. та обґрунтування причин
невиплати допомоги в розмірі
прожиткового мінімуму, що в свою чергу
дає суду підстави вважати про
недоведеність доводів сторони
позивача, що відповідачем на звернення
позивачки було відмовлено саме у
перерахунку та виплаті їй допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку до рівня прожиткового
мінімуму, тим паче, що прийнятими судом
заходами, доказів з цього приводу від
позивачки отримати не вдалося.

Крім цього, слід зазначити, що
розглядаючи дані правовідносини, а
саме питання щодо законності дій
відповідача при призначенні,
нарахуванні, виплаті тощо соціальної
допомоги в порядку цивільного
судочинства, суд в даному випадку не
перевіряє законність або не законність
дій відповідача, який здійснюючи свої
владні управлінські функції є
суб’єктом владних повноважень,
оскільки це є прерогативою
спеціалізованого суду в порядку
адміністративного судочинства і не
відноситься до провадження суду
загальної юрисдикції.

Також слід зазначити, що
відмовляючи в задоволенні позову, суд
також виходив з того, що стороною
позивача не надано доказів в
обґрунтування його стверджень про
неправомірність дій органу державної
влади, якими на думку суду можуть бути
відповідні, чинні судові рішення про
визнання дій (бездіяльності)
відповідача, щодо здійснення
покладених на нього владних
повноважень неправомірними.

Статтею 15 ЦК України передбачено,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання,
а ст. 16 цього Кодексу визначені способи
такого захисту.

На підставі викладеного,
розглядаючи справу в межах заявлених
позовних вимог, враховуючи, що
позивачкою не доведено факту
незаконності дій (бездіяльності)
відповідача, а відповідно і
спричинення їй матеріальної шкоди
внаслідок цих дій (бездіяльності), суд
вважає що відповідачем прав позивачки
в розумінні положень ст.ст. 1166, 1173 ЦК
України порушено не було, а тому вони
судовому захисту не підлягають, в
зв’язку з чим в задоволенні вимоги
позивачки про стягнення матеріальної
шкоди в сумі 54458,08 грн. слід відмовити.

Щодо вимоги про відшкодування
моральної шкоди в сумі 15000 грн., то суд
вважає, що дана вимога також
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Статтею 23 ЦК України визначено,
що кожна особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

При вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди обов’язковому з’ясуванню
підлягають, зокрема: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв’язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача.

Суд повинен з’ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних страждань або
втрат немайнового характеру; за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні; в якій грошовій сумі
чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду, чим при
цьому він керувався, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Позивачка у позові посилався на
те, що вона внаслідок незаконних дії
(бездіяльності) відповідача, які
призвели до порушення її прав та
інтересів, зазнала порушення
звичайного способу її життя, вона
знаходилася у постійному стресі, що
спричинило їй дискомфорт.

Проте, суд вважає, що позивачкою
не доведено, що саме бездіяльністю
управління їй спричинені моральні
страждання, інші негативні наслідки,
які призвели до змін у звичайному
способі життя; стресу та дискомфорту, а
також не доведено обгрунтування
підставності заявлених вимог, не
надано жодних доказів на підтвердження
вказаних позивачкою обставин, у
зв’язку з чим в заявлених вимогах про
відшкодування моральної шкоди слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57-61, 88, 209,
212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1173
ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 соціального захисту населення
Володарської районної державної
адміністрації Донецької області про
стягнення матеріальної та
відшкодування моральної шкоди
спричиненої незаконними рішеннями,
діями та бездіяльністю органом
державної влади – відмовити у повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Володарський районний суд
Донецької області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Є.О.
Подліпенець.