Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Маляренка А.В., Писаної Т.О.,Нагорняка
В.А., Юровської Г.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення суми авансу, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
26 травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 29
липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 07 серпня 2006 року
відповідач у присутності свідків
написала розписку про отримання від
позивача грошових коштів у розмірі 10
тис. грн як аванс за одну кімнату в
будинку та сарай з присадибною
ділянкою до кінця городу по АДРЕСА_1,
зобов'язавшись продати позивачу
вказану частину домоволодіння разом з
прибудинковою територією після
оформлення документів за ціною 13 тис.
доларів США.

Оскільки свої зобов'язання відповідач
не виконала, позивач просив стягнути з
ОСОБА_7 на його користь 18 400 грн авансу з
урахуванням інфляційних нарахувань,
трьох процентів річних та моральної
шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 29 липня 2014 року, в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (порушення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності.

З таким висновком судів погодитися не
можна з огляду на наступне.

Судами встановлено та не заперечується
сторонами, що 07 серпня 2006 року
ОСОБА_7 власноручно написала розписку,
згідно з якою вона отримала від ОСОБА_6
10 тис. грн у рахунок попередньої оплати
за одну кімнату в будинку та сарай з
присадибною ділянкою. Згідно з цією
розпискою сторони домовились, що
продаж відбудеться за ціною 13 тис.
доларів США після оформлення
документів на будинковолодіння (а. с. 27
Т.1).

Спірне домоволодіння, яке розташоване
на земельній ділянці площею 1200 кв. м по
АДРЕСА_1, належить відповідачу на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 21
березня 2003 року.

27 липня 2007 року ОСОБА_7 отримала у
нотаріальній конторі дублікат
свідоцтва про право на спадщину за
законом замість втраченого, та 23
листопада 2007 року право власності на
нерухоме майно було зареєстровано
Комунальним підприємством
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації».

21 вересня 2007 року було виготовлено
технічний паспорт.

Підготувавши документи, необхідні для
укладення основного правочину щодо
відчуження майна, відповідач не змогла
зв'язатись із позивачем, щоб повідомити
його про настання відповідної події.

Таким чином, суди правильно встановили,
що позивач, здійснивши попередню
оплату за обумовлене в розписці майно,
зобов'язався у майбутньому купити його
за обумовлену сторонами ціну - 13 тис.
доларів США, а відповідач, прийнявши
попередню оплату, зобов'язався
виготовити необхідні для продажу майна
документи та відчужити його позивачеві
за обумовлену ціну.

Встановивши правильно правові
відносини між сторонами, суди
відмовили у задоволенні позову,
застосувавши наслідки спливу позовної
давності за заявою відповідача. При
цьому судами не встановлено початок
перебігу позовної давності.

Так, відповідно до частин 1, 5 ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалась або могла довідатись про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання. За
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання.

Суди не звернули уваги на те, що строк
виконання сторонами своїх зобов'язань
за розпискою конкретною датою не
обумовлено, а обумовлено настанням
події.

Заперечуючи проти позову, відповідач
вказувала на те, що оформила всі
документи для відчуження майна, яке
було обумовлене в розписці. Разом з тим
відповідач підтвердила, що не
повідомила позивача як покупця про
настання події, яка необхідна для
укладення правочину щодо відчуження
майна, та не надала доказів того, що
неможливість повідомлення позивача
пов'язана з недобросовісними діями чи
бездіяльністю останнього.

Позивач за відсутності інформації щодо
готовності документів для укладення
правочину надіслав відповідачу заяву
від 24 вересня 2013 року з вимогою про
виконання останнім зобов'язань щодо
відчуження об'єктів нерухомості або
повернення авансу, що підтверджено
копією заяви та доказами її
направлення (а. с. 29-31).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Оскільки термін виконання зобов'язання
щодо укладення правочину сторонами не
встановлений та відсутні докази
повідомлення відповідачем про
настання події, необхідної для
укладення правочину, строком виконання
зобов'язань слід вважати семиденний
термін з дати отримання відповідачем
вимоги позивача від 24 вересня 2013 року.

Крім того, відмовивши у задоволенні
позову внаслідок спливу позовної
давності, обставини щодо наявності чи
відсутності підстав для стягнення
заявленої у позові суми коштів суди
взагалі не встановлювали, не
перевірили надані на їх підтвердження
докази і розрахунки, відповідні
висновки в оскаржуваних судових
рішеннях відсутні.

Отже, судами ухвалені рішення, які за
своїм змістом не відповідають вимогам
статей 213-215, 316 ЦПК України, оскільки
фактичні обставини, що мають значення
для вирішення справи не встановлені,
висновок щодо наявності чи відсутності
підстав для задоволення позову по суті
спору відсутній, висновок судами щодо
застосування наслідків спливу
позовної давності зроблений без
врахування положень матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
зокрема, в частині з'ясування початку
перебігу такого строку.

За таких обставини оскаржувані судові
рішення не можуть бути визнані
законними і обґрунтованими та в силу ч.
2 ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 338, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 травня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 липня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. СитнікСудді: А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В.
Юровська