АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3187/14
інстанції Ведяшкіна Ю.В.
Доповідач: Капітан І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця « 19» дня
колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Радченка С.В., Колісниченка
А.Г.при секретарі:Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_5 та Відкритого
акціонерного товариства
«Новокаховське автотранспортне
підприємство 16507» на рішення
Новокаховського міського суду
Херсонської області від 29 вересня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_5 до
Відкритого акціонерного товариства
«Новокаховське автотранспортне
підприємство 16507» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористані дні
щорічної відпустки, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом до Відкритого
акціонерного товариства
«Новокаховське автотранспортне
підприємство 16507» (далі - Товариство)
про стягнення заборгованості із
заробітної плати в сумі 18885,69 грн.,
компенсації за невикористані дні
щорічної відпустки в сумі 6644,40 грн.,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та 5000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що з 26 листопада 2002
року по 08 квітня 2014 року перебувала з
відповідачем у трудових відносинах, за
весь час роботи їй нараховувалась
мінімальна заробітна плата, виплата
якої здійснювалася нестабільно, і при
звільненні відповідач не провів з нею
остаточного розрахунку, чим завдав
моральних страждань.

В подальшому ОСОБА_5 подала до суду
заяву про збільшення позовних вимог,
просила стягнути невиплачену
заробітну плату, виходячи із оплати,
встановленої Галузевою угодою, в
розмірі 49648,85 грн., компенсацію за
невикористані дні щорічної відпустки в
сумі 12929,28 грн., середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
на дату ухвалення рішення з розрахунку
79,16 грн. за кожний день затримки
розрахунку, а також 5000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди за
невчасну виплату заробітної плати.

При цьому ОСОБА_5 посилалась на те, що з
26 листопада 2002 року працювала в
Товаристві на посаді офіс-менеджера, з
01 серпня 2008 року також виконувала
обов'язки бухгалтера, інспектора
відділу кадрів та юрисконсульта, їй
нараховувалась мінімальна заробітна
плата при тому, що відповідно до
Галузевої угоди між Міністерством
інфраструктури України, Федерацією
роботодавців транспорту України,
спільним представницьким органом
Профспілки працівників автомобільного
транспорту та шляхового господарства
України і Всеукраїнської незалежної
профспілки працівників транспорту у
сфері автомобільного транспорту на
2011-2012 роки та 2013-2015 роки (далі - Галузева
угода) заробітна плата повинна була їй
нараховуватись тотожно посаді
«завідуючої канцелярії».

У вересні 2014 року ОСОБА_5 подала до суду
заяву про збільшення позовних вимог,
просила суд зобов'язати відповідача
видати довідку про заробіток для
подання її до центру зайнятості,
посилаючись на те, що 23 вересня 2014 року
вона звернулась до голови правління
Товариства із заявою про видачу такої
довідки, але їй було відмовлено.

Рішенням Новокаховського міського
суду від 29 вересня 2014 року позов
задоволено частково. Постановлено:
стягнути з Товариства на користь
ОСОБА_5 заборгованість по заробітній
платі в сумі 18885,69 грн., компенсацію за
невикористані дні щорічної відпустки в
сумі 6644,40 грн., середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
в сумі 6942,60 грн., а всього 32472,69 грн.;
стягнути з Товариства на користь
держави судовий збір в сумі 324,72 грн.; в
іншій частині позову відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права в
частині відмови у задоволенні її
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди, стягнення належних їй
виплат із застосуванням Галузевої
угоди та зобов'язання відповідача
видати їй довідку про середню
заробітну плату, просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги з урахуванням заяв про
їх збільшення задовольнити в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі Товариство,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, просить рішення
суду в частині стягнення з Товариства
на користь ОСОБА_5 середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні скасувати.

Письмових заперечень на скарги до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_5 підлягає частковому
задоволенню, а апеляційна скарга
Товариства підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 в
частині стягнення заборгованості по
заробітній платі в загальній сумі 18885,69
грн., компенсації за невикористані дні
щорічної відпустки в сумі 6644,40 грн., та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 6942,60
грн., суд першої інстанції виходив з
того, що повний розрахунок при
звільненні, як того вимагає ст. 116 КЗпП
України, відповідачем з ОСОБА_5 не
проведено, розмір заборгованості по
заробітній платі, компенсації за
невикористані відпустки та середнього
заробітку за останні два місяці роботи
в сумі 1218 грн. відповідачем визнавався
і сторонами не оспорювався.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.303 ЦПК України,
колегія суддів не перевіряє законність
та обґрунтованість рішення у
вищезазначеній частині, у тому числі, і
в частині правильності розрахункового
періоду та суми середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні.

Доводи апеляційної скарги Товариства
щодо незаконності рішення суду в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні у визначеному судом
розмірі колегією суддів до уваги не
приймаються, оскільки факт невиконання
позивачем обсягу роботи, передбаченого
його посадою, не є підставою для
відмови ОСОБА_5 у задоволенні її
позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні
відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив з того, що підстави для
розрахунку заробітної плати позивача
за період з січня 2011 року відповідно до
Галузевої угоди відсутні, а належних
доказів наявності моральної шкоди,
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні
позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про відсутність
передбачених законом підстав для
розрахунку та стягнення з відповідача
заробітної плати ОСОБА_5 за період з
січня 2011 року відповідно до Галузевої
угоди, оскільки встановлені судом
обставини підтверджують, що ОСОБА_5
перебувала з відповідачем у трудових
відносинах з 2002 року, з 01 вересня 2005
року була переведена на посаду
офіс-менеджера, з цієї посади її було
звільнено наказом №1-к від 08 квітня 2014
року і дані про те, що вона займала
посаду завідуючої канцелярії, в
матеріалах справи відсутні /а.с. 6-9/.
Посилання ОСОБА_5 на виконання нею
обов'язків бухгалтера, інспектора
відділу кадрів та юрисконсульта не є
підставою для ототожнення її посади
офіс-менеджера із зазначеною в
Галузевих угодах посадою завідуючої
канцелярії і нарахування та виплати, у
зв'язку з цим. відповідної заробітної
плати /а.с. 96-101, 102-103, 104, 105/.

Проте колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині відмови ОСОБА_5 у задоволенні
її позовних вимог про стягнення з
відповідача грошових сум в рахунок
відшкодування моральної шкоди і
вважає, що такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального права,
що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
є підставою для скасування рішення у
вказаній частині і ухвалення нового
рішення.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.13
постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31 березня 1995 року (з
подальшими змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника в
сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди, покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи, що при звільненні ОСОБА_5
відповідач не провів з нею остаточного
розрахунку і не виплатив належні їй
грошові суми, чим порушив її права у
сфері трудових відносинах, і що, в свою
чергу, призвело до моральних страждань
та вимагає від неї додаткових зусиль
для організації свого життя, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5
про відшкодування моральної шкоди
підлягають частковому задоволенню в
сумі 1 000,00 грн.

При тому, що суд першої інстанції не
встановлював обставини, якими
обґрунтовувалися збільшені позовні
вимоги ОСОБА_5 про зобов'язання
відповідача видати їй довідку про
заробіток для подання її до центру
зайнятості /а.с. 147/ і не вирішував
питання щодо наявності інших фактичних
даних, які мають значення для вирішення
справи, та доказів на їх підтвердження,
як того вимагає ст. 214 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що дану позовну
вимогу суд взагалі не розглядав, що не
позбавляє ОСОБА_5 окремо звернутися до
суду з цією вимогою.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Новокаховське автотранспортне
підприємство 16507» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Новокаховського міського суду
від 29 вересня 2014 року в частині відмови
ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог
про відшкодування моральної шкоди
скасувати. Ухвалити в цій частині нове
рішення, яким вказані позовні вимоги
задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Новокаховське
автотранспортне підприємство 16507» на
користь ОСОБА_5 1 000,00 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди відмовити за необґрунтованістю.

Це ж рішення в частині стягнення з
Відкритого акціонерного товариства
«Новокаховське автотранспортне
підприємство 16507» на користь держави
судового збору в сумі 324,72 грн. змінити,
збільшити вказану суму до 373,44 грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді