У Х В А Л А

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
на рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 04 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ
«Укрсоцбанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до умов кредитного договору
від 10 жовтня 2008 року ОСОБА_4 отримав
кредитні кошти у розмірі 30 тис. доларів
США. На забезпечення виконання
зазначеного договору банк того ж дня
уклав із ОСОБА_3 договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1. У
результаті неналежного виконання умов
кредитного договору утворилася
заборгованість у розмірі 48 381,92 доларів
США, що еквівалентно 386 716 грн. 71 коп., яку
боржник та його поручитель, незважаючи
на вимоги, не погасили. Враховуючи
викладене, позивач просив звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
надання йому права укладення договору
купівлі-продажу предмета іпотеки
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 16 червня 2014 року позов
ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. В рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_4 за
кредитним договором від 10 жовтня 2008
року у розмірі 48 381,92 доларів США, що
еквівалентно 386 716 грн., звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме на
квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3,
шляхом надання ПАТ «Укрсоцбанк» права
продажу предмета іпотеки.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 04 серпня 2014
року рішення районного суду скасовано.
У задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк»
просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що через
неналежне виконання умов кредитного
договору утворилася заборгованість,
для погашення якої банк має право
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що на
день ухвалення судом першої інстанції
рішення у даній справі набрав чинності
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», який встановлює
заборону відчуження спірного майна без
згоди власника і були підстави та умови
для його застосування.

Такий висновок суду апеляційної
інстанції є правильним, відповідає
фактичним обставинам справи, до яких
вірно застосовано норми матеріального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 10 жовтня 2008 року
ОСОБА_4 уклав із ПАТ «Укрсоцбанк»
кредитний договір, відповідно до умов
якого отримав кредитні кошти у розмірі
30 тис. доларів США.

На забезпечення виконання зазначеного
договору банк того ж дня уклав із
ОСОБА_3 договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1.

Пред'являючи позов, ПАТ «Укрсоцбанк»
посилалось на те, що у результаті
неналежного виконання умов кредитного
договору утворилася заборгованість,
яку боржник та його поручитель,
незважаючи на вимоги, не погасили, що є
підставою для звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» протягом дії цього Закону не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст. 4 Закону
України «Про заставу» та/або предметом
іпотеки згідно із ст. 5 Закону України
«Про іпотеку», якщо таке майно виступає
як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що: таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв. м
для квартири та 250 кв. м для житлового
будинку.

Цей Закон набрав чинності 07 червня 2014
року з дня опублікування у газеті
«Голос України» № 109, а рішення суду
першої інстанції було ухвалено 16
червня 2014 року, тобто пізніше.

Апеляційний суд, на підставі поданих
сторонами доказів, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно
виходячи із положень Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», дійшов до вірного висновку, що,
оскільки у спірній квартирі, площа якої
не перевищує 140 кв. м, постійно
проживають боржник та
іпотекодержатель, а власник не має
іншого житла та не дає згоди на
відчуження цієї квартири, то в
задоволенні вимоги банка про звернення
стягнення на предмет іпотеки слід
відмовити.

Доводи касаційної скарги про те, що
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» застосовується лише
на стадії реалізації майна під час
виконання рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки, є
безпідставними, так як цей закон
встановлює як заборону ухвалення
рішення про звернення стягнення на
житлове майно, яке є предметом іпотеки,
так і заборону відчуження такого майна
за рішенням суду, яке було ухвалено до
набрання чинності цим Законом.

Посилання касаційної скарги на те, що
суд не перевірив, чи не є відповідач
суб'єктом відповідальності за кредитні
правовідносини у розумінні Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», унаслідок чого
згідно ст. 6 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» цей закон
не буде застосовуватись бездоказово,
так як такі докази повинен надати саме
позивач згідно вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України і, крім того, позивач не
звертався до суду з клопотанням про
з'ясування цих обставин чи про
витребування відповідних доказів.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити
оскаржуване рішення апеляційного суду
без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
відхилити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 04 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська