Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої
Т.П.,

Карпенко
С.О., Остапчука
Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця», третя
особа - вагонна дільниця станції
Київ-Пасажирський державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця», про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди
та визнання недійсним контракту, за
касаційною скаргою державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 07 березня
2014 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 15 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, мотивуючи його
тим, що 03 серпня 2010 року між нею та
вагонною дільницею станції
Київ-Пасажирський державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» було
укладено трудовий контракт,
відповідно до умов якого позивач була
прийнята на роботу на посаду
провідника пасажирського вагона. 29
липня 2011 року було переукладено
вищезазначений контракт та продовжено
термін його дії до 20 липня 2014
року. Позивач зазначала, що наказом
державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» (далі - ДТГО
«Південно-Західна залізниця») від 06
грудня 2013 року № 31413/ос її було
звільнено з займаної посади на
підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Вважала звільнення незаконним,
оскільки під час проведення перевірки
працівниками ДТГО «Південно-Західна
залізниця» було порушено норми чинного
законодавства, які регулюють відносини
у сфері транспорту та перевезень,
умови контракту нею порушені не були.

Посилаючись на
зазначені обставини, позивач просила
скасувати наказ ДТГО «Південно-Західна
залізниця» від 06 грудня 2013 року
№ 31413/ос; поновити її на роботі на
посаді провідника пасажирських
вагонів у вагонній дільниці станції
Київ-Пасажирський ДТГО
«Південно-Західна залізниця»; визнати
недійсним трудовий контракт від 29
липня 2011 року, укладений між нею та
відповідачем, стягнути на її користь з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу та 10 000 грн на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області від 07
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 15 квітня 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3
на роботі на посаді провідника
пасажирських вагонів у вагонній
дільниці станції Київ-Пасажирський
ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 06
грудня 2013 року.

Стягнуто з ДТГО
«Південно-Західна залізниця» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 8 391
грн 11 коп. та 8 000 моральної
шкоди.

В решті позову
відмовлено.

Вирішено питання
про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ДТГО
«Південно-Західна залізниця» просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення про відмову в
позові, посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права, порушенням
норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що звільнення позивачки
проведено із порушенням вимог
трудового законодавства, належних та
допустимих доказів на підтвердження
порушень ОСОБА_3 умов контракту
позивачем не надано.

Зазначені висновки судів відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону та зроблені при
повному з'ясуванні всіх обставин
справи.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що 29 липня 2011 року
між ОСОБА_3 та вагонною дільницею
станції Київ-Пасажирський ДТГО
«Південно-Західна залізниця» було
укладено трудовий контракт, відповідно
до умов якого позивача прийнято на
роботу на посаду провідника
пасажирських вагонів вагонної
дільниці станції Київ-Пасажирський.
Строк дії зазначеного контракту
встановлено до 29 липня 2014 року (а.с. 4-7).

Відповідно до п. 17 вищезазначеного
трудового контракту працівник може
бути звільнений, а контракт розірвано з
ініціативи роботодавця до закінчення
терміну його, зокрема, у разі
встановлення факту перевезення
безквиткових пасажирів або
надлишкової ручної поклажі.

Наказом начальника вагонної дільниці
від 6 грудня 2013 року № 3141/ос
ОСОБА_3 звільнено з займаної посади на
підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України (а.с. 8).

Судами встановлено, що підставою для
звільнення позивача та розірвання з
ініціативи роботодавця трудового
контракту був акт про проведення
перевірки від 13 листопада 2013 року.

При розірванні контракту з підстав, не
передбачених чинним законодавством,
звільнення проводиться відповідно до
п. 8 ст. 36 КЗпП України (п. 18 трудового
контракту).

Частиною 3 ст. 21 КЗпП України
встановлено, що особливою формою
трудового договору є контракт, в якому
строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є підстави, передбачені
контрактом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 13 постанови від 06
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
вирішуючи позови про поновлення на
роботі осіб, звільнених за
пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди
повинні мати на увазі, що на підставі
цієї норми припиняється трудовий
договір при наявності умов, визначених
сторонами в контракті для його
розірвання.

Так, в матеріалах справи наявні копії
акта про проведення перевірки від 13
листопада 2013 року (а.с. 32, 38, 68), які не
містять чіткого визначення кількості
безквиткових пасажирів наявних у
вагоні провідника ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

За таких обставин суди дійшли
правильного висновку, що відповідачем
не дотримано процедури виявлення
безквиткових пасажирів, матеріали
справи не містять належних та
допустимих доказів на підтвердження
факту перевезення ОСОБА_3 безквиткових
пасажирів, у порушення вимог трудового
законодавства звільнення позивачки
відбулось без відібрання в останньої
письмових пояснень.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України
у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Враховуючи зазначені норми закону та
вимоги Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100, суди дійшли
обґрунтованого висновку про стягнення
з відповідача на користь ОСОБА_3
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Крім того, статтею 237-1 КЗпП України
передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Оскільки роботодавцем було порушено
права працівника, які призвели до
моральних страждань, суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що на
користь позивачки підлягає
відшкодуванню моральна шкода.

Доводи касаційної скарги про
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права є безпідставними,
не спростовують висновків судів та не
дають підстав для скасування
оскаржуваних судових рішень.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги та залишення рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця»
відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 07
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 15
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді :

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук