Справа №475/1040/14-ц 12.11.2014 12.11.2014 12.11.2014
Провадження №22-ц/784/2981/2014
Головуючий в першій інстанції Єгорова
Доповідач в апеляційній
інстанції Кутова Т.З.
У Х В А Л А

іменем України

12 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової
К.О.,

із секретарем судового засідання
Яценко Л.В.,

за участю:представника позивача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Доманівського районного
суду Миколаївської області від 30
вересня 2014 року за позовом

ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Струмок» (далі - ТОВ
«Струмок») про визнання договору

оренди земельної
ділянки недійсним,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до ТОВ «Струмок» про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним.

Позивач зазначав, що 1 березня 2005 року
уклав з відповідачем договір оренди
земельної частки (паю) площею 6,4 га,
розташованої в межах території
Козубівської сільської ради
Доманівського району Миколаївської
області, строком на десять років. В 2014
році позивачу стало відомо, що від його
імені з відповідачем укладено договір
оренди землі площею 7, 22 га, належної
йому на праві власності за державним
актом серії IV-МК № 037497 терміном на 15
років, який він не підписував.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 вказував на
невідповідність вказаного договору
Закону України № 161-XIV від 6 жовтня 1998
року «Про оренду землі» (далі - Закон №
161-XIV).

Посилаючись на викладене, позивач
просив суд визнати недійсним спірний
договір оренди.

Рішенням Доманівського районного суду
Миколаївської області від 30 вересня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
визнати договір оренди землі
недійсним. Судові витрати покласти на
відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
докази по справі в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 1
березня 2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ
«Струмок» було укладено договір оренди
земельної ділянки площею 7,22 га,
розташованої в межах території
Козубівської сільської ради
Доманівського району Миколаївської
області, належної позивачу на праві
власності, строком на 15 років.

18 грудня 2008 року між тими ж сторонами
укладено додаткову угоду, якою
збільшено розмір орендної плати
(а.с.23-27, 29).

Вказаний договір було зареєстровано
відділом Держкомзему у Доманівському
районі Миколаївської області 6 липня 2007
року.

Відповідно до ст.15 Закону № 161-XIV, ( в
редакції на момент укладення договору)
істотними умовами договору оренди
землі є об'єкт оренди; строк дії
договору; орендна плата із зазначенням
її розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільового призначення земельної
ділянки; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін.

Всі вказані умови передбачені в
спірному договорі.

Посилання представника позивача про
те, що в договорі не визначено
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки не
можна прийняти до уваги. Так, районний
суд вірно зазначив в оскаржуваному
рішенні, що в п.26 спірного договору на
орендовану земельну ділянку не
встановлено обмеження (обтяження) та
інші права третіх осіб.

Посилання представника позивача на
відсутність умови в спірному договорі
щодо передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, також вірно
відхилено судом, оскільки така умова в
редакціїї Закону на момент укладення
договору не була обов'язкова.

Звертаючись з даним позовом,
позивач вказував, що сам договір оренди
землі був укладений з порушенням
законодавства , так як не були
досягнуті всі істотні умови, що
передбачені ст. 15 Закону України «Про
оренду землі».

Крім того, відповідно ст. 15 ЦК
України та ст.3 ЦПК України у порядку
цивільного судочинства підлягає
захисту саме порушене право, а тому
суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», визначити
істотність цих умов, а також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав (Постанова Верховного
Суду України від 25 грудня 2013 р. , справа
№ 6-94 цс 13) .

Проте із змісту позовної заяви не
вбачається, в чому саме полягає
порушення права позивача, таке не
встановлено і в судовому засіданні.

Також, суд вірно зазначив твердження
апелянта, щодо непідписання спірного
договору є необґрунтованими, оскільки
належних доказів такого позивач суду
не надав, а суд не володіє спеціальними
знаннями в області почеркознавства, а
тому не може дати оцінку, щодо підпису,
здійсненому в спірному договорі.

Не впливає на дійсність договору і
його несвоєчасна реєстрація.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину може
бути лише недодержання сторонами
певних вимог на момент вчинення
правочину. Закон же не пов'язує
реєстрацію договору оренди землі з
моментом його укладання.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
підстави зазначені позивачем для
визнання недійсним спірного договору
оренди землі, відсутні. Тому правильно
відмовив в задоволенні позову.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду чи доводили б порушення
ним норм матеріального або
процесуального права, апеляційна
скарга не містить. Тому підстав для
скасування судового рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Доманівського районного суду
Миколаївської області від 30 вересня 2014
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: