У х в а л а

17 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Дем'яносова М.В.,
Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 травня 2014 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення боргу.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 05
березня 2014 року, у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 28 квітня 2014 року,
рішення суду першої інстанції
скасовано та у справі ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 78 055 грн.
50 коп. заборгованості за кредитним
договором від 28.08.2008 року № 24679сгеd.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат. В іншій частині позову
було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 травня 2014 року
у відкритті касаційного провадження
ОСОБА_1 було відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 травня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

ОСОБА_1 посилається на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції ч. 4 ст. 559 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів заявник
долучив до заяви:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 липня 2014 року
у справі за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 липня 2014 року
у справі за позовом про стягнення боргу
за кредитним договором;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 серпня 2014 року
у справі за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом про визнання
договору поруки припиненим.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 липня 2014 року,
16 липня 2014 року, 06 серпня 2014 року на які
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, судом касаційної
інстанції скасовано судові рішення та
справу передано на новий судовий
розгляд.

Як зазначено Верховним Судом України в
постанові від 23 квітня 2014 року в справі
№ 6-30цс14, справа має переглядатись за
всіма доводами заяв, посиланнями на всі
судові рішення щодо неоднакового
застосування норм матеріального права,
які додано до заяви про перегляд,
незалежно від того, висловлена правова
позиція щодо неправильності
застосування норми матеріального
права в судовому рішенні, ухваленому по
суті, чи в ухвалі про передачу справи
касаційним судом на новий розгляд.

Як убачається зі змісту ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 липня 2014 року, 16 липня 2014
року, 06 серпня 2014 року при
постановленні вказаних ухвал суд
касаційної інстанції не висловлював
правову позицію щодо правильності
застосування норм матеріального права.

Також, на підтвердження своїх
доводів заявник долучив до заяви:

- постанову Верховного Суду України від
23 квітня 2014 року у справі за позовом про
визнання договору поруки припиненим.

Як роз'яснено у п. 9 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року №
11 «Про судову практику застосування
статей 353-360 Цивільного процесуального
кодексу України», судовими рішеннями,
на які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України, можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України; Вищого господарського суду
України; Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції, як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України» щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого
2007 року № 697-V.

Отже, постанова Верховного Суду
України від 23 квітня 2014 року, не може
бути предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України і на неї не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України.

Також на підтвердження своїх доводів
заявник долучив до заяви:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2014 року
у справі за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором;

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту доданої до заяви ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року,
на яку посилається заявник, не
вбачається неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
оскільки вищевказані судові рішення
касаційної інстанції ухвалені у
справах, де предмет спору, зміст
позовних вимог не є тотожними та
ухвалені у справах за різних
встановлених судами фактичних
обставин, тому у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним
Судом України справи за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення боргу, за заявою
ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 травня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

О.В. Попович

О.В. Ступак