АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3758/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3354/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.
Доповідач Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Карнауха П.М.

Суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі Ткаченко Т.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в
інтересах позивача ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 11 вересня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Філії 17
Приватного підприємства «Нива-Ш»,
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ,
ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, який діє
від свого імені та в інтересах
малолітнього ОСОБА_5 про визнання дій
незаконними.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 11 вересня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 до Філії 17 Приватного
підприємства «Нива-Ш», Октябрського
ВДВС Полтавського МУЮ, ОСОБА_6, третя
особа ОСОБА_4, який діє від свого імені
та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 про
визнання дій незаконними, - відмовлено.

У поданій представником ОСОБА_1
апеляційній скарзі, позивач ОСОБА_2 з
підстав недоведеності обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Вказує, що арешт, передача для
наступного продажу належної ОСОБА_2
квартири та її продаж з прилюдних
торгів є незаконним позбавленням
власності, чим порушено вимоги ч.3 ст. 47
Конституції України, згідно якої ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду, а також вимоги ч.3 ст. 33
Закону України «Про іпотеку», оскільки
рішення суду не містить вказівки на
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а лише про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Вважає, що зверненням стягнення на
нерухоме майно, що перебуває в іпотеці,
за відсутності рішення суду, подальший
продаж квартири разом з
зареєстрованими та мешкаючи ми
особами, серед яких є малолітня дитина
та особа похилого віку, відповідачі
змінили спосіб стягнення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає, з
огляду на наступне.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як установлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 26.03.2011 року
стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_2 солідарно
на користь ПАТ «Кредитпромбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ 20/14/07-Склв. від 25.09.2007 р. в сумі 381 718,69
грн. та за кредитним договором №
20/22/08-Склн. від 26.02.2008 р. заборгованість в
сумі 198 953,10 грн.

Вирішено питання стягнення судових
витрат (а.с. 8-11).

На підставі зазначеного рішення судом
було видано виконавчі листи (а.с. 69-70).

Установлено, що на виконанні в
Октябрському відділі державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції
знаходиться зведене виконавче
провадження №40256959 від 19.12.2012 про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
„Кредитпромбанк" боргу на загальну
суму в розмірі 581 581,79 грн., до складу
якого входить:

1. ВП №35328033 - постанова про відкриття
виконавчого провадження від 11.12.2012
року, з виконання виконавчого листа
№2-1220/11, виданого 13.08.2012 Ленінським
районним судом м.Полтави, про стягнення
з ОСОБА_2 на користь ПАТ
„Кредитпромбанк" боргу в розмірі 580 671,79
грн.

2. ВП №3486125 - постанова про відкриття
виконавчого провадження від 11.12.2012 з
виконання виконавчого листа №2-1220/11,
виданого 13.08.2012 Ленінським районним
судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_2
на користь ПАТ „Кредитпромбанк" боргу
в розмірі 910,00 грн.

За повідомленням начальника
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ
ОСОБА_8 від 06.05.2014 р., в рамках даного
виконавчого провадження 12.12.2012 р.
державним виконавцем було направлено
запит до ПП БТІ «Інвентаризатор» про
надання інформації щодо нерухомого
майна, зареєстрованого за боржником
ОСОБА_2. 28.12.2012 р. до відділу ДВС надійшла
відповідь ПП БТІ «Інвентаризатор»,
згідно якої за боржником зареєстровано
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця від
19.04.2013 накладено арешт майна боржника
та оголошено заборону на його
відчуження. Того ж дня дане обтяження
внесено до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно за № 730473 від
19.04.2013 (а.с. 71,72).

Згідно довідки №2337 від 27.05.2013 КП ЖЕО № 2
за вказаною вище адресою зареєстрована
лише ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. 27.05.2013 р. у
результаті виходу державного
виконавця за адресою: АДРЕСА_2, описано
та арештовано нерухоме майно боржника -
квартира АДРЕСА_3, про що складено
відповідний акт, та встановлено, що на
29.10.2013 року в житловій квартирі під
номером 56, офіційно зареєстрована (та
проживає) лише одна особа - ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 51-55).

Постановою державного виконавця від
05.06.2013 року призначено експерта для
участі у виконавчому провадженні.

11.09.2013 р. до відділу ДВС надійшов звіт
про незалежну оцінку майна № 1311,
відповідно до якого вартість майна
боржника складає 136 800,00 грн. з ПДВ та 114,00
без ПДВ.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 58 Закону
України «Про виконавче провадження»
сторонам виконавчого провадження
направлено рекомендованим листом з
повідомленням про вручення
повідомлення про вартість майна згідно
звіту №1311.

10.10.2013 року боржник отримав
повідомлення під особистий підпис
згідно повідомлення про вручення.

19.09.2013 р. до відділу ДВС надійшла заява
представника стягувача, відповідно до
якої останній не погоджується з
вартістю майна та просить призначити
рецензування.

Постановою від 03.10.2013 призначено
рецензування звіту №1311 від 09.09.2013 р.,
03.10.2013 року стягувачу направлено
повідомлення про зобов'язання
останнього здійснити проплату
вказаного вище рецензування звіту.

29.10.2013 згідно повідомлення ПП «Центр
оцінки та юридичної допомоги» станом
на 29.10.2013 проплата не відбулася (а.с.21-22).

Після чого державним виконавцем
сформовано пакет документів на
реалізацію вказаного вище майна
боржника, який 29.10.2013 за вих. 54127
направлено до ГУ УДВС в Полтавській
області.

Згідно Протоколу № 1714046-1 від 24.02.2014 року
про проведення прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна, що
належить ОСОБА_2, належна останньому на
праві власності квартира, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, була
реалізована.

За результатами проведення прилюдних
торгів переможцем торгів визначено
ОСОБА_11 (а.с. 5).

Згідно Довідки № 576 від 20.02.2014 р., у
спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_4,
ОСОБА_5 (у жовтні 2013 р.) та ОСОБА_9 (у 1976 р.)
(а.с. 6).

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд обґрунтовано виходив із
того, що при реалізації належної ОСОБА_2
квартири державним виконавцем було
дотримано вимоги чинного
законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками місцевого суду, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 17 закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, зокрема, виконавчі листи, що
видаються судами…

Статтею 11 зазначеного Закону
встановлено обов'язки і права
державних виконавців.

Так, частиною першою ст. 11 вказаного
Закону передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії; у спосіб
та в порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом, та у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати арешт на
майно боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку; здійснювати
інші повноваження, передбачені цим
Законом та іншими законами.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 52
Закону України «Про виконавче
провадження», у разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення.

Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 зазначеного
закону, арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження; проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту (ч. 7 ст. 57 Закону).

Реалізація арештованого майна, крім
майна, вилученого з обігу згідно із
законом, та майна, зазначеного в
частині восьмій статті 57 цього Закону,
здійснюється шляхом його продажу на
прилюдних торгах, аукціонах або на
комісійних умовах.

Звернення стягнення на будинок,
квартиру, земельну ділянку, інше
нерухоме майно фізичної особи
проводиться у разі відсутності в
боржника достатніх коштів чи рухомого
майна.

Вищезазначене також передбачено
Розділом ІУ Інструкції з організації
примусового виконання рішень, яка
встановлює загальний порядок
звернення стягнення на майно боржника.

Вірно встановивши обставини справи та
здійснивши аналіз правових норм, що
регулюють спірні правовідносини,
місцевий суд дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що
передача для продажу належної ОСОБА_2
квартири та її продаж з прилюдних
торгів разом з зареєстрованими та
мешкаючими в ній малолітньою та особою
похилого віку, є незаконним
позбавленням власності та порушенням
вимоги ч.3 ст. 47 Конституції України, ч.3
ст. 33 Закону України «Про іпотеку», - не
заслуговують на увагу колегії з огляду
на те, що звернення стягнення на спірне
нерухоме майно здійснено державним
виконавцем в рамках виконавчого
провадження по виконанню рішення суду
про стягнення заборгованості з ОСОБА_7
та ОСОБА_2, у відповідності до вимог ЗУ
«Про виконавче провадження» та
Інструкції з організації примусового
виконання рішень.

Посилання апеляційної скарги на
порушення права власності ОСОБА_9 та
малолітнього ОСОБА_5 щодо спірного
нерухомого майна також безпідставні,
оскільки за наявними у справі доказами
право власності на спірну квартиру
зареєстровано за ОСОБА_2; питання про
виселення ОСОБА_9, малолітнього ОСОБА_12
чи інших зареєстрованих у спірній
квартирі осіб чи зняття їх з реєстрації
ніким не ставиться, відтак колегія
суддів не вбачає порушення будь-яких, у
тому числі і житлових, прав зазначених
осіб.

Інші доводи апеляційної скарги також
зводяться до незгоди з рішенням суду,
відтак безпідставні.

Апеляційна скарга не містить нових
фактів чи засобів доказування, які б
спростували висновки суду першої
інстанції.

За вказаних обставин колегія суддів не
вбачає підстав для скасування судового
рішення, яке постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ч. 1 ст.
308, 314, 315, 317 ЦПК України,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
позивача ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 11 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий /підпис/
П.М.Карнаух

Судді: /підпис/
Ю.В.Дряниця

/підпис/
Т.О.Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області
П.М.Карнаух