Справа №303/8907/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В., Дроботя В.В.,

при секретарі - Саваріна Т.І.,

за участю сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою представника за
дорученням Шуліки А.В., яка діє в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 27 травня 2014 року у справі за
цивільним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»,
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та
піклування Мукачівської РДА про
виселення.

Позовні вимоги мотивував тим, що
рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 16 жовтня 2013 року, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №MKA0GA00000275 від 13.09.2007 року
звернуто стягнення на будинок,
розташований за адресою АДРЕСА_1,
Мукачівського району, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк». З метою реалізації
вищевказаного майна, позивачем було
направлено відповідачу письмову
вимогу про необхідність звільнення
займаного житлового приміщення, однак
дана вимога останнім була
проігнорована, тому позивач був
змушений звернутися до суду із
вказаним позовом.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 27
травня 2014 року в задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним
рішення першої інстанції, представник
за довіреністю Шуліка І.В., яка діє в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», подала
апеляційну скаргу, якою просить
скасувати рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 27 травня 2014 року та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю,
мотивуючи це неповним з'ясуванням
обставин, які мають значення для справи
та порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів проходить до висновку що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
кредитного договору №MKA0GA00000275 від
13.09.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав
ОСОБА_6 кредит у розмірі 15000 Доларів США,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11,40 %. В забезпечення
зобов'язань за кредитним договором між
банком та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено договір іпотеки, згідно якого
остання надала в іпотеку нерухоме
майно, а саме: житловий будинок
загальною площею 126,30 кв.м., житловою
площею 86,60 кв.м., який розташований за
адресою: Закарпатська область,
Мукачівський район, АДРЕСА_1 та
належить їй на праві власності на
підставі свідоцтва про право
власності.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 16 жовтня 2013 року позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- задоволено частково, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №MKA0GA00000275 від 13.09.2007 року
житловий будинок загальною площею 126,30
кв.м., житловою площею 86,60 кв.м., який
розташований за адресою: Закарпатська
область, Мукачівський район, АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно повідомлення від 15 листопада 2013
року, надісланого відповідачам останні
були попереджені банком про
добровільне виселення з будівлі, на яке
звернуто стягнення, в термін 30 діб з
часу отримання цього повідомлення.

Відмовляючи у задоволені вимоги
позивача щодо виселення відповідачів з
предмету іпотеки, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
належних доказів того, що житло,
передане відповідачем в іпотеку,
придбано за рахунок кредитних грошей, а
також те, що відповідачі зазначали, що
іншого житла в них немає, надання
іншого жилого приміщення відповідачам
не запропоновано.

Однак, з таким висновком суду
першої інстанції погодитись не можна.

Стаття 33 Закону України "Про
іпотеку" передбачає, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Статтею 39 Закону України "Про
іпотеку" також передбачено, що
«одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд за
заявою іпотеко держателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення».

Відповідно до п. 3. ст. 109 Житлового
кодексу України: Звернення стягнення
на передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення па передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.11.2013 р. позивач попередньо повідомив
відповідачів про необхідність
звільнення жилого приміщення, яке
знаходиться в іпотеці, шляхом
направлення вимоги від 15.11.2013 р.
№30.1.0/2-218. Дана вимога особисто отримана
відповідачами 26.11.2013р., що
підтверджується їх підписами на
повідомленні про вручення поштового
відправлення.

Крім того, рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
сторонами не оскаржувалося, вступило в
законну силу.

Таким чином, Позивач має право
вимагати виселення відповідачів за
рішенням суду, як це передбачено п.3. ст.
109 ЖК України та ст. 39 ЗУ "Про іпотеку".

При цьому, чинне законодавство не
передбачає, що відсутність іншого
житла у відповідачів є підставою для
відмови у задоволені позову про
виселення.

Таким чином, суд першої інстанції
застосував закон, який не підлягає
застосуванню, а саме: п.2, ст.109, 116 ЖК, і не
застосував закон, який підлягає
застосуванню: ст.ст. 39-40 ЗУ "Про іпотеку"
і п.п. 3, 4 ст. 109 ЖК України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи та
суперечать матеріальному закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319
ЦПК України, судова колегія, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника за
довіреністю Шуліки І.В., яка діє в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк»,-
задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 27
травня 2014 року - скасувати, ухваливши по
справі нове рішення, яким позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства КБ «ПриватБанк» -
задовольнити.

Виселити ОСОБА_6, ОСОБА_2 та інших осіб,
які зареєстровані (проживають) в
житловому будинку, розташованому за
адресою Закарпатська область, АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_2 судові
витрати в сумі 365,40 грн.

Рішення суду набирає законної
сили з моменту його проголошення та
може бути оскаржено безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: