У х в а л а

15 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Дем'яносова М.В., Мостової Г.І., Писаної
Т.М., Штелик С.П., розглянувши заяву
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_9,
ОСОБА_10, треті особи без самостійних
вимог: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
приватний нотаріус
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_12, про
визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_8
звернулися до суду із указаним позовом
та просили визнати недійсними договори
купівлі-продажу земельної ділянки та
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
посвідчені приватним нотаріусом
Києво-Святошинського нотаріального
округу ОСОБА_12 17 грудня 2008 року,
посилаючись на те, що ОСОБА_12 після
смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 року
успадкував указаний будинок та
земельну ділянку на підставі свідоцтва
про право на спадщину, однак у травні 2010
року їм стало відомо, що 17 грудня 2008
року ОСОБА_10 придбав вказаний будинок у
ОСОБА_9 за нотаріально посвідченою
довіреністю від імені позивача ОСОБА_6
Вказували на те, що останній не видавав
довіреність на ім'я ОСОБА_9 з правом
відчуження належного йому нерухомого
майна, крім того зазначали, що у період
посвідчення довіреності він
знаходився у місцях відбування
покарання.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
10 січня 2014 року, залишеного без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 01 квітня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 липня 2014 року
касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 відхилено, рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 10 січня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 01 квітня 2014 року залишено
без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
зокрема ст. ст. 203, 215 ЦК України, що
потягло ухвалення різних за змістом
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 березня 2014
року у справі за позовом про визнання
договору купівлі-продажу недійсним.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

При постановлені ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2014 року, суд виходив
із того, що оскаржувані рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
ухвалені з додержанням норм
матеріального права та вважав
обґрунтованими висновки про те, що
позивачем ОСОБА_6 не надано належних та
допустимих доказів того, що він не
підписував довіреність від 20 червня 2008
року та не бажав відчужувати спірну
земельну ділянку і будинок. Крім того
договір доручення, який став підставою
для видачі довіреності від 20 червня 2008
року, не визнаний недійсним, а тому
відсутні підстави для визнання
недійсними правочинів з продажу
земельної ділянки та житлового
будинку, що були вчиненні від імені
ОСОБА_6 його представником за
довіреністю ОСОБА_9

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014 року, на яку
заявник посилається, як на підставу
перегляду судового рішення, не
вбачається неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, оскільки в
одному випадку (судове рішення, яке є
предметом перегляду) суд зазначив, що
позивач хоч і заперечує факт укладення
договору купівлі-продажу, на підставі
довіреності, виданої від його мені,
однак не заявляв вимог про визнання
договору доручення недійсним та
скасування довіреності, а в іншому
випадку (рішення, на яке заявник
посилається, як на підставу
неоднакового застосування норм
матеріального права) суд касаційної
інстанції виходив з того, що суд
апеляційної інстанції, переоцінивши
докази, дійшов висновку, що відсутні
підстави для визнання договору
купівлі-продажу недійсним з підстав
того, що позивачем ставиться питання
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним лише на підставі єдиного
доказу, а саме того, що довіреність, на
підставі якої було укладено спірний
правочин, є підробленою, однак
позивачем не заявлялася вимога про
визнання недійсною довіреності й суду
не надано ні копії, ні оригіналу цієї
довіреності, при цьому суд, не зазначив,
яким чином позивачі могли надати
оригінал чи копію довіреності, якщо
такої довіреності позивач, як він
вказує, взагалі не надавав, а підставою
для визнання недійсним договору є
відсутність вільного волевиявлення, що
відповідає ст. 215 ЦК України.

Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини 1 статті
355 ЦПК України, може бути подана за
сукупністю таких умов: судом
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні і ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Отже зміст заяви та додана до неї копія
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 березня 2014
року у справі за позовом про визнання
недійсним договору купівлі-продажу, не
можуть свідчити про наявність підстав
для задоволення заяви, оскільки із них
не вбачається різного тлумачення
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; відсутнє
різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; відсутнє різне
визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
спірних правовідносин або поширення
дії норми на певні правовідносини в
одних випадках і незастосування цієї
самої норми до аналогічних відносин в
інших випадках, тобто різне
застосування закону, який не підлягав
застосуванню; відсутнє різне
застосування правил аналогії права чи
закону у подібних правовідносинах.

За таких обставин, наведені заявником
доводи не містять сукупність вказаних
умов та ознак неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
тому у допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_9,
ОСОБА_10, треті особи без самостійних
вимог: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
приватний нотаріус
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_12, про
визнання договорів недійсними за
заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

Г.І. Мостова

Т.О. Писана

С.П. Штелик