Справа № 367/4881/14 Головуючий у І
інстанції Чернов Д.Є.Провадження №
22-ц/780/5889/14 Доповідач у 2
інстанції ІвановаКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Антоненко В.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 21
серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивачка звернулася
до суду з даним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 22 січня 2008 року вона
уклала з відповідачем ОСОБА_1 договір
позики за умовами якого вона передала
останньому кошти в сумі 10 000 дол. США в
борг на 4 роки, які він повинен був
повертати щомісяця по 300 дол. США до
повного погашення боргу.

Далі позивачка, посилаючись на те, що
відповідач повернув їй тільки 3500 дол.
США, тому борг відповідача перед нею
становить 6500 дол. США., просила стягнути
з нього на її користь борг за договором
позики в сумі 79 950 грн. та судові
витрати.

Відповідач позов не визнав,
посилаючись на те, що у розписці не
зазначено, що він отримав долари США,
оскільки вжито назву долар, без
зазначення походження цієї валюти,
відповідно цей факт унеможливлює
визначення суми боргу за офіційним
курсом відповідної валюти у гривнях.

Крім того, зазначив, що кошти взяті у
позивачки витрачались на спільні
потреби подружжя, оскільки фактично
він проживав спільно з дочкою
позивачки, як с дружиною, тому
позивачка зазначала, що повертати
кошти непотрібно, тому просив
відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення учасників,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 22 січня 2008 року
між сторонами було укладено договір
позики строком на 4 роки, відповідно до
умов якого відповідач ОСОБА_1 отримав
від позивачки ОСОБА_2 10000 доларів США,
при цьому відповідач зобов'язався
повертати щомісяця по 300 дол. США до
повного погашення боргу (а.с.9).

В обумовлений термін відповідач борг
не повернув, тому позивачка звернулась
до суду.

Таким чином, правовідносини між
сторонами виникли з договору позики.

За правилами ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
таку ж суму грошових коштів (суму
позики) або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості у строк та в
порядку встановлені договором та
відповідно до вимог ст.625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що вказані
вимоги є наслідком порушення договору
позичальником, відповідно до ст.1050 ЦК
України.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи і вимогам закону, тому підстав
для його скасування немає.

Посилання апелянта на те, що в розписці
немає зазначення походження валюти, що
унеможливлює визначення суми боргу за
офіційним курсом відповідної валюти у
гривнях не заслуговує на увагу,
оскільки відповідач частково повернув
борг саме в доларах США, чим підтвердив
той факт, що брав в борг кошти саме у
доларах США.

Доводи апелянта про те, що він фактично
проживав з дочкою позивачки однією
сім'єю і кошти витрачались на спільні
потреби, тому позивачка дозволила не
повертати кошти не можуть бути взяті до
уваги, оскільки нічим не підтверджені
та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
викладених у рішенні.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 21 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :