рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

28 жовтня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Матяш Т.Л.,

за участю секретаря - Іванової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Білгород -
Дністровський цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до об'єднання
співвласників багато - квартирного
будинку «Гемопласт» про поновлення на
роботі та виплату заробітної плати за
час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області з позовом до
об'єднання співвласників багато -
квартирного будинку «Гемопласт», та
уточнивши позовні вимоги, просила суд:
визнати загальні збори ОСББ
«Гемопласт» від 15.09.2012 року такими, що
не відбулися та скасувати рішення
прийнятих на цих загальних зборах;
визнати протокол загальних зборів ОСББ
«Гемопласт» від 15.09.2012 року недійсним;
поновити ОСОБА_1 на посаді голови ОСББ
«Гемопласт»; стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу у розмірі 12065
гривень; зобов'язати відповідача
відшкодувати позивачу моральну шкоду в
розмірі 10 000 гривень; покласти на
службову особу Чернієнко Т.П. вину в
незаконному звільненні позивача,
обов'язок покрити шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації у
зв'язку з оплатою працівникові часу
вимушеного прогулу у сумі 12065 гривень. В
обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_1 посилається на наступне.

З 01 червня 2006 року ОСОБА_1 працювала на
посаді голови Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Гемопласт», що розташований по вул.
Перемоги, 14 в м. Білгород -
Дністровський Одеської області.
Починаючи з 01 грудня 2012 року позивачці
не виплачувалася заробітна плата,
внаслідок чого станом на 01 листопада 2013
року за відповідачем утворилася
заборгованість в сумі 7302,50 гривень.

Наказом №1 від 15.09.2012 року ОСОБА_1 було
звільнено з посади голови правління
ОСББ «Гемопласт», відповідно до
протоколу загальних зборів об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Гемопласт» від 15.09.2012 року.
Позивачка вважає, що її звільнення
незаконне, порушує її права та інтереси
та просить суд визнати загальні збори
ОСББ «Гемопласт» та протокол загальних
зборів від 15.09.2012 року такими, що не
відбулися, поновити її на посаді голови
правління та стягнути з ОСББ
«Гемопласт» на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
зобов'язати відповідача відшкодувати
моральну шкоду, та покласти на службову
особу Чернієнко Т.П. вину в незаконному
звільненні та обов'язок покрити шкоду
відповідно до ст. 237 КЗпП України.

Позивачка та її представник - ОСОБА_3, у
судовому засіданні позов підтримали та
просили суд задовольнити його у
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні, заперечував проти
задоволення позову, просив суд
відмовити у його задоволенні, оскільки
вимоги не обґрунтовані та
безпідставні.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши думку сторін суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
позовних вимог з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що
15.06.1998 року було прийнято рішення про
створення ОСББ «Гемопласт» та обрання
головою об'єднання ОСОБА_1, про що
свідчить протокол №1 установочних
зборів №1 власників нежилих приміщень
будинків, що розташовані за адресою
вул. Перемоги, 14, м. Білгород -
Дністровський, Одеська область.

Відповідно до п.9.1 статуту ОСББ
«Гемопласт» від 15.06.1998 року, органами
управління об'єднання є загальні збори
об'єднання і правління об'єднання.

Згідно з п. 9.5 статуту, загальні збори
членів об'єднання є чинними, якщо є
присутні члени об'єднання, які мають
більше ніж 50% голосів. Рішення
загальних зборів приймаються
більшістю голосів від загальної
кількості голосів членів об'єднання,
які присутні на загальних зборах.

Відповідно до ч.11 ст.6 ЗУ «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку», установчі збори правомочні,
якщо на них присутні більше п'ятдесяти
відсотків власників.

Як вбачається з акту перевірки
додержання суб'єктами господарювання
законодавства про працю та загальне
обов'язкове державне соціальне
страхування № 15-02-007/0349, складений
територіальною державною інспекцією з
питань праці в Одеської області, за
період роботи ОСОБА_1 на посаді голови
правління з 15.06.1998 року по 15.09.2012 року
відсутні будь - які документи, ведення
яких передбачено законодавством про
працю (щодо нарахування та виплати
заробітної плати працівникам, надання
відпусток, кадрові документи, тощо).
Працівникам не проінформовано під
розписку про умови праці, наявності на
робочому місці небезпечних шкідливих
виробничих факторів, з правилами
внутрішнього трудового розпорядку та
колективним договором не ознайомлено.
З вересня 2012 року в об'єднані не
забезпечено ведення достовірного
обліку виконуваної роботи та не
забезпечено ведення бухгалтерського
обліку витрат на оплату праці.

15 вересня 2012 року на порядку денному
загальних зборів ОСББ «Гемопласт» було
прийняте рішення про звільнення з
посади голови ОСББ «Гемопласт» ОСОБА_1.
Ретельно дослідивши протокол № 14 від
01.09.2012 року зборів мешканців будинку та
членів ОСББ «Гемопласт», які були
продовжені 15.09.2012 року та викладені в
протоколі № 15, суд не вбачає будь-яких
порушень з боку відповідача при
прийнятті рішення про звільнення
позивачки. На загальних зборах були
присутні 30 осіб, з яких права голосу
мали 17 осіб, які й проголосували за
звільнення з посади голови ОСББ
«Гемопласт» ОСОБА_1, та прийняття
такого рішення було мотивоване тим, що
позивачка незадовільно виконує
покладені на неї обов'язки, халатно
ставиться до ведення звітної
документації, розтрачує матеріальні
кошти мешканців будинку призначені для
виплат комунальних послуг та
покращення стану будинку.

Таким чином, суд не вбачає достовірних
та належних доказів, які би
обґрунтовували вимогу позивачки про
визнання загальних зборів об'єднання
ОСББ «Гемопласт» від 15.09.2012 року такими,
що не відбулися та скасовувати рішення
прийняті на цих зборах, оскільки
загальні збори були проведені в
порядку встановленому статутом
об'єднання та законодавством. Так само,
суд не вбачає підстав для визнання
протоколу від 15.09.2012 року недійсним.

Відповідно до ч.8 ст. 4 ЗУ «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку», об'єднання відповідає за
своїми зобов'язаннями коштами і майном
об'єднання, від свого імені набуває
майнові і немайнові права та обов'язки,
виступає позивачем та відповідачем у
суді.

Стаття 7 ЗУ «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку»: вищим органом управління
об'єднання є загальні збори. Загальні
збори скликаються і проводяться згідно
з вимогами статуту об'єднання. Загальні
збори правомочні, якщо на них присутні
більше половини членів об'єднання.
Рішення загальних зборів, прийняте
відповідно до статуту, є обов'язковим
для всіх членів об'єднання.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Так, наказом №1 від 15.09.2012 року ОСББ
«Гемопласт» ОСОБА_1 було звільнено з
посади голови правління об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Гемопласт». В той же день, в
присутності голови правління ОСББ
«Гемопласт» Чернієнко Т.П., членів
правління ОСОБА_4, ОСОБА_5 складено акт
про те, що ОСОБА_1 відмовилась
ознайомлюватися під розпис з наказом №
1 «Про звільнення ОСОБА_1», що
підтвердили у судовому засіданні
свідки.

16.01.2014 року позивачка подала заяву до
Білгород-Дністровського МВ ГУМВС
України в Одеській області про те, що
посадовими особами ОСББ «Гемопласт» з
15.09.2012 року по теперішній час
безпідставно не виплачує заробітну
плату ОСОБА_1 у розмірі 7620 грн. Однак,
постановою слідчого Білгород -
Дністровського МВ УМВС України від
04.04.2014 року кримінальне провадження
було закрито у зв'язку з відсутністю
складу злочину.

Як зазначалось вище, загальні збори
ОСББ «Гемопласт» були проведені у
встановленому порядку та без допущення
будь-яких суттєвих порушень, які б
давали привід для визнання їх
неправомірними, а, відповідно, і
рішення про звільнення позивача є
правомірним.

Посилання позивача на висновок
Територіальної Державної інспекції з
питань праці в Одеській області від
26.05.2014 року є неналежним доказом для
визнання підстав звільнення такими, що
можуть привести до визнання самого
факту звільнення неправомірним, з
огляду на наступне.

У листі від 26.05.2014 року Територіальна
Державна інспекція з питань праці в
Одеській області повідомила, що
позивачка була звільнена з посади
голови правління ОСББ «Гемопласт» з
15.09.2012 року без визначення підстави
припинення трудового договору, чим
порушено вимоги ст.. 36 КЗпП України, в
результаті, інспекція відреагувала на
таке порушення та склала припис про
усунення порушень. Однак, інспекція не
проводила перевірку по встановленню
правильності звільнення позивачки, а
порушення ст.. 36 КЗпП характеризує сам
наказ № 1 «Про звільнення ОСОБА_1», його
технічну сторону, правильність
складання. Спосіб та порядок захисту
прав та інтересів, які могли бути
порушенні в результаті неправильного
формулювання причини звільнення,
встановлені ч.3 ст. 235 КЗпП України,
однак, з наголошень позивачки та її
позовних вимог, вбачається, що вона
знаходить порушення її трудових прав в
інших фактах, діях, правомірність яких
є предметом розгляду.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України в п. 18 постанови від 6
листопада 1992 року №9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів", суд
не в праві визнати звільнення
правильним, виходячи з обставин, з
якими власник або уповноважений ним
орган не пов'язували звільнення. Якщо
обставинам, які стали підставою
звільнення, в наказі (розпорядженні)
дана неправильна юридична
кваліфікація, суд може змінити
формулювання причин звільнення і
привести його у відповідність з чинним
законодавством про працю.

Відповідно до ст.. 235 КЗпП України, у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

Разом з тим, матеріали справи повністю
та чітко відображають підстави за яких
позивачка була звільнена з займаної
посади, які суд вважає вагомими та
достатніми для звільнення. Тому, вимоги
ОСОБА_1 про поновлення її на посаді
голови об'єднання та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу не обґрунтовані та такі, що не
підлягають задоволенню.

Згідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» за № 14 від
18.12.2009 року, - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержуватись вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (ч.1 ст. 213 ЦПК України).

Відповідно до ст.. 116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

З тверджень позивачки, які вона виклала
в своїй уточненій позовній заяві від
29.04.2014 року, вбачається, що починаючи з
01.12.2012 року їй не виплачується
заробітна плата. ОСОБА_1 не вказує на
порушення відповідачем процедури
проведення розрахунку при звільненні,
яке відбулось 15.09.2012 року, у неї
відсутні будь які вимоги щодо цього, як
й щодо оформлення трудової книжки, а
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Що стосується позовних вимог позивачки
про відшкодування моральної шкоди у
розмірі 10 000 грн., то суд також вважає їх
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки суд
прийшов до висновку про відсутність
порушення відповідачем прав позивачки.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Як роз'яснив Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р.
в п. 5 постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» обов'язковому
з'ясуванню при вирішені спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діями заподіювана та вини останнього в
її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Таким чином, у разі задоволення вимоги
про стягнення моральної шкоди на
користь позивача суд повинен бути
впевненим в наявності такої шкоди,
наявність причинного зв'язку між
шкодою та протиправними діями
заподіювана та вини відповідача в її
заподіянні. Однак, в судовому засіданні
позивач та його представник не надали
та в матеріалах справи відсутні
будь-які докази, що підтверджують факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, тому суд вважає
за необхідне відмовити в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
моральної шкоди.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Частиною 2 статті 16 ЦК України
встановлений перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів, серед
яких:1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення;5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення;8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає
необхідності та не знаходить
обґрунтованих підстав для
застосування інших способів захисту,
окрім встановлених ст.. 16 ЦК України, та
задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про
накладання на службову особу Чернієнко
Т.П. вину в незаконному звільненні
позивачки, обов'язок покрити шкоду
заподіяну підприємстві у зв'язку з
оплатою працівникові часу вимушеного
прогулу, оскільки, по-перше, факт
незаконного звільнення судом не
встановлено, відповідно й оплата за час
вимушеного прогулу не може
проводитись. По-друге, в ході розгляду
справи вина Чернієнко Т.П. чи ОСББ
«Гемопласт» не встановлювалась та не
розглядалась.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що сукупністю
наданих доказів, було доведено
правомочність прийнятого рішення ОСББ
«Гемопласт» щодо звільнення ОСОБА_1 з
займаної посади, та дотримання
процедури здійснення вказаного
рішення, передбаченої діючими нормами
трудового законодавства.

Порушень позивачем строків на
звернення до суду з вказаним позовом,
передбачених положеннями ст..233 КЗпП
України не встановлено.

З огляду на вищевикладені обставини,
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ч.8 ст.4, ст..ст..6, 7 ЗУ «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку», ст.ст.116, 235, 237-1 Кодексу
Законів про працю України, ст.. 16 ЦК, ст.
4, 10, 11, 59, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенню позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя