У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЧУЖІ Ю.Г.,
КОЖУХ О.А.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення
боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Тячівського районного
суду від 20 червня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ТОВ «Кредитні ініціативи» 09.10.2013
звернулося до суду із зазначеним
позовом до ОСОБА_1 мотивуючи наступним.
За договором від 12.12.2007 № 2284 Закрите
акціонерне товариство «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» (у подальшому - Публічне
акціонерне товариство),
правонаступником якого за договором
про відступлення прав вимоги від 17.12.2012
є ТОВ «Кредитні ініціативи», надало
ОСОБА_1 кредит у розмірі 31881,00 дол. США зі
сплатою 9,5% річних і терміном по 11.12.2014.
Банк свої зобов'язання виконав, а
відповідач зобов'язання порушив і
спричинив виникнення боргу, що станом
на 01.08.2013 у гривневому еквіваленті
складав 131313,08 грн, в т.ч.: 115157,79 грн боргу
за кредитом, 12863,85 грн боргу за
відсотками, 3291,44 грн пені. Посилаючись
на ці обставини, на право вимагати
дострокового повернення боргу, позивач
просив стягнути на його користь із
відповідача борг у розмірі 131313,08 грн із
указаними складовими та покласти на
відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Тячівського
районного суду від 20.06.2014 позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ТОВ «Кредитні ініціативи»
заборгованість в розмірі 131313,08 грн та
1313,13 грн судових витрат. Ухвалою цього ж
суду від 06.08.2014 у перегляді заочного
рішення відмовлено.

Відповідач оскаржив рішення суду,
вважає його незаконним та
необґрунтованим. На думку апелянта, ТОВ
«Кредитні ініціативи» не має права
вимоги боргу, оскільки у справі немає
належних доказів відступлення
Товариству боргу. Крім того,
відповідача не було повідомлено про
відступлення права вимоги боргу за
договором, проте, лише наявність такого
повідомлення зобов'язує боржника
здійснити платіж факторові, у
протилежному випадку боржник може
здійснити платіж клієнту (попередньому
кредитору). Просить рішення суду
скасувати, у позові - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши
справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК
України за відсутності сторін,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи сторін, апеляційний
суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з його
обґрунтованості та доведеності.
Рішення суду відповідає вимогам
закону, обставинам справи та
ґрунтується на її матеріалах і доказах,
яким дано правильну оцінку.

Встановлено, що Закрите акціонерне
товариство «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» (у
подальшому - Публічне акціонерне
товариство) за договором від 12.12.2007 № 2284
надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 31881,00
дол. США зі сплатою 9,5% річних і терміном
по 11.12.2014 (а.с. 20-29). Банк виконав свої
зобов'язання щодо надання кредиту, тоді
як відповідач зобов'язання порушив і
спричинив виникнення боргу.

17.12.2012 р. ПАТ «Промінвестбанк»
(Первісний кредитор) уклало з ТОВ
«Кредитні ініціативи» (Новим
кредитором) договір про відступлення
прав вимоги, за яким відступило право
вимоги від ОСОБА_1 боргу за кредитним
договором від 12.12.2007 № 2284 (а.с. 8-19). Новий
кредитор визначив і пред'явив до
стягнення борг станом на 01.08.2013 у
розмірі 131313,08 грн (що за офіційним
курсом НБУ 1 дол. США/7,9930 грн на цю дату є
еквівалентом 16428,51 дол. США), в т.ч.: 115157,79
грн (еквівалент 14407,33 дол. США) боргу за
кредитом, 12863,85 грн (еквівалент 1609,39 дол.
США) боргу за відсотками, 3291,44 грн
(еквівалент 411,79 дол. США) пені (а.с. 30).
Вимогою про дострокове повернення
кредиту, надісланою 26.08.2013 позичальнику
рекомендованим листом, Новий кредитор
вимагав сплатити борг загальним
розміром 131313,08 грн (а.с. 31-32), спроба
досудового врегулювання спору
результату не дала.

Відповідно до ст.ст. 11-14, 204, 509, 525, 526, 549,
550, 611, 614, 622-625, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ЦК
України, цивільні права та обов'язки, що
виникають з договорів, повинні належно
виконуватися; позичальник зобов'язаний
повернути борг кредитору, а останній
вправі вимагати за відповідних умов
дострокового стягнення боргу, сплати
неустойки; відсутність своєї вини
доводить особа, яка порушила
зобов'язання; правомірність правочину
презюмується. За загальним правилом, що
випливає з положень ст. 11 ч. 2 п. 1, ст.ст.
202, ст. 512 ч. 1 п. 1, ст. 514, ст. 516 ч. 1, ст.ст. 626,
629 ЦК України, новий кредитор за
відступленим йому правом вимоги
набуває прав первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав.
Із цими нормами закону узгоджуються
п.п. 5.2.2., 5.3.2., 5.3.4., 6.1., 6.2. та інші
положення кредитного договору.

Доводи відповідача про відсутність
доказів набуття позивачем прав
кредитора за кредитним договором від
12.12.2007 № 2284 необґрунтовані,
спростовуються матеріалами справи та
наявними в ній доказами і правильно
відхилені судом першої інстанції. За
змістом частини 2 статті 64 ЦПК України,
вимагати подання оригіналу є правом
суду за клопотанням сторони. Сторони
вправі обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
своїх вимог або заперечень, проте, суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (ст. 58 ч. 2, ст. 212
ч. 3 ЦПК України). Тож питання оцінки,
зокрема, належності та достовірності
доказу є компетенцією суду, який,
виходячи з конкретних обставин справи,
управі вимагати подання оригіналу
письмового доказу або дати оцінку
копіям документів, наявним у справі.

Як видно з копії договору про
відступлення прав вимоги від 17.12.2012, що
знаходиться в справі, у тексті копії
приховані (затушовані) певні дані, що
стосуються загальної вартості
відступлених за договором прав вимоги,
ціни продажу прав та похідні від цих
параметрів дані, що обґрунтовано
випливає з умов щодо конфіденційності
договору стосовно третіх осіб (зокрема,
п. 13.1. договору). Слід враховувати, що
прихована частина загальної
інформації за договором про
відступлення прав вимоги жодним чином
не впливає на суть спору щодо стягнення
боргу за кредитним договором від 12.12.2007
№ 2284, не спростовує факту відступлення
цього конкретного боргу, а
обґрунтування відповідачем
відсутністю інформації щодо цих
загальних параметрів начебто
недоведеності факту набуття новим
кредитором права вимоги за договором
від 12.12.2007 № 2284 надумане. Зрештою, як
визнав відповідач (а.с. 113-116, 130-133), судом
оглядалася нотаріально посвідчена
копія договору та додатку до нього, що
містяться в матеріалах справи.

Посилання відповідача на недотримання,
на його думку, правил нотаріального
посвідчення копії договору, що
оглядалася в судовому засіданні, не
мають стосунку до спірних
правовідносин і значення в справі. Так
само необґрунтованими є твердження про
підписання витягу з додатку № 1 до
договору про відступлення прав вимоги
від 17.12.2012 (а.с. 19), в якому вказано дату,
номер кредитного договору та прізвище
позичальника ОСОБА_1, начебто
неуповноваженою особою - аналітиком
ТОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_2:
витяг є оригіналом, у ньому зазначено
посаду особи, яка його підписала, її
прізвище, ініціали, містяться підпис
особи та відбиток печатки ТОВ
«Кредитні ініціативи». З урахуванням
положень ст. 8 ч. 8 ЦПК України та
визначень терміну «документ»
(матеріальний носій, що містить
інформацію, основними функціями якого
є її збереження та передавання у часі
та просторі (ст. 1 Закону України «Про
інформацію»); матеріальна форма
одержання, зберігання, використання і
поширення інформації, зафіксованої на
папері, магнітній, кіно-, фотоплівці,
оптичному диску або іншому носієві (ст.
1 Закону України «Про обов'язковий
примірник документів») та ін.),
належність наявного витягу як
документу узгоджується з положеннями
п.п. 1.2., 1.3., 5.23., 5.26. ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до
оформлювання документів»,
затвердженого наказом
Держспоживстандарту України від 07.04.2003
№ 55, за якими відбитком печатки
організації засвідчують на документі
підпис відповідальної особи. За
обставинами справи, для подання
позивачем довіреності щодо
уповноваження ОСОБА_2 представляти
інтереси ТОВ «Кредитні ініціативи», на
що в обґрунтування своєї позиції
посилається відповідач, немає підстав
і потреби, оскільки підписання цією
відповідальною особою витягу з
документа не пов'язується із наявністю
у неї повноважень на представництво
Товариства перед третіми особами.

Вважається, що дії особи є
добросовісними, розумними і
правомірними, якщо інше не встановлено
судом (ст. 12 ч. 5 ЦК України). Виходячи з
презумпції правомірності дій особи та
договору про відступлення прав вимоги
від 17.12.2012 включно з додатками, які є
складовими договору, достовірності
змісту договору, що не оспорювався
відповідачем у судовому порядку,
відсутності у справі доказів, які б
свідчили про дії ОСОБА_2 на порушення
його повноважень і компетенції при
підписанні вищезгаданого витягу,
твердження відповідача про
відсутність у справі належних доказів
набуття позивачем права вимоги боргу,
про який ідеться, необґрунтовані.

У справі немає доказів повідомлення
боржника про відступлення права вимоги
новому кредитору і відповідне
твердження сторони само по собі вірне,
однак, за цих умов боржник не був
позбавлений права продовжувати
виконувати своє зобов'язання
первісному кредитору (ст. 516 ч. 2, ст. 517 ч.
2 ЦК України), таку можливість
передбачили і сторони договору про
відступлення прав вимоги від 17.12.2012
(розділ 7). Між тим, причини невиконання
зобов'язання первісному кредитору
боржник не пояснив і доказів такого
виконання суду не надав. Оскільки
відносини між первісним та новим
кредиторами були врегульовані за
загальними правилами відступлення
прав вимоги, передбаченими ст.ст. 512-517
ЦК України, і договір факторингу (ст. 1077
ЦК України), який є спеціальною
відносно загальних норм Глави 47 ЦК
України формою заміни кредитора у
зобов'язанні, ними не укладався,
посилання відповідача в обґрунтування
своєї правової позиції на норми Глави 73
ЦК України безпідставне. Одначе і
правовідносини щодо факторингу не
позбавляли боржника права виконати
зобов'язання первісному кредитору
(клієнту) за відсутності відповідного
повідомлення, доказів щодо переходу
прав вимоги боргу до нового кредитора
(фактора) (ст. 1082 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Отже, обравши лінію захисту від позову
на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК
України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України),
відповідач не спростовував по суті
факту набуття новим кредитором ТОВ
«Кредитні ініціативи» відповідно до
вимог закону та умов договору права
вимоги боргу за кредитним договором
від 12.12.2007 № 2284, розрахунку боргу,
пред'явленого до стягнення, не
заперечував факту порушення боргового
зобов'язання, не довів відсутності
своєї вини у порушенні зобов'язання та
не виконав свого обов'язку щодо
належного доведення обставин, на які
він посилався як на підставу своїх
заперечень (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст.
57-60 ЦПК України). Суд першої інстанції
вірно оцінив наявні в справі докази в
їх сукупності та взаємозв'язку, що є
достатніми для розв'язання спору, та з
урахуванням дій сторін у процесі не мав
потреби в реалізації права на огляд
саме оригіналу договору від 17.12.2012, суд
правильно визнав позов доведеним у
заявлених позивачем межах.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК України
апеляцію, доводи якої законності
рішення суду першої інстанції не
спростовують, слід відхилити, рішення
суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
заочне рішення Тячівського районного
суду від 20 червня 2014 р. - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді