У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Писаної Т.О.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
будинок, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Кам'янського районного суду
Черкаської області від 24 березня 2014
року, рішення апеляційного суду
Черкаської області від 22 липня 2014 року
та касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивач - публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ
«ПриватБанк», банк) звернувся до суду з
позовом, в якому просив в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернути стягнення на
будинок АДРЕСА_1, шляхом його продажу
ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням
кадастрового номеру земельної ділянки,
з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки; виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
спірному будинку, зі зняттям з
реєстраційного обліку.

Позов мотивовано тим, що 26 травня 2008
року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір, згідно умов якого
позивач надав відповідачу кредит у
розмірі 125 060 грн зі сплатою відсотків
за користування коштами у розмірі 20,04%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 26 травня 2015 року. В
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором, 26 травня 2008 року сторони
уклали договір іпотеки, за умовами
якого відповідач передав в іпотеку
будинок по АДРЕСА_1. Відповідач
допустив невиконання основного
зобов'язання у зв'язку із чим виникла
заборгованість в сумі 22 329,19 грн, з яких:
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 11 872,94 грн, пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 9154,86 грн,
штраф (фіксована частина) - 250 грн,
штраф (процентна складова) - 1051,39 грн.
Посилаючись на вказані обставини
позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив задовольнити його вимоги
за основним зобов'язанням за рахунок
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення.

Рішенням Кам'янського районного суду
Черкаської області від
24 березня 2014 року позов залишено без
задоволення. Стягнуто з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 витрати
на правову допомогу в сумі 1621,33 грн.

Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 22 липня 2014 року
рішення районного суду змінено. У
задоволенні позовних вимог щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 26 травня 2008
року станом на 7 серпня 2013 року в сумі
22329 грн 19 коп. відмовлено з інших
підстав. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись з даними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить їх
скасувати з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідач, не погоджуючись з
рішенням суду апеляційної інстанції
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
просить його скасувати із залишенням в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційних
скарг, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
відповідно до ст.ст. 6, 33, 39 Закону
України «Про іпотеку» право на
звернення стягнення на нерухоме майно
відповідача та його виселення можливе
лише у разі надання позивачем доказів
невиконання основного договору
кредиту. В даному випадку відповідач
повністю розрахувався з необхідними
витратами у строк, який був
встановлений зобов'язанням, а
нарахування позивачем наступних сум
заборгованості не відповідало вимогам
законодавства.

Змінюючи рішення місцевого суду в
частині підстав для відмови у
задоволенні позову суд апеляційної
інстанції виходив з того, що відповідач
не здійснив належного виконання
договору, доказів щодо повної сплати
заборгованості за кредитним договором,
зокрема довідки про відсутність
заборгованості не надав. У відповідача
наявна заборгованість за кредитним
договором, яка станом на 7 серпня 2013
року складає 22 329,19 грн. Разом з тим,
виходячи із співмірності розміру
заборгованості - 22 329,19 грн та вартості
заставного майна - 172 000 грн, підстави
для звернення стягнення на предмет
іпотеки в рахунок погашення вказаної
суми заборгованості відсутні.
Відповідачем повністю погашено тіло
кредиту та проценти за користування
кредитними коштами. Підстави для
використання іпотекодержателем права
звернення стягнення на предмет
іпотеки, передбачені п.18.13 договору
іпотеки також відсутні. Позивач не
позбавлений права звернутися до суду з
позовом про стягнення суми
заборгованості.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони зроблені без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, з огляду на
наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 545 ЦК України прийнявши
виконання зобов'язання, кредитор
повинен на вимогу боржника видати йому
розписку про одержання виконання
частково або в повному обсязі.

Відповідно до п.2.4.1 кредитного
договору, укладеного 26 травня 2008
року між сторонами позичальник має
право здійснювати дострокове
погашення кредиту.

Згідно п.2.1.6 Договору позивач
зобов'язався направляти кошти при
достроковому погашенні кредиту в
порядку встановленому п.3.2.

Відповідно до п.3.2 Договору
прострочена заборгованість за
кредитом погашається в останню чергу -
після сплати пені, комісій, відсотків
тощо.

Відповідач сплатив кредит достроково
22 вересня 2010 року у розмірі 83812,69грн. при
заявленій банком заборгованості у
розмірі 81837,90 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не
надав доказів щодо повної сплати
заборгованості за кредитним договором,
зокрема довідки про відсутність
заборгованості суд апеляційної
інстанції належним чином не перевірив
обставин щодо погашення кредиту
достроково, не спростував висновки
місцевого суду зокрема щодо здійснення
відповідачем належного виконання
договору. Не спростував доводів
відповідача, що платіжне доручення про
сплату боргу у розмірі 83812,69 грн з
відміткою банку про прийняття коштів
підтверджує факт виконання
зобов'язання.

Апеляційний суд дійшов висновку про
наявність у відповідача
заборгованості по кредитному договору,
разом з тим, не перевірив з чого та коли
вона виникла, за який період, не
перевірив обґрунтованість та
правомірність нарахованих сум з
урахуванням здійсненої оплати.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судом апеляційної
інстанції фактичних обставин, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, неповноту перевірки
законності і обґрунтованості рішення
місцевого суду, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що в свою чергу, призвело до
поверхового вирішення спору.

За таких обставин, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.ст.336, 338
ЦПК України його слід скасувати з
передачею справи на новий розгляд до
цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» та касаційну скаргу
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 22 липня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук судді В.С.
Висоцька Т.О. Писана О.В. Умнова
І.М. Фаловська