АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7070/14 Справа: №
417/102/14-ц Категорія: «договірні
правовідносини» Головуючий 1
інстанції: Логвіненко Т.Г.
Доповідач: Малінська С.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів _ Швецової Л.А.,

Даниленка В.М.,

за участю секретаря - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Марківського
районного суду Луганської області від
04 червня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до суду з
названим позовом, посилаючись на те, що
між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було
укладено кредитний договір № LGXRRX 14680046
від 21 квітня 2004 року, відповідно до
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 5928 грн. У зв'язку з неналежним
виконанням взятих на себе зобов'язань
у відповідача утворилася
заборгованість у розмірі 22362,41 грн., яка
складається із заборгованості по
кредиту - 3832,71 грн., 8405,30 грн. -
заборгованості по процентам за
користуванням кредитом, 497,98 грн. -
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 8085,35 - пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, а також штрафи у сумі 500
грн. (фіксована частина), 1041,07 грн.
(процентна складова). У зв'язку з чим
позивач просив стягнути вказану
заборгованість з ОСОБА_3 на свою
користь.

Рішенням Марківського районного суду
Луганської області від 04 червня 2014 року
позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
№ LGXRRX 14680046 від 21 квітня 2007 року в сумі
22362 грн. 41 коп., судовий збір у сумі 243
грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «Приватбанк».

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ОСОБА_3 взятих на себе за укладеним 21
квітня 2007 року з ЗАТ КБ «ПриватБанк»
кредитним договором зобов'язань щодо
повернення кредитних коштів та сплати
процентів належним чином не виконав,
правовими наслідками чого є стягнення
з нього заборгованості за укладеним
договором.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 21
квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк»
та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір № LGXRRX 14680046, відповідно до
умов якого останній отримав кредит у
розмірі 5928 грн. та відповідно до умов
договору погашення заборгованості
повинно здійснюватися щомісяця в
період сплати шляхом надання грошових
коштів (щомісячного платежу) для
погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
закону.

Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу
(ст. 1050 ЦК).

Нормами ст. ст. 610 - 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають передбачені
законом або договором наслідки,
зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою та порукою.

Встановивши, що ОСОБА_3 взятих на себе
за кредитним договором зобов'язань
щодо своєчасного повернення грошових
коштів та сплати процентів за
користування кредитом належним чином
не виконав, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
передбачених законом підстав для
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Заяви про застосування строків
позовної давності матеріали справи не
містять.

Що стосується рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача пені в сумі 8085,25 грн. за
порушення виконання ним зобов'язань за
договором, колегія суддів вважає за
необхідне рішення суду в цій частині
змінити з наступних підстав.

Частиною третьою статті 551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків.

Частина третя ст.551 ЦК України з
урахуванням положень ст.3 ЦК України
щодо загальних засад цивільного
законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України
щодо обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
він значно перевищує розмір збитків.

Така позиція викладена в Постанові
Верховного Суду України від 03 вересня
2014 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Разом з тим, частиною 3 ст. 551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як убачається із матеріалів справи
заборгованість відповідача перед ПАТ
КБ «ПриватБанк» за кредитом становить
3832,71 грн., а розмір нарахованої
позивачем пені - 8085,25 грн.

Оскільки розмір нарахованої позивачем
пені за порушення виконання
зобов'язань за договором значно
перевищує розмір заборгованості за
кредитом, колегія суддів вважає за
необхідне зменшити розмір пені, яка
підлягає стягненню з відповідачів, до
суми боргу по кредиту, а саме: 3832,71 грн.

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції - зміні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Марківського районного суду
Луганської області від 04 червня 2014 року
змінити в частині стягнення пені.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ LGXRRX 14680046 від 21 квітня 2004 року, а саме:
3832,71 грн. - заборгованість за кредитом;
8405,30 - заборгованості по процентам за
користування кредитом; 497,98 грн. -
заборгованості по комісії за
користування кредитом, штраф у розмірі
500 грн., заборгованість за комісією у
розмірі 1041,07 грн., 3832 грн. 71 коп. - пені за
несвоєчасність виконання зобов'язання
за договором, а всього 18109,77 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду
апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді