Справа № 152/2277/14-ц
УХВАЛА

іменем України

26 грудня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області

Суддя
Славінська Н.Л.,

розглянувши скаргу ПрАТ «Рахнянська
РММ» на дії головного державного
виконавця відділу ДВС Шаргородського
районного управління юстиції та
скасування постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору,

встановив:

25.12.2014 року ПрАТ «Рахнянська РММ»
звернулося до Шаргородського
районного суду із скаргою на дії
головного державного виконавця
відділу ДВС Шаргородського районного
управління юстиції та скасування
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору, в якому просить
визнати неправомірними дії головного
державного виконавця відділу ДВС
Шаргородського РУЮ ОСОБА_1 щодо
винесення постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору від 10.10.2014
року, а також постанови про відкриття
виконавчого провадження від 08.12.2014
року; скасувати постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 10.10.2014 року, а також постанову про
відкриття виконавчого провадження від
08.12.2014 року; зобов’язати головного
державного виконавця Заграй Н.М.
усунути допущені порушення.

Вимоги скарги мотивовані тим, що 13.12.2014
року директор ПрАТ «Рахнянська РММ»
ОСОБА_2 у поштовому ящику знайшов ряд
документів від ДВС Шаргородського РУЮ,
серед яких була постанова про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 10.10.2014 року, а також постанова про
відкриття виконавчого провадження від
08.12.2014 року.

Постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору директор заявника
раніше не отримував, так як і постанову
про відкриття виконавчого провадження,
винесену на підставі постанови про
стягнення судового збору.

На конверті поштового відправлення від
ДВС Шаргородського РУЮ стоїть дата
відправлення – 11.12.2014 року.

Постанова державного виконавця,
відповідно до ст.383 ЦПК України, може
бути оскаржена у 10-денний строк з
моменту її одержання.

Вважає дії державного виконавця
неправомірними, а вказані вище
постанови такими, що підлягають
скасуванню.

18.09.2014 року, на підставі заяви стягувача
про відкриття виконавчого провадження
за виконавчим листом Шаргородського
районного суду, державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

30.09.2014 року винесено постанову про
відкладення виконавчих дій, відповідно
до якої було здійснено відкладення
виконавчих дій з примусового виконання
до 09.10.2014 року.

08.10.2014 року під час добровільного
строку на виконання до відділу ДВС
Шаргородського РУЮ було направлено
лист «Щодо передачі мирової угоди на
затвердження до суду та закриття
виконавчого провадження по справі
№44770351» з оригіналом мирової угоди.
Лист було отримано 09.10.2014 року, що
вбачається із повідомлення про
вручення. Тобто, під час строку на
добровільне виконання виконавчого
листа за виконавчим провадженням
№44770351 сторони подали мирову угоду,
якою вирішили питання щодо стягнення
заборгованості із боржника.

24.11.2014 року мирова угода була визнана
Шаргородським районним судом
Вінницької області.

Натомість, не вчиняючи дій з
примусового виконання рішення суду,
державним виконавцем Заграй Н.М. 10.10.2014
року було винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
з тих підстав, що боржником не виконано
у добровільному порядку виконавчий
лист в строк, наданий для добровільного
виконання.

Проте, в даному випадку рішення не було
виконано в добровільному порядку у
зв’язку із поданням сторонами
виконавчого провадження на
затвердження мирової угоди під час
добровільного виконання рішення суду.

Згідно із ст.3 ЦПК України, кожна особа
має право у порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦПК України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи щодо: 1) захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
з цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; 3) інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Вивчивши скаргу та додані до неї
матеріали, суддя прийшов до наступного
висновку.

Розгляд судом скарг сторін виконавчого
провадження визначений розділом VІІ
ЦПК України.

За змістом статті 383 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

З роз’яснень, що містяться в п. 19
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» вбачається, що сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду, що видав виконавчий
документ, із скаргою на дії,
бездіяльність чи рішення державного
виконавця щодо виконання судових
рішень, ухвалених за правилами ЦПК
України.

Як вбачається із скарги, заявник
просить визнати неправомірними дії
державного виконавця, що полягають у
винесенні постанови про стягнення
виконавчого збору від 10.10.2014 року та
постанови від 08.12.2014 року про відкриття
виконавчого провадження за постановою
державного виконавця від 10.10.2014 року
про стягнення виконавчого збору.

З роз’яснень, що містяться в п.6
Постанови Пленуму Вищого
аміністративного суду України за №3
від 13.12.2010 року (з наступними змінами)
«Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця»
вбачається, що «Судам необхідно
враховувати, що постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір – це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.
Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, не виконана самостійно, є
підставою для її примусового
виконання. За змістом пункту 7 частини
другої статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто,відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку. Тому слід
ураховувати, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу, як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні».

Таким чином, виходячи із вказаних
роз’яснень Пленуму ВАСУ, при прийнятті
рішення про стягнення виконавчого
збору, державний виконавець виступає
суб’єктом владних повноважень, який
виконує владні управлінські функції.

При цьому рішення державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, не є рішенням, спрямованим на
виконання судового рішення, в
розумінні ст.383 ЦПК України.

За змістом ч.2 ст.4 Кодексу
адміністративного судочинства, на всі
публічно-правові спори поширюється
юрисдикція адміністративних судів.

Виходячи з норм частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється, зокрема, на
правовідносини, що виникають у зв’язку
з здійсненням суб’єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій.

Розділом VІІ ЦПК України не
врегульовано порядку вирішення
питання щодо дій суду при отриманні
скарги на дії та рішення державного
виконавця, що не підлягають розглядові
в порядку цивільного судочинства.

Статтею 8 ЦПК України встановлено, що
якщо спірні відносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого – суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Частиною першою статті 122 ЦПК
України передбачено, що суддя
відкриває провадження у цивільній
справі не інакше як на підставі заяви,
поданої і оформленої в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України,
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Оскільки вимоги ПрАТ «Рахнянська РММ»,
відповідно до вимог ст.ст.4, 17, 181 КАС
України, підлягають розгляду в судах в
порядку Кодексу адміністративного
судочинства України, то у відкритті
провадження у справі за даною скаргою
слід відмовити.

Керуючись п.1 ч.2 ст.122, ст.210 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у
справі за скаргою ПрАТ «Рахнянська
РММ» на дії головного державного
виконавця відділу ДВС Шаргородського
районного управління юстиції та
скасування постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору.

Роз’яснити ПрАТ «Рахнянська РММ» його
право звернення до адміністративного
суду в порядку КАС України.

На ухвалу може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Вінницької
області через Шаргородський районний
суд протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі, якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: