АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції: Коробенко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Шахової О.В.

суддів: Головачова Я.В., Саліхова В.В.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ТАС» про стягнення
страхового відшкодування в порядку
суброгації, за апеляційною скаргою
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ТАС» на рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 18 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ПрАТ «СК «ПЗУ
Україна» звернулось до суду з позовом
до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в
порядку регресу, посилаючись на те, що
позивач відшкодував шкоду, завдану
дорожньо-транспортною пригодою, яка
сталася з вини ОСОБА_1, та має право
зворотної вимоги (регресу) до
останнього, просило стягнути з
відповідача на свою користь 54 368 грн. 07
коп. на відшкодування шкоди та судовий
збір в сумі 543 грн. 68 коп.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду міста Києва від 9 грудня
2013 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна»
в порядку відшкодування 54 368 грн. 07 коп.
та судовий збір.

Ухвалою Солом'янського районного суду
міста Києва від 16 квітня 2014 року
вказане заочне рішення скасовано.

24 квітня 2014 року позивач подав до суду
заяву, в якій просив залучити до участі
у справі в якості співвідповідача ПрАТ
«СК «ТАС», стягнути з ОСОБА_1 на свою
користь 28 868 грн. 07 грн. та судовий збір в
розмірі 288 грн. 68 коп., а всього 29 156 грн. 75
коп.; з ПрАТ «СК «ТАС» - 25 500 грн. та
судовий збір в розмірі 255 грн., а всього
25 755 грн.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 17
серпня 2010 року між ПрАТ «СК «ПЗУ
Україна» та ОСОБА_2 було укладено
Договір добровільного страхування
транспортних засобів № АМ2443,
предметом якого було страхування
автомобіля марки «Акура», 2007 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1.

23 січня 2011 року на вул. Хрещатик, в місті
Києві відбулася дорожньо-транспортна
пригода за участю застрахованого
автомобіля марки «Акура», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, та
автомобіля марки «Мітсубісі»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_1

Згідно з постановою судді
Шевченківського районного суду міста
Києва від 14 березня 2011 року винним у ДТП
є водій автомобіля «Мітсубісі» ОСОБА_1

06 травня 2011 року позивач здійснив
виплату страхового відшкодування на
користь страхувальника в розмірі 54 368
грн. 07 коп., а тому має право зворотної
вимоги.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної
пригоди була застрахована в ПрАТ «СК
«ТАС», а тому, на думку позивача, з
відповідача ПрАТ «СК «ТАС» на його
користь підлягає стягненню страхове
відшкодування в межах ліміту
відповідальності згідно з полісом (25 500
грн.), а інша частина невідшкодованої
суми підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_1

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 18 вересня 2014 року позов
ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК
«ПЗУ Україна» 28 868 грн. 07 коп. в порядку
суброгації та 288 грн. 68 коп. судового
збору. Стягнуто з ПрАТ «СК «ТАС» на
користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 25 500 грн.
в порядку суброгації та 255 грн. судового
збору.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ «СК
«ТАС», посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з
ПрАТ «СК «ТАС» на користь ПрАТ «СК «ПЗУ
Україна» 25 500 грн. та судового збору та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позову або
закрити провадження в цій частині.
Скаржник зазначає, що судом першої
інстанції не було враховано той факт,
що відсутні підстави для стягнення
страхового відшкодування, оскільки
ОСОБА_1 у порушення вимог ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у встановлений законом строк
не повідомив страховика про страховий
випадок та не надав доказів здійснення
ним такого повідомлення, що позбавило
його права вимоги застосувати
положення ст. 1194 ЦК України і покласти
на страховика обов'язок відшкодувати
за нього шкоду.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав, з
наведених в ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом установлено, що 17 серпня 2010 року
між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2
було укладено Договір добровільного
страхування транспортних засобів №
АМ2443, предметом якого є страхування
транспортного засобу марки «Акура», 2007
року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1.

23 січня 2011 року на вул. Хрещатик в місті
Києві відбулася дорожньо-транспортна
пригода за участю застрахованого
автомобіля марки «Акура», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, та
автомобіля марки «Мітсубісі»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_1

Згідно з постановою судді
Шевченківського районного суду міста
Києва від 14 березня 2011 року винним у
вчиненні зазначеної
дорожньо-транспортної пригоди є водій
автомобіля «Мітсубісі», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_1

Позивач виплатив страхувальнику
відшкодування у розмірі 54368 грн. 07 коп.
на підставі Договору страхування, що
підтверджується платіжними
дорученнями №1906 від 22 лютого 2011 року та
№ 5068 від 06 травня 2011 року (а.с. 31-32).

Судом встановлено, що цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
«Міцубісі», ОСОБА_1, на момент ДТП була
застрахована відповідно до Полісу
ВЕ/7721653 страховою компанією ПрАТ «СК
«ТАС», з лімітом страхового
відшкодування в розмірі 25 500 гривень
(франшиза - 0 грн).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що оскільки цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_1 була
застрахована у ПрАТ «СК «ТАС» з лімітом
страхового відшкодування в розмірі 25 500
грн. (франшиза - 0 грн.), то відповідно до
вимог ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» вимоги про стягнення з ПрАТ
«СК «ТАС» страхового відшкодування в
розмірі встановленого ліміту є
обґрунтованими, а з ОСОБА_1 підлягає
стягненню різниця в розмірі 28868 грн. 07
коп.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна.

Крім загальних норм, що регулюють
правовідносини відшкодування шкоди,
існують норми спеціального
законодавства, а саме ст. 993 ЦК України
та законів України: «Про страхування»,
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено правило, згідно
якого при настанні страхового випадку
страховик відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи,

Відповідно до ст. 33 вказаного Закону
встановлено зобов'язання учасника
дорожньо-транспортної пригоди
повідомити страховика про
дорожньо-транспортну пригоду, зокрема
в пп. 33.1.2 п. 33.1. застережено, що учасник
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язаний вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо зазначені особи з поважних причин
не мали змоги виконати зазначені дії,
вони мають підтвердити це
документально (абз. 2 пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33
Закону).

Зазначені умови Закону ОСОБА_1 не
виконав.

Статтею 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що страховик
після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов, який подається до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду: якщо страхувальник (водій)
керував транспортним засобом у стані
алкогольного сп'яніння або під впливом
наркотичних, психотоксичних чи інших
одурманюючих речовин; якщо
страхувальник (водій) керував
транспортним засобом без права на
керування транспорним засобом
відповідної категорії; якщо
страхувальник (водій) після
дорожньо-транспортної пригоди
самовільно залишив місце пригоди або
ухилився від проведення в
установленому порядку перевірки,
констатуючої дію алкогольних напоїв,
наркотичних, чи інших одурманюючих
речовин чи споживав ці речовини після
дорожньо-транспортної пригоди до
відповідної констатуючої перевірки;
якщо дорожньо-транспортна пригода
визначена в установленому порядку
безпосереднім наслідком
невідповідності технічного стану та
порядку транспортного засобу існуючим
вимогам Правил дорожнього руху
України; якщо страхувальник (водій) не
повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у пп. 33.1.2. п. 33.1 ст. 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» судам
роз'яснено, що у разі невиконання
особою, відповідальність якої
застрахована, обов'язку письмового
надання страховику, з яким укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - Моторне
(транспортне) страхове бюро України
(МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, шкода
відшкодовується завдавачем шкоди.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції у порушення вимог ст. ст. 212 -
214 ЦПК України наведених норм закону не
врахував; не дав належної правової
оцінки доводам представника ПрАТ «СК
«ТАС» про те, що ОСОБА_1 у порушення ст. 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» у встановлений
законом і договором строк не повідомив
страховика про страховий випадок та не
надав доказів здійснення ним такого
повідомлення, що позбавило його права
вимоги застосувати положення ст. 1194 ЦК
України й на страховика покласти
обов'язок відшкодувати за нього шкоду.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 у
порушення ст. 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у встановлений законом і
договором строк не повідомив
страховика про страховий випадок та не
надав доказів здійснення ним такого
повідомлення, це позбавило його права
на відшкодування шкоди за його винні
дії страховиком на підставі ст. 1194 ЦК
України, а відтак, відшкодування шкоди
покладається на завдавача шкоди.

Аналогічна правова позиція наведена в
постанові Верховного Суду України від
24 грудня 2010 року (справа № 6-1ц10).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає необхідним рішення суду першої
інстанції скасувати і ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позову та стягнення 54368 грн. 07 коп. в
порядку суброгації з ОСОБА_1 У
задоволенні позову ПрАТ «СК «ПЗУ
Україна» до ПрАТ «СК «ТАС» про
стягнення 25 500 грн. в порядку суброгації
слід відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягають
стягненню понесені ПАТ «СК «ПЗУ
Україна» витрати по сплаті судового
збору в розмірі 543 грн. 68 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ТАС» задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 18 вересня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ПЗУ
Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» 54 368
грн. 07 коп. в порядку суброгації, а також
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 543 грн. 68 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: