Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Писаної Т.О.,
Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за договором
про іпотечний кредит; за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про визнання
договору поруки припиненим; за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» про
визнання договору поруки припиненим,
за касаційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_6 на
рішення Апеляційного суду
Житомирської області від 30 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» (далі - ПАТ «Ощадбанк»)
звернулося до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 20 червня
2008 року на підставі відповідного
договору позивачем ОСОБА_8 був наданий
кредит у розмірі 517 тис. грн під 17 %
річних.

З метою забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за вказаним
договором, того ж дня між позивачем та
відповідачами були укладені договори
поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником своїх зобов'язань у неї
утворилась заборгованість у розмірі 789
051,40 грн, а тому позивач просив суд
стягнути цю заборгованість солідарно з
відповідачів. У процесі розгляду
справи позовні вимоги збільшено до 968
991,99 грн.

Заперечуючи проти вказаних вимог,
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у лютому 2013 року подали
до суду зустрічні позови до банку про
визнання договорів поруки припиненими.
В обґрунтування своїх вимог вказували
на те, що банком у кредитний договір
вносилися зміни, внаслідок чого
збільшувався обсяг їх
відповідальності, а тому просили
задовольнити їх вимоги.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 03 липня 2014 року в
задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк»
відмовлено, зустрічні позови ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 задоволено.

Визнано припиненими договори поруки №
726 від 20 червня 2008 року, укладений між
ВАТ «Ощадбанк», ОСОБА_6 і ОСОБА_8, та № 727
від 20 червня 2008 року, укладений між
ВАТ «Ощадбанк», ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Рішенням Апеляційного суду
Житомирської області від 30 липня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
позов ПАТ «Ощадбанк» задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на користь ПАТ
«Ощадбанк» заборгованість за
договором про іпотечний кредит
№ 358 від 20 червня 2008року у загальному
розмірі 968 991,99 грн. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовів
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 і ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просять рішення апеляційного суду
скасувати і передати справу на новий
розгляд до цього ж суду.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає відхиленню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 20 червня 2008 року
між позивачем та ОСОБА_8 було
укладено договір про іпотечний кредит,
відповідно до умов якого банк надав
останній кредит у розмірі 517 тис. грн
під 17 % річних, строком до 19 червня 2028
року. Згідно з п. 1.5 цього договору
позичальник зобов'язався щомісячно
здійснювати погашення кредиту рівними
частинами у розмірі 2154 грн та
сплачувати нараховані банком проценти.

З метою забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за вказаним
договором, того ж дня між банком та
ОСОБА_6, а також між банком та ОСОБА_7
були укладені договори поруки
відповідно № 726 і № 727, згідно з якими
відповідачі зобов'язалися перед банком
відповідати солідарно у повному обсязі
за своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язання за
договором про іпотечний кредит № 358 від
20 червня 2008 року, а також додатковими
угодами до нього, що укладені та можуть
бути укладені в майбутньому.

Пунктом 4.4 вказаних договорів
передбачено, що порука припиняється у
разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

У подальшому між позивачем та
позичальником були укладені додаткові
угоди до кредитного договору від 24
жовтня 2008 року, від 28 листопада 2008
року, від 25 грудня 2008 року, від 23 січня
2009 року, від 23 лютого 2009 року, від 25
березня 2009 року, від 23 квітня 2009 року і
від 24 травня 2009 року, предметом
яких є відстрочка частини платежу щодо
погашення кредиту та/або відсотків.

Заперечуючи проти позовних вимог ПАТ
«Ощадбанк» та подаючи до суду
зустрічні позови, ОСОБА_6 і ОСОБА_7
вказували на те, що укладені з ними
договори поруки в силу ч. 1 ст. 559 ЦК
України є припиненими, оскільки
вказаними додатковими угодами без їх
згоди був збільшений обсяг
відповідальності поручителів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_6 і ОСОБА_7,
апеляційний суд дійшов вірного
висновку, що порука не припинилась,
оскільки додатковими угодами до
кредитного договору сторонами
погоджувалось лише відстрочення
сплати чергових ануїтетних платежів, а
не збільшення строку погашення
кредитної заборгованості, чи
збільшення розміру таких платежів.

Відповідно до визначення наведеного
Державною іпотечною установою в
Стандартах надання, рефінансування та
обслуговування іпотечних житлових
кредитів, затверджених протоколом № 31
від 11 вересня 2008 року, ануїтетні
платежі - регулярні рівні щомісячні або
щоквартальні платежі, що направляються
на погашення іпотечного житлового
кредиту, а саме, основного боргу і
процентів, що розраховуються таким
чином, що в кінці терміну кредитного
договору за умови виконання
зобов'язання позичальником
заборгованість повністю погашається.

Також колегія суддів вважає, що
апеляційний суд обґрунтовано не взяв
до уваги висновок спеціаліста, який при
вирішенні поставлених питань
керувався лише положенням Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань». Крім того, аналіз
нарахованих до сплати платежів
здійснений спеціалістом без
урахування порядку нарахування
ануїтетних платежів та носить в
основному характер припущення.

На підставі вказаного колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення апеляційного суду в частині
вирішення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 є законним та
обґрунтованим, а тому його в цій
частині необхідно залишити без змін.

Крім того, колегія суддів вважає, що
апеляційний суд, з урахуванням
встановлених обставин, дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову ПАТ «Ощадбанк».

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що ухвалюючи оскаржуване
рішення про задоволенні позовних вимог
ПАТ «Ощадбанк» і відмову в задоволенні
зустрічних вимог ОСОБА_6 і ОСОБА_7,
апеляційний суд правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормами матеріального права, які
підлягають застосуванню, у результаті
чого ухвалив законне і обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його скасування
немає.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Апеляційного суду
Житомирської області від 30 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. ТкачукСудді:
В.С. Висоцька Т.О. Писана О.В. Умнова І.М.
Фаловська