АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Калініченко
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 17 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у листопаді 2012 року.

Зазначав, що 20.06.2012 року між ним та
відповідачем було укладено договір
позики, відповідно до якого було
передано в якості позики відповідачу
грошові кошти в розмірі 11 000,00 доларів
США, що на момент укладання договору
складає еквівалент розмірі 91 300,00 грн.
Відповідно до укладеного договору
відповідач зобов'язався повернути
грошові кошти в повному обсязі в строк
до 20.04.2013 року.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе обов'язків за договором
позики, з урахуванням уточнених
позовних вимог, позивач просив суд
стягнути з останнього заборгованість
за договором позики в розмірі 13 343,70
доларів США, що згудно курсу НБУ станом
на 17.04.2014 року складає 151 983,94 грн.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 17 квітня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики в
розмірі 13343 долари США 63 центи, з яких
сума основного боргу - 10500 доларів США,
штраф за порушення строку сплати - 2520
доларів США, 3% річних - 94 долари 93 центи
США, проценти від суми позики - 228
доларів 70 центів США, що в еквіваленті
національної грошової одиниці станом
на 17.04.2014 року становить 150115 гривень
83 копійки.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 20.06.2012 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено
договір позички №3, відповідно до умов
якого позикодавець зобов'язується
передати, а позичальник зобов'язується
прийняти у власність грошові кошти в
розмірі 91 300,00 грн., що на день складання
договору складає еквівалент 11 000,00
доларів США.

Відповідно до вимог ст. 827 ЦК України, за
договором позички одна сторона
(позичкодавець) безоплатно передає або
зобо»язується передати другій стороні
(користувачеві) річ для користування
протягом встановленого строку.

Предметом договору позички є
безоплатна передача речі у
користування на умовах поверненості.
Об»єктом договору позички завжди є
індивідуально визначені речі.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

З урахуванням викладеного колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції що укладений між
сторонами Договір від 20.06.2012 р. № 3 за
своїм предметом та умовами є договором
позики та регулюється Главою 71 ЦК
України.

Згідно укладеного договору сторони
домовились що факт передачі
позикодавцем і, одночасно, отримання
позичальником зазначеної суми,
підтверджується розпискою,
власноручно написаною позичальником в
момент передачі йому суми позики (а.с.
4,17).

Зазначену суму позичальник
зобов'язується повернути позикодавцю
готівкою у повному обсязі в строк до
20.04.2013 року.

Сторони погодили наступний розпорядок
сплати: сплата має відбуватись
щомісячно не пізніше 20 числа рівними
платежами по 1 100,00 доларів США до
повного погашення боргу. За порушення
строку сплати позичальник
зобов'язується сплатити на користь
позикодавця штраф в розмірі 24% від суми
позики.

З наявної в матеріалах справи розписки
вбачається, що ОСОБА_2 підтвердив факт
отримання грошових коштів в розмірі 10
500,00 доларів США згідно договору №3.

Натомість взяті на себе обов'язки за
договором позики від 20.06.2012 року не
виконав.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов,
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст. 1050 УК України якщо
позичальник не повернув суму позики,
він зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто
сплатити суму боргу та проценти від
простроченої суми, розмір яких
встановлений вище зазначеним
договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Крім того, відповідно до ст. 1048 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Згідно п. 6 укладеного договору, позика
вважається повернутою в момент
передачі позичальником позикодавцеві
готівкою у повному обсязі отриманих
ним грошових коштів та сплати штрафів.
Підтвердженням повернення позики має
бути повернення позичальнику
оригіналу розписки позичальника.

У відповідності до п. 6 договору, в разі,
коли позичальник не поверне позичені
кошти у встановлений цим договором
строк, позикодавець вправі буде
пред'явити цей договір до стягнення в
порядку і строки, передбачені діючим
законодавством України.

Враховуючи, що факт отримання коштів
позичальником підтверджується наявною
в матеріалах справи розпискою, а
повернення позики не підтверджене
належними та допустимими доказами у
відповідності до п. 6 укладеного
договору, колегія суддів, погоджується
з висновками суду першої інстанції
щодо наявності правових підстав для
часткового задоволення позову та
стягнення з відповідача на користь
позивача основного боргу - 10500 доларів
США, штрафу за порушення строку сплати -
2520 доларів США, 3% річних - 94,93 доларів
США, проценти від суми позики - 228, 70
доларів США, що в еквіваленті
національної грошової одиниці станом
на 17.04.2014 року становить 150115 гривень
83 копійки.

Доводи апеляційної скарги про те що
укладений між сторонами договір від
20.06.2012 року є договором позички, а не
договором позики, були досліджені під
час розгляду справи в суді першої
інстанції, з яких було зроблено
висновки що позов грунтується на
вимогах закону та з якими погоджується
колегія суддів.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують
та на їх правильність не впливають, а
тому не можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, твердження апеляційної
скарги про незаконність та
упередженість судового рішення
матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 17 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: