АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7758/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 610/3723/14-ц
Категорія: про виселення
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А,,

- Макарова
Г.О.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Балаклійського районного суду
Харківської області від 09 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні майном та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з
позовом, в якому просив усунути
перешкоди в користуванні квартирою, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
виселення з вказаної квартири ОСОБА_3,
ОСОБА_5, разом з їх малолітньою донькою
ОСОБА_7, 2008 р.н.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він є власником
вищезазначеної квартири згідно
договору дарування від 29.01.2010 року. В 2008
році, тобто ще до укладання договору
дарування, його мати, за усною
домовленістю, дозволила проживати у
вказаній квартирі відповідачам, разом
з їх малолітньою донькою. При цьому,
відповідачі обіцяли звільнити
квартиру за першою вимогою. На
сьогоднішній день відповідачі
продовжують проживати в належній
позивачу квартирі, комунальні послуги
не сплачують, на його вимоги
добровільно звільняти приміщення
відмовляються, у зв'язку з чим позивач
позбавлений можливості користуватися
належним йому майном і тому змушений
був звернутись до суду з позовом.

Рішенням Балаклійського районного
суду Харківської області позовні
вимоги ОСОБА_8 задоволені в повному
обсязі.

Суд вирішив усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_4 квартирою, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
виселення з вказаної квартири ОСОБА_3,
ОСОБА_5, разом з їх малолітньою донькою
ОСОБА_7, 2008 р.н.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказане рішення та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та
такою, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідності
висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що у 2010 році
відповідач ОСОБА_9 надав позивачу у
борг 10000 доларів США. За усною
домовленістю між сторонами, у випадку
неповернення боргу. ОСОБА_6 обіцяв
передати вищевказану квартиру у
власність відповідачів з певною
доплатою з їх боку. Оскільки ОСОБА_6
борг не повернув, вони продовжують
проживати в його квартирі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
підтримав доводи апеляційної скарги,
просив її задовольнити, надавши
пояснення, аналогічні змісту
апеляційної скарги.

Позивач не визнав доводи апеляційної
скарги, просив її відхилити, а рішення
суду залишити без змін, вказуючи, що він
і відповідач давно знайомі, оскільки
разом працювали в районному відділі
міліції, однак відносини погіршилися у
зв'язку з небажанням відповідача
звільняти квартиру. Грошей у борг чи у
якості попереднього розрахунку за
продаж квартири у ОСОБА_3 не брав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
сторін, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню за таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом, до
яких дана справа не відноситься.

Розглядаючи дану справу, суд першої
інстанції забезпечив сторонам та іншим
особам, які беруть участь у справі,
рівні можливості щодо подання доказів,
їх дослідження та доведеності перед
судом їх переконливості.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
май на будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України. Об'єктом власності особи може
бути, зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені статтями 317, 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у права власника можливе
лише на підставах, передбачених
законом. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місце знаходження майна.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_4, що підтверджується
договором дарування від 29.01.2010 року (а.с.
7-8)

Також згідно довідки підприємства
житлово-комунального господарства
«Червонодонецьке» № 993 від 04.09.2014 року в
спірній квартирі ніхто не
зареєстрований.

Сторонами не заперечується, що мати
позивача ОСОБА_10, яка була власницею
спірної квартири, дозволила
відповідачу та його сім'ї тимчасово
проживати в квартирі, письмового
договору оренди вони не укладали, право
на житло ОСОБА_3, ОСОБА_5 жодним чином не
визначено, у якості члена сім'ї
власника квартири відповідачу до
спірного житлового приміщення не
вселявся і права постійного
користування ним не набули.

Крім того, чинним законодавством
України не передбачено перехід прав та
обов'язків попереднього власника до
нового власника в частині збереження
права користування житлом особами, які
вселилися до нього зі згоди колишнього
власника, у випадку зміни власника.
Виникнення права осіб на користування
житлом та обсяг цих прав залежить від
наявності у особи, зі згоди якої вони
вселилися, права власності на це житло,
а отже припинення права власності цієї
особи на житло припиняє право осіб, які
з її згоди були вселені, на
користування житлом.

Таким чином, право відповідача, який не
є власником спірної квартири, на
тимчасове користування нею було
похідним від права колишнього власника
цієї квартири ОСОБА_10, а з припиненням
її права власності, припиняється й це
право тимчасового користування житлом.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач звертався з повідомленням до
відповідача з пропозицією звільнити
квартиру та виселитися, однак вказана
вимога відповідачами не виконана.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції, відповідач підтвердив той
факт, що він проживає у спірній
квартирі, в якій попередній власник
дозволила йому проживати тимчасово,
проте має реєстрацію за іншим місцем
проживання, що також підтверджено
записом в його паспорті.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції правильно виходив із
того, що ОСОБА_4, як особа, яка у
передбаченому законом порядку набув
право власності на спірну квартиру, має
право вимагати усунення порушень в
реалізації ним прав власності на
квартиру, які створюють відповідачі,
користуючись його власністю за
відсутністю договірних відносин з
власником на користування його житлом .

Доводи апелянта про наявність у
позивача ОСОБА_4 невиконаних перед ним
зобов'язань не підтверджені належними
та допустимими доказами. Крім того,
обставини, на які посилається
відповідач, не свідчать про те, що вони
є перешкодою для захисту прав власника
квартири ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Балаклійського районного
суду Харківської області від 09 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, в касаційному
порядку може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: