У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19 до приватного
підприємства «ЮТА-А», ОСОБА_20,
Міністерства оборони України,
виконавчого комітету Вороновицької
селищної ради, треті особи: Вінницький
квартирно-експлуатаційний відділ
Головного квартирно-експлуатаційного
відділу Міністерства оборони України,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32,
ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36,
ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40,
ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44,
ОСОБА_45, Житлово-будівельний
кооператив «Мрія», про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
скасування свідоцтва про право
власності та визнання права спільної
сумісної власності на частку будинку;
за зустрічним позовом Міністерства
оборони України до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18 про усунення перешкод в
користуванні майном шляхом виселення;
за позовом третіх осіб з самостійними
вимогами ОСОБА_44, ОСОБА_45 до ОСОБА_20,
приватного підприємства «ЮТА-А»,
виконавчого комітету Вороновицької
селищної ради, Міністерства оборони
України, про визнання недійсним
договору купівлі-продажу, часткове
скасування свідоцтва про право
власності, визнання права власності на
частку майна за касаційною скаргою
Міністерства оборони України на
рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 11 лютого 2014 року
та рішення апеляційного суду
Вінницької області від 21 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19 звернулися до суду з
позовом до приватного підприємства
(далі - ПП «Юта-А»), ОСОБА_20, Міністерства
оборони України, виконавчого комітету
Вороновицької селищної ради
Вінницької області, у якому з
урахуванням уточнень просили визнати
недійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку на 40-квартир по
АДРЕСА_1, укладений 13 серпня 2004 року між
житлово-будівельним кооперативом (далі
- ЖБК) «Мрія» та ПП «Юта-А»; визнати
частково недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності на
спірний будинок, видане виконавчим
комітетом Вороновицької селищної ради
Вінницької області на ім'я
Міністерства оборони України, а також
визнати за ними право спільної
сумісної власності на 34/100 частки
спірного будинку.

В обґрунтування позову зазначали, що
указаний житловий будинок будувався за
рахунок їх коштів після створення ними
ЖБК «Мрія»; спірний договір було
укладено від імені ЖБК «Мрія» особою,
яка не мала повноважень на його
укладення; станом на день укладення
спірного договору такої юридичної
особи, як ЖБК «Мрія» у Єдиному
державному реєстрі підприємств,
установ та організацій зареєстровано
не було. На час укладення договору
купівлі-продажу спірного
недобудованого житлового будинку
рішення суду про визнання за ЖБК «Мрія»
права власності на це недобудоване
нерухоме майно в порядку,
передбаченому ч. 4 ст. 331 ЦК України, в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин, не приймалося.
Після укладення спірного договору, 28
липня 2005 року між ПП «Юта-А» та
Міністерством оборони України було
укладено договір про пайову участь у
будівництві житла (спірного будинку).
Не зважаючи на те, що згідно з цим
договором Міністерство оборони
України профінансувало лише добудову
будинку, свідоцтво про право власності
було видано йому на цілий будинок.

У липні 2012 року Міністерство оборони
України звернулося до суду із
зустрічним позовом, у якому просило
усунути перешкоди у користуванні
майном шляхом виселення відповідачів.
В обґрунтування позову зазначало, що
згідно зі свідоцтвом про право
власності № 4 від 30 січня 2006 року за
Міністерством оборони України
зареєстровано 40-квартирний житловий
будинок, розташований по АДРЕСА_1, однак
в липні 2006 року відповідачі без
законних на те підстав самовільно
зайняли квартири за № № 26-33, 35-40 у цьому
будинку та відмовляються їх звільнити,
чим створюють перешкоди для власника у
володінні, користуванні та
розпорядженні належним йому майном.
Оскільки у відповідачів відсутні
законні підстави проживати у вказаних
житлових приміщеннях, Міністерство
оборони України просило усунути
перешкоди в користуванні цими
квартирами шляхом виселення
відповідачів та інших осіб, які
проживають разом з ними.

У жовтні 2012 року ОСОБА_44 та ОСОБА_45 як
треті особи із самостійними вимогами
на предмет спору звернулися до суду з
позовом, у якому просили визнати
недійсним договір купівлі-продажу від
13 серпня 2004 року між ЖБК «Мрія» та ПП
«Юта-А», частково скасувати свідоцтво
про право власності на 40-квартирний
житловий будинок розташований по
АДРЕСА_1 та визнати за ними разом з
іншими позивачами по справі право
спільної сумісної власності на 34/100
частин спірного будинку. В
обґрунтування своїх вимог наводили ті
ж доводи, що й позивачі за первісним
позовом.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 11
лютого 2014 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19 та третіх осіб ОСОБА_44,
ОСОБА_45 задоволено частково. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу від
13 серпня 2004 року, укладений
між ЖБК «Мрія» та ПП «Юта-А»; скасовано
свідоцтво про право власності на
40-квартирний житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1, видане 30 січня
2006 року виконавчим комітетом
Вороновицької селищної ради
Вінницького району Вінницької області
на ім'я Міністерства оборони України. У
задоволенні позову в частині визнання
права спільної сумісної власності за
позивачами та третіми особами на 34/100
частини будинку та у зустрічному
позові Міністерства оборони України
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 21 травня 2014 року
рішення місцевого суду в частині
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 13 серпня 2004 року,
укладеного між ЖБК «Мрія» та ПП
«Юта-А» скасовано. У задоволенні позову
в цій частині відмовлено. В решті
рішення місцевого суду залишено без
змін.

У касаційній скарзі Міністерство
оборони України, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позови ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та
третіх осіб ОСОБА_44, ОСОБА_45 підлягають
частковому задоволенню, а зустрічний
позов Міністерства оборони України не
підлягає задоволенню, керуючись при
цьому нормами ст. ст. 215, 216, 267, 384, 658 ЦК
України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через
пропуск без поважних причин строку
звернення до суду можливо лише в тому
разі, коли позов є обґрунтованим. У разі
безпідставності позовних вимог при
пропуску строку звернення до суду в
позові належить відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Скасовуючи рішення місцевого суду в
частині визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 13 серпня 2004 року,
суд апеляційної інстанції правильно
виходив із того, що договір,
нікчемність якого встановлена законом,
не може бути визнаний недійсним, а тому
апеляційний суд обґрунтовано відмовив
у задоволенні позову в цій частині у
зв'язку з безпідставністю позовних
вимог.

При цьому позивачі за первісним
позовом, звертаючись до суду за
захистом у 2008 році та оспорюючи
свідоцтво про право власності від
30 січня 2006 року, строк позовної
давності не пропустили.

Оскільки правової підстави для видачі
свідоцтва про право власності у 2006 році
не існувало, суди дійшли правильного
висновку про необхідність його
скасування.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства оборони
України відхилити.

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 11 лютого 2014 року
в нескасованій частині та рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 21 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник