Справа № 2-2611/11
Провадження № 2/522/1043/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу м. Одеси ОСОБА_3,
про визнання недійсною довіреність,
визнання недійсним договору дарування,
визнання права власності в порядку
спадкування,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
визнання договору дарування квартири
недійсним, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5,
після смерті якої відкрилася спадщина
на приватизовану померлою в 1993 році
квартиру АДРЕСА_1, з причин чого вона,
позивачка, звернулася до Шостої
одеської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини та була відкрита спадкова
справа. У зв'язку з тим, що на момент
смерті в квартирі жили її, позивачки,
племінниця ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_2,
які заявили, що правовстановлюючі
документи на квартиру загублені
матір'ю, нотаріус витребувала у
виконкому Одеської міської ради
дублікат правовстановлюючих документі
на квартиру померлої ОСОБА_5. Проте,
коли вона, позивачка, 19.08.2005 року
зареєструвала в КП «ОМБТІ та РОН» право
власності на квартиру за померлою
матір'ю на підставі дублікату
свідоцтва про право власності на житло,
й продовжила оформлення спадщини на
своє ім'я, стало відомо, що 29.09.2005 року
накладено арешт на квартиру
Приморським районним судом м.Одеси,
який в подальшому прийняв рішення, яким
була скасовано реєстрація права
власності на квартиру за померлою в
КП «ОМБТІ та РОН» і зобов'язано
зареєструвати спірну квартиру за
ОСОБА_4 на підставі договору дарування
від 29.12.2004 року.

В подальшому було з'ясовано, що згідно
договору дарування ОСОБА_2 на підставі
доручення, посвідченого 24.12.2004 року
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
від імені ОСОБА_5 подарувала 29.12.2004 року
своїй донці ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1,
договір дарування також був
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3

Позивачка зазначила, що її мати за
життя ніколи не висловлювала намірів
укласти таку угоду й крім того,
відвідуючи матір у грудні 2004 року у
квартирі відповідачки, в зв'язку з тим,
що мати перебуваючи у гостях
відповідачів зламала ногу, вона,
ОСОБА_5, розказала, що ОСОБА_2 вимагає
від неї доручення на одержання пенсії;
при цьому мати просила її, позивачку,
допомогти переїхати жити до своєї
квартири. Лише 03.01.2005 року відповідачі
повідомили її, позивачку, що мати
померла, кремірована та будуть
похорони.

Позивачка вважає, що її мати ОСОБА_5
була введена відповідачами в оману
щодо укладеного правочину, а тому
просила суд визнати недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_2, що діяла від імені ОСОБА_5,
та ОСОБА_4; визнати за нею, ОСОБА_1, право
власності в порядку спадкування на
квартиру АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представники
позивачка позов підтримали,
неодноразово доповнювали та
уточнювали позовні вимоги, мотивуючи
їх тим, що довіреність ОСОБА_5 від
24.12.2004 року, за якою ОСОБА_2 подарувала
спірну квартиру ОСОБА_4, була внесена
приватним нотаріусом в реєстр за №13559
на бланку ВВТ №414907, проте на ній
проставлено не підпис ОСОБА_5 На
фотокопії цієї довіреності, що внесена
до реєстру за №13561 24.12.2004 року, була
надана до КП «ОМБТІ та РОН» для
отримання представником ОСОБА_2
довідки-характеристики для подальшого
відчуження спірної кватири, відсутній
підпис ОСОБА_5 Позивачка стверджує, що
зазначені обставини підтверджують
факт відсутності волевиявлення ОСОБА_5
наміру на відчуження спірної квартири.

Крім того, довіреність від імені
ОСОБА_5 на бланку ВВТ №414904 від 24.12.2004
року, була видана на ім'я ОСОБА_4 на
право розпоряджатися банківським
рахунком, по нумерації мала бути
внесена до реєстру нотаріальних дій
раніше, а не за реєстровими номерами
№13562, №13563 і підпис у вказаній
довіреності дійсно схожий на підпис
ОСОБА_5 при житті. Наведене, на думку
позивачки, свідчить, що довіреність
ВВТ №404907 від 24.12.2004 року під
реєстровим номером нотаріальних дій
№13559 та фотокопія під №13561, які видані
на ім'я ОСОБА_2, складені з порушенням
вимог ст.ст.24,255,256,259,261 Інструкції про
порядок здійснення нотаріальних дій
України, що передбачають посвідчення
нотаріусами довіреностей саме від
фізичної особи, також дійсність
підпису на оригіналі цього документу.

Крім того, позивачка стверджує, що в
довіреності на ім'я ОСОБА_4 на право
отримання пенсії вказано філіал 7860/0316
Одеського міського відділення ВАТ
Державного Ощадбанку України, який
взагалі не існує в м.Одесі, так як
ОСОБА_5 отримувала пенсію в філії
№5375/0316, розташованій по
вул.Пантелеймоновській,20 в м.Одесі.
Наведене, думку позивачки, свідчить
про відсутність потреби ОСОБА_5
видавати таку довіреність. Позивачка
та її представник зазначили, що як
вбачається з матеріалів нотаріальної
справи по посвідченню спірного
договору дарування від 29.12.2004 року,
нотаріус не витребувала відомості з
Єдиного реєстру довіреностей на
підтвердження дійсності довіреності
на час укладення угоди.

23.09.2014 року позивачка надала суду
уточнення та доповнення підстав позову
в порядку ст.31 ЦПК України з посиланням
на ч.1-4 ст.203, 215,235,717,728,1258,1261,1270 ЦК
України, в якому зазначила, що
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, яка
посвідчувала від імені ОСОБА_5
довіреність від 24.12.2004 року за
реєстровим номером №13599 (бланк ВВТ
№414907), та посвідчувала фотокопії
вказаної довіреності за реєстровими
номерами №13560 і №13561, не внесла в
журнал реєстрації запис про те, що саме
було видано під реєстровим №13560. При
цьому журнал реєстрації, в тому числі і
довіреності не були нею, нотаріусом,
здані до обласного державного архіву
після виходу на пенсію, а згідно
довідки архіву від 02.08.2012 року вона,
нотаріус, подала відомості про те, що
такий журнал за 2004 рік взагалі не
заводила, хоча в судовому засіданні
вона його надавала суду на огляд і саме
з нього була надана суду фотокопія.

Позивачка стверджує, що всі надані
суду копії та фотокопії довіреності
від 24.12.2004 року з проставленої від імені
ОСОБА_5 підписами вочевидь
відрізняються від підписів ОСОБА_5 і
вони не є її підписами. Крім того,
фотокопія довіреності, яка була надана
відповідачкою ОСОБА_2 в КП «ОМБТІ та
РОН» у зв'язку із замовленням 27.12.2004
року на виготовлення
довідки-характеристики на відчуження
спірної квартири, не має підпису
ОСОБА_5, що свідчить про відсутність
підпису ОСОБА_5 на час посвідчення цієї
довіреності 24.12.2004 року.

Позивачка вважає, що нотаріусом було
порушено положення п.255. Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затверджено
Наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 року №20/5 (далі по тексту -
Інструкція), яким передбачено
посвідчення нотаріусом довіреностей
саме від фізичної особи, а також
необхідність підпису на оригіналі
цього документу. На думку позивачки
нотаріальні дія по посвідченню спірної
довіреності від 24.12.2004 року та
фотокопії пустого бланку довіреності,
були здійснені без волевиявлення
ОСОБА_5, що свідчить про явну підробку
підписів від імені ОСОБА_5 Крім того,
при посвідченні спірного договорум
дарування приватним нотаріусом ОСОБА_3
не було витребувано відомостей з
єдиного державного реєстру
довіреностей на підтвердження
дійсності довіреності на час
укладення правочину й при цьому
відомостей про спірну довіреність
станом на 24.12.2004 року так і в подальшому
в Єдиному державному реєстрі не має,
про що свідчить лист КП ДП
«Інформаційний центр».

Позивачка зазначає, що договір
дарування був укладений з порушенням
закону і повинен були визнаний
недійсним, оскільки ОСОБА_2 не мала
належних повноважень діяти від імені
власника спірної квратири на
відчуження без права довічного
проживання в спірній квартирі, тобто з
перспективою в подальшому жити на
вулиці, що теж явно не свідчить про
волевиявлення ОСОБА_5, як людини
беззахисної, похилого віку з поганим
здоров'ям, малозабезпеченої позбавити
безоплатно себе житла на користь
третьої особи.

За таких вищенаведених підстав
позивачка просить суд:

- визнати недійсним довіреність ВВТ №
414907 від 24.12.2004 року, посвідчену
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
від імені ОСОБА_5 на право ОСОБА_2
продавати, купувати та дарувати
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4, реєстровий
№13559 та фотокопію вказаної
довіреності, зареєстровану під №13561;

- визнати недійсним договір дарування
двокімнатної квартири АДРЕСА_1
житловою площею 20,9 кв.м., загальною
площею 26,2 кв.м., укладений 29.12.2004 року
між ОСОБА_2, що діяла від імені ОСОБА_5,
та ОСОБА_4;

- визнати за нею, ОСОБА_1, право
власності в порядку спадкування на
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яка в
процесі розгляду справи померла 23.01.2013
року, позов ОСОБА_1. не визнали,
відповідачка ОСОБА_4 надала суду
письмові заперечення, пояснила, що
позивачка та її мати ОСОБА_5 з 1999 року
не підтримували відносин, так як між
ними стався конфлікт, після чого
позивачка не цікавилася життям своєї
матері та станом її здоров'я. Протягом
багатьох років вони, відповідачі,
допомагали ОСОБА_5, яка була їй, ОСОБА_4,
бабусею, як матеріально так і фізично.
09.03.2004 року ОСОБА_5 перебувала у
квартирі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2, де
у неї стався перелом шейки стегна і з
цього часу до смерті вона, ОСОБА_5,
знаходилася у них дома. За цей час
позивачка лише двічі відвідувала
матір. В зв'язку з розірванням відносин
з дочкою ОСОБА_5 вирішила добровільно
подарувати квартиру їй, ОСОБА_4, для
чого 24.12.2004 року був запрошений
нотаріус і було посвідчено дві
довіреності: одна на повне
розпорядження майном її майном, а інша -
на розпорядження належним їй
банківським рахунком, на якому
нараховувалася пенсія. 29.12.2004 року було
укладено договір дарування спірної
квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла,
про це були сповіщені всі родичі і
через знайомих - позивачка ОСОБА_1;
поховання було здійснене за її, ОСОБА_4,
кошти. Відповідачка стверджує, що
ОСОБА_1 знала, що її мати подарувала їй
квартиру, проте звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті
матері.

Відповідачка ОСОБА_4 зазначила, що
договір дарування не був зразу
зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН»,
зокрема з причини хвороби її матері
ОСОБА_4, а коли 25.09.2005 року вона
звернулася до КП «ОМБТІ та РОН», то
з'ясувалося, що спірна квартира
зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі
дубліката свідоцтва, а не оригінала, що
стало підставою для звернення до суду.
При цьому відповідачка та її
представник вказали на те, що
позивачка, вимагаючи визнання
недійсними довіреності від 24.12.2004 року
та укладеного на підставі цієї
довіреності договору дарування, не
навели для цього жодної правової
підстави та належних доказів.

Третя особа - приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 до суду не з'явилася, про
час та місце розгляду справи
сповіщалася належним чином, про
причини неявки у судове засідання не
повідомила, відповідно до ст.169 ЦПК
України, суд розглядає справу у її
відсутності, повідомленої належним
чином, на підставі наявних у ній даних
та доказів.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов ОСОБА_1
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
розгляд і вирішення справ в судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК
України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого УЖКГ
виконкому Одеської міської оади
народних депутатів 09.04.1993 року за №5-554
і зареєстрована в Одеському
міжміському бюро технічної
інвентаризації в книзі №23пр., на
стор.136, під реєстровим №454.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, про що
02.01.2005 року Першим відділом РАЦС
Приморського районного управління
юстиції м.Одеси зроблено відповідний
актовий запис за №35.

Після її смерті із заявою про прийняття
спадщини до Шостої одеської державної
нотаріальної контори звернулася
спадкоємиця першої черги, як донька
померлої, ОСОБА_1, на підставі чого була
заведена спадкова справа №329/2005.

Як встановлено судом та вбачається з
наданих приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 копій документів
(а.с.69-82об. том 1) за свого життя, а саме
29.12.2004 року ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_4
прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1. Від
імені ОСОБА_5 діяла ОСОБА_2 на підставі
складеної 24.12.2004 року ОСОБА_5
довіреності, посвідченої у
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за номером в реєстрі №13559 в приміщенні
квартири АДРЕСА_2, куди її, нотаріуса,
було запрошено до хворої. Даною
довіреністю ОСОБА_5 доручила ОСОБА_2
управляти та розпоряджатися всім її
майном, зокрема, подарувати належну їй
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4.

Суд не приймає до уваги доводи
позивачки щодо невнесення спірної
довіреності до журналу реєстрації
нотаріальних дій нотаріуса з
посиланням на лист Одеського
державного нотаріального архіву (а.с.265,
том 1), так як наведене спростовується
завіреною копією з реєстру з
реєстрації нотаріальних дій, в якому
під №№13559-13561 вказано нотаріальні дії:
довіреність ОСОБА_5 на розпорядження
усім майном на ім'я ОСОБА_4 та
засвідчені дві копії ВВТ №414907 (а.с.203-204,
том 1). Крім того, в листі Одеського
державного нотаріального архіву
№844/01-20 від 02.08.2012 року повідомлено, що
на 2004 рік журнал реєстрації
довіреностей (а не реєстр з реєстрації
нотарільних дій) не заводився згідно
номенклатури справ нотаріуса (а.с.265,
том 1).

Також суд вважає безпідставними доводи
позивачки щодо відсутності реєстрації
в реєстрі довіреностей складеної
ОСОБА_5 довіреності від 24.12.2004 року з
посиланням на лист ДП «Інфрмаційний
центр» №03-16/2247 від 26.06.2014 року та Витяг з
Єдиного реєстру довіреностей від 19.06.2014
року, так як зазначеним листом ДП
«Інформаційний центр» зазначає, що на
час посвідчення довіреностей (грудень
2004 року) діяло Положення про Єдиний
реестр довіреностей, посвідчених у
нотаріальному порядку, затверджене
наказом Міністерства юстиції України
від 29.05.1999 року №29/5, який припинив своє
функціонування відповідно до наказу
Міністерства юстиції України від 28.12.2006
року №111/5, у зв'язку із впровадженням
Єдиного реєстру довіреностей. Таким
чином, довіреність від 24.12.2004 року на
могла бути внесена до Єдиного реєстру
довіреностей, з якого судом отримано
вищевказаний Витяг, так як він (реєстр
довіреностей) був впроваджений
наказом Міністерства юстиції України
№111/5 від 28.12.2006 року. При цьому в листі
ДП «Інфрмаційний центр» зазначено, що
для отримання інформації про
довіреності, які посвідчені у
нотаріальному порядку до 08.01.2007 року
може бути знайдена лише за серією та
номером спеціального бланку
нотаріального документу або за датою
та номером запису у реєстрі
нотаріальних дій, а той час як Витяг з
Єдиного реєстру довіреностей від 19.06.2014
року було зроблено за параметрами
запиту: ОСОБА_5.

Посилання ж позивачки на те, що при
посвідченні договору дарування 29.12.2004
року нотаріусом не було витребувано
відомостей з Єдиного державного
реєстру довіреностей на підтвердження
її дійсності, спростовується наданою
нотаріусом суду копією довіреності від
29.12.2004 року (а.с.76,том.1), на якій зроблено
відмітку, що дійсність довіреності
нотаріусом перевірена. При цьому слід
зазначити, що обов'язковість
виготовлення нотаріусом витягу з
Єдиного реєстру довіреностей, який
додається до примірника правочину, що
залишається у справах нотаріуса (п.42
Інструкції), була введена з прийняттям
наказу Міністерства юстиції України
від 28.12.2006 року №111/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 28.12.2006
року за №1378/13252.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, і
відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної
статті зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на вищевикладені обставини
справи та норми матеріального закону
суд вважає за необхідне зазначити, що
позивачка та її представник, заявляючи
про незаконність вчинення
нотаріальних дій щодо оскаржуваних
ними правочинів, не надали суду
обгрунтувань з посиланням на норми
матеріального закону, на підставі яких
ці правочини, на їх думку, могли б бути
визнані недійсними. в той час, як
відповідно до принципу
диспозитивності (стаття 11 ЦПК України)
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб із зазначених ними
підстав та в межах заявлених ними вимог
(стаття 31 ЦПК України).

Посилання позивачки та її
представника, як в первісному позові
так і в уточненнях і в доповненнях, на
положення ст.220 ЦК України, що
передбачають правові наслідки
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору; на
положення ст.229 ЦК України, що
передбачають правові наслідки
правочину, який вчинено під впливом
помилки; на положення ст.235 ЦК України,
що передбачають правові наслідки
удаваного правочину, є
необґрунтованими, так як не
підтвердженні належними та
допустимими доказами згідно положень
ст.ст. 58-59 ЦПК України, і об'єктивних
доказів, які б дали можливість суду
зробити висновок про те, що довіреність
від 24.12.2004 року та договір дарування від
29.12.2004 року суперечать Цивільному
кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства позивачкою
не надано, а тому судом не вбачається
законних підстав для застосування до
спірних правовідносин положень ст.ст.
203,215 ЦК України, а відтак - і визнання за
нею права власності на спірне майно.

Враховуючи вищенаведені вимоги
законодавства та обставини справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
необґрунтованість та недоведеність
позовних вимог ОСОБА_1 та вважає за
необхідне позивачці у їх задоволенні
відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу м. Одеси ОСОБА_3, про визнання
недійсною довіреність, визнання
недійсним договору дарування, визнання
права власності в порядку спадкування -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду.

Суддя:
19.12.2014