Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/501/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В.,
Якухно О.М.,

при секретарі

судового засідання:
Добровольській Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу та за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
визначення місця проживання дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 25 квітня
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 25.04.2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
повністю, шлюб зареєстрований 12.01.2008 р.
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано;
спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого
виховання та утримання залишено з
батьком.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення в
частині визначення місця проживання
малолітніх дітей скасувати, ухваливши
в цій частині нове про залишення дітей
на проживання з нею - ОСОБА_2

Заслухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2
ст. 161 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони 12 січня 2008 року уклали між
собою шлюб, від якого мають малолітніх
дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Оскільки між подружжям ОСОБА_6
відносини не склалися, кожний з них
звернувся з позовами про розірвання
шлюбу, який відповідно до рішення
Радомишльського районного суду
Житомирської області було розірвано 25
квітня 2014 року.

Крім цього, ОСОБА_3 звернувся з вимогою
про залишення малолітніх дітей на
подальше виховання при ньому. В
обґрунтування зазначив, що більше року
ОСОБА_2 проживає окремо від дітей в м.
Дніпропетровську, життям дітей не
цікавиться і не спілкується з ними. На
підтвердження своїх вимог надав суду
акти про обстеження
матеріально-побутових умов проживання
та дітей, акти соціального
інспектування фахівцями соціальної
роботи, довідку з навчального закладу
дітей, епікризи з історії хвороби
ОСОБА_2, згідно яких остання страждає на
психічне захворювання.

Представники соціальної служби
Городоцької селищної ради
Радомишльського району Житомирської
області та органу опіки і піклування
Радомишльської РДА підтримали вимоги
ОСОБА_3 та пояснили, що діти утримуються
в належних житлових умовах, батько про
них піклується та забезпечує всім
необхідним в матеріальному та
духовному розумінні.

Ухвалюючи рішення та визначаючи
подальше виховання та утримання
неповнолітніх дітей за батьком, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем ОСОБА_3 надані необхідні та
достатні докази про доцільність
проживання малолітніх дітей разом з
ним.

Зокрема, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 має постійне
місце проживання, характеризується
позитивно, має відносно високе
пенсійне забезпечення для належного
матеріального утримання дітей, на
обліку в нарко- та психдиспансері не
перебуває, спиртними напоями не
зловживає. Дані факти підтверджуються
актами обстеження
матеріально-побутових умов проживання
(а.с.13,14,16-18), актами соціального
інспектування (а.с.19,20), довідкою з
дошкільного закладу дітей (а.с.22).

Згідно висновку органу опіки і
піклуванні Радомишльської РДА
Житомирської області від 31.10.2014 р.
останній вважає за доцільне визначити
місце проживання неповнолітніх дітей
разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач по справі - ОСОБА_2 має
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_1, проте, протягом останнього
року за цією адресою не проживала. З її
пояснень знаходилась у
м.Дніпропетровську, де працювала
неофіційно, наймала інше житло, проте
не мала можливості забезпечити належні
умови для проживання з дітьми у цій
квартирі. ОСОБА_2 перебуває на обліку у
лікаря-психіатра, згідно довідки ЦРЛ
Радомишльської РДА повинна
дотримуватись регулярного прийому
ліків, однак протягом 2013 року за
медичною допомогою не зверталась
(а.с.99). В зв'язку з загостренням хвороби
ОСОБА_2 в період з 03.06.2014 р. по 15.09.2014 р.
перебувала на стаціонарному лікуванні
в Житомирській обласній психіатричній
лікарні № 1 (а.с.144).

Відповідачка на даний час офіційної
роботи не має, повинна дотримуватись
регулярного прийому ліків, що тягне за
собою додаткові фінансові витрати,
періодично відвідувати
лікаря-психіатра та за необхідності
проходити курси лікування на
стаціонарі, в зв'язку з чим діти будуть
позбавлені належного піклування та
догляду.

Встановивши ці обставини, колегія
суддів вважає доведеним, що батько
ОСОБА_3 протягом останніх років виявляє
більшу увагу до дітей і турботу про них
та, маючи постійний дохід та житло,
спроможний забезпечити дітям кращі
матеріально-побутові умови та умови
для навчання й розвитку.

Крім того, позбавлення дітей
звичайного оточення та суттєве
погіршення побутових умов негативно
вплине на їх психоемоційний стан.

Таким чином, інтересам дітей - ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідає проживання
їх разом з батьком - ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України» суди, вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається,
мають виходити із рівності прав та
обов'язків батька й матері щодо своїх
дітей, повинні постановити рішення, яке
відповідало б інтересам дітей. При
цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої Україною 27 лютого 1991
року, в усіх діях щодо дітей, незалежно
від того, здійснюються вони державними
чи приватними установами, що
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Суд першої інстанції, давши належну
оцінку обставинам справи, правильно
застосував норми матеріального права,
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог в частині визначення
місця проживання дітей.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
рішення в частині визначення місця
проживання дітей підлягає зміні,
оскільки суд не мав право вирішувати
питання про подальше виховання та
утримання дітей одним із батьків.

Так, відповідно до ст.ст. 141, 157 СК
України мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, той із батьків
хто проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Ухваливши рішення
про залишення дітей на подальше
виховання і утримання батькові, суд
першої інстанції порушив право
відповідачки та позбавив її обов'язку
щодо участі у їх вихованні.

Таким чином, мати дітей у разі
визначення місця проживання останніх з
батьком не обмежена у своєму праві на
спілкування з дітьми, виявлення
турботи відносно них та прийняття
участі у їх вихованні, й може
реалізувати свої права шляхом
домовленості з батьком дитини щодо
встановлення часу спілкування або за
рішенням органу опіки і піклування, або
за рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 25 квітня
2014 року в частині визначення місяця
проживання дітей змінити, виклавши
абзац третій резолютивної частини
рішення в наступній редакції :

Спільних малолітніх дітей : сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого проживання
залишити з батьком - ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
Судді :