УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого
Касьяна О.П.,

суддів: Гончара
В.П., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: відділ державної
виконавчої служби Кіровоградського
районного управління юстиції, державна
акціонерна компанія «Національна
мережа аукціонних центрів», філіал
«Кіровоградський аукціонний центр»,
про визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкування,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 18
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 09
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5
Після померлої ОСОБА_5 відкрилась
спадщина на земельну частку (пай).
Позивач успадкувала земельну частку
(пай) та отримала свідоцтво про право
власності в порядку спадкування за
заповітом.

Крім того, позивачу стало відомо, що за
життя в 2006 році ОСОБА_5 стала
переможцем прилюдних торгів, які
проводились Кіровоградським
аукціонним центром з примусового
виконання судового рішення. Предметом
торгів був жилий будинок з надвірними
будівлями та спорудами, розташований
по АДРЕСА_1. ОСОБА_5 сплатила вартість
будинку, однак не оформила право
власності у нотаріуса та не
зареєструвала право власності.

Позивач вважала, що вона як спадкоємець
має право на вищезазначений будинок,
тому просила визнати за нею право
власності в порядку спадкування за
законом на вищевказаний жилий будинок
з надвірними будівлями та спорудами.

Рішенням Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 18
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 09 квітня
2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказані рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і направити справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судові рішення таким вимогам закону не
відповідають.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
ОСОБА_5 за життя не оформила право
власності на спірний жилий будинок,
тому не набула права власності на
вказаний жилий будинок, у зв'язку з чим
відсутні підстави для визнання за
позивачем права власності на будинок в
порядку спадкування за законом.

Апеляційний суд, залишаючи рішення
суду першої інстанції без змін, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову з інших підстав, а
саме: з того, що позивачем обрано
невірний спосіб захисту своїх прав.

Проте з таким висновками судів
погодитись не можна, оскільки суди
дійшли їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що у лютому 2006 році
Кіровоградським аукціонним центром
були проведені прилюдні торги з
реалізації жилого будинку з надвірними
будівлями та спорудами, розташованого
по АДРЕСА_1, в порядку
примусового виконання судового
рішення.

Згідно з протоколом прилюдних торгів
від 27 лютого 2006 року переможцем торгів
визнано ОСОБА_5 (а.с. 12), яка сплатила
аукціонному центру вартість жилого
будинку в розмірі 17 583 грн 73 коп. (а.с.130).

У встановленому законом порядку ОСОБА_5
свідоцтво про право власності на
спірний жилий будинок не отримала та не
зареєструвала право власності на
нього.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_3 -
ОСОБА_5

Після померлої ОСОБА_5 відкрилась
спадщина на земельну частку (пай).

ОСОБА_3 успадкувала земельну частку
(пай) та отримала свідоцтво про право
власності в порядку спадкування за
заповітом від 16 лютого 2012 року (а.с.
105).

06 липня 2013 року приватним нотаріусом
Драбівського районного нотаріального
округу відмовлено ОСОБА_3 у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
жилий будинок з надвірними будівлями
та спорудами, розташований по АДРЕСА_1,
в зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів (а.с. 103).

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2, 6.4 наказу
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5 «Про затвердження
Тимчасового положення про порядок
проведення торгів та реалізації
арештованого нерухомого майна» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
після повного розрахунку покупців за
придбане майно на підставі протоколу
про проведення прилюдних торгів та
копії документів, що підтверджують
розрахунок за придбане майно,
державний виконавець складає акт про
проведені прилюдні торги та подає його
на затвердження начальникові
відповідного органу державної
виконавчої служби. Затверджений акт
державний виконавець видає покупцеві.
На підставі цього акту нотаріус видає
свідоцтво про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до пояснень керівника
відділу державної виконавчої служби
Кіровоградського районного управління
юстиції ОСОБА_7, допитаної в судовому
засіданні в якості свідка, за
результатами прилюдних торгів з
реалізації арештованого майна - жилого
будинку з надвірними будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1,
проведеними 27 лютого 2006 року було
складено протокол прилюдних торгів та
акт про проведення прилюдних торгів,
однак у зв'язку зі знищенням
виконавчого провадження надати
вказаний акт не має можливості.

Відповідно до ст. 328 ЦК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) право власності
у набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації (ч. 3 ст. 334 ЦК України).

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно, які підлягають
державні реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 5 постанови від 07 лютого 2014
року № 5 «Про судову практику в
справах про захист права власності та
інших речових прав», вирішуючи питання
про правомірність набуття права
власності, суд має враховувати, що воно
набувається на підставах, які не
заборонені законом, зокрема на
підставі правочинів. При цьому діє
презумпція правомірності набуття
права власності на певне майно, яка
означає, що право власності на
конкретне майно вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом
(стаття 328 ЦК України). Право власності
на майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Проте, якщо права на нерухоме майно
підлягають державній реєстрації, то
право власності у набувача виникає з
дня такої реєстрації відповідно до
закону (стаття 334 ЦК України) та з
урахуванням положення про дію закону в
часі на момент виникнення спірних
правовідносин (стаття 5 ЦК України). До
державної реєстрації права власності
за новим набувачем покупець за
договором про відчуження майна,
виконаним сторонами, не має права
розпоряджатися цим майном, оскільки
право власності на нього зберігається
за продавцем, проте має право на захист
свого володіння на підставі статті 396
ЦК України. При цьому слід мати на
увазі, що після оплати вартості
проданого майна і передання його
покупцеві, але до державної реєстрації
переходу права власності, продавець
також не має права ним розпоряджатися,
оскільки це майно є предметом
виконаного продавцем зобов'язання, яке
виникло з договору про відчуження
майна (пункт 1 частини першої статті 346
ЦК України), а покупець є його законним
володільцем.

У п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» Пленум Верховного Суду України
роз'яснив, що у мотивувальній частині
рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд
виходив при задоволенні грошових та
інших майнових вимог. Встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися

на припущеннях (частина четверта
статті 60 ЦПК України). Оскільки правом
на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів, а також у
разі звернення до суду органів та осіб,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб або
державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК
України, то суд повинен встановити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до свідоцтва про право власності від 09
вересня 2005 року № 226/2 жилий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1 належить
на праві власності ОСОБА_4 (а.с. 72),
ОСОБА_5 свідоцтво про право власності
на спірний жилий будинок не отримала та
не зареєструвала право власності на
нього, тому вказаний будинок не входить
до спадкової маси після померлої
ОСОБА_5

Проте, в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України суд першої інстанції не
звернув уваги на вищевказані обставини
справи, вимоги закону та письмові
докази: протокол проведення прилюдних
торгів, копії платіжних документів; не
перевірив доводи позивача та пояснення
свідка - керівника відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
районного управління юстиції ОСОБА_7
про те, що за результатами проведених
прилюдних торгів було видано акт про
проведення прилюдних торгів, однак він
не зберігся через знищення виконавчого
провадження, у зв'язку з закінченням
строків зберігання; та не з'ясував
питання про втрату попереднім
власником будинку права власності на
нього.

Крім того, відповідно до ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Однак, перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, в порушення вказаних вимог
процесуального права апеляційний суд
не погодився з висновками суду, виходив
із того, що позивачем обрано невірного
способу захисту, проте залишив рішення
суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки судами допущені порушення
норм матеріального і процесуального
права, що унеможливили встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи,
рішення суду першої інстанції та
ухвала апеляційного суду не можуть
вважатись законними і обґрунтованими
та підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 18
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 09
квітня 2014 року скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

О.П. Касьян

Судді:

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко