У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 25 грудня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Державного підприємства «Антонов» в
особі філії Державного підприємства
«Антонов» «Серійний завод «Антонов»
про зміну дати звільнення за
сумісництвом в позаурочний час, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
зобов'язати Державне підприємство
«Антонов» в особі філії Державного
підприємства «Антонов» «Серійний
завод «Антонов» (далі - ДП «Антонов»)
змінити дату його звільнення за
сумісництвом в позаурочний час з 01
листопада 2013 року на 29 жовтня 2013 року
згідно наказу № 74/к на підставі
службової записки ВСКП (671) від 29 жовтня
2013 року № 180.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він
працював на посаді начальника бюро
планово-диспетчерського цеху № 20 у
філії ДП «Антонов» «Серійний завод
«Антонов» з 01 грудня 2005 року.

Згідно з наказом від 30 вересня 2013 року
№ 4095/к він був звільнений із займаної
посади за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку
зі скороченням штату.

Згідно з цим же наказом він також
працював на даному підприємстві на
посаді вихователя ВСКП(671)УК за
сумісництвом у позаурочний час.

30 листопада 2013 року на підставі заяви
йому було надано статус безробітного у
Святошинському районному центрі
зайнятості.

У результаті проведеної перевірки
Святошинським районним центром
зайнятості був складений акт від 07
березня 2014 року № 74 про розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття». За результатами
проведеної перевірки встановлено, що
на час надання йому (позивачу) статусу
безробітного, зокрема 30 жовтня 2013 рок
він перебував з відповідачем в
трудових відносинах, отримав дохід у 4
кварталі 2013 року і надав недостовірну
інформацію до центру зайнятості.

Однак фактично з 29 жовтня 2013 року на
підприємстві він вже не працював.

На його інформаційний запит до
відповідача про перегляд дати
звільнення за сумісництвом з 01
листопада 2013 року на дату фактичного
звільнення 29 жовтня 2013 року та надання
наказу про звільнення, йому було
відмовлено з посиланням на причину
звільнення згідно службової записки
від 29 жовтня 2013 року № 180/671.

Вказував на те, що відділ кадрів
порушив процедуру звільнення, а на
підставі вищевказаного акта його знято
з обліку у Святошинському районному
центрі зайнятості та позбавлено
матеріальної допомоги по безробіттю.

Посилаючись на наведене, просив
задовольнити позов.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 01 серпня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ДП «Антонов» в особі філії
ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов»
внести зміни до наказу від 01 листопада
2014 року № 74/к, а саме: змінити внесений
запис про звільнення ОСОБА_4 з роботи за
сумісництвом в позаурочний від
основної роботи час вихователя ВСКП
(671), вказавши дату звільнення не з 01
листопада 2013 року, а 29 жовтня 2013 року на
підставі службової записки ВСКП (671) від
29 жовтня 2013року № 180.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 13 серпня 2014 року внесено
виправлення в резолютивну частину
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 01 серпня 2014 року та
викладено в наступній редакції:
«Зобов'язати Державне підприємство
«Антонов» в особі Філії ДП «Антонов»
«Серійний завод «Антонов» внести зміни
до наказу № 74/к від 1 листопада 2013 року,
а саме: змінити внесений запис про
звільнення ОСОБА_4 з роботи за
сумісництвом в позаурочний від
основної роботи час вихователя ВСКП (671)
вказавши дату звільнення не з 01
листопада 2013 року, а 29 жовтня 2013 року на
підставі службової записки ВСКП (671) від
29 жовтня 2013 року № 180».

У решті рішення суду залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
15 жовтня 2014 року скасовано рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове про
відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просять
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення
місцевого суду від 01 серпня 2014 року,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив із його доведеності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в позові, апеляційний суд
виходив з того, що відповідач
правомірно та відповідно до вимог
чинного законодавства звільнив ОСОБА_4
з роботи за власним бажанням з 01
листопада 2013 року та із відсутності
підстав для зміни дати наказу про
звільнення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суд
апеляційної інстанції з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову в позові.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення апеляційного суду м. Києва від
15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П.
Євграфова