АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8056/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі
Сливка А.В.,

за участю:

позивача
ОСОБА_2,

представника позивача
ОСОБА_3,

третьої особи
ОСОБА_4,

представника третьої особи
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 29 січня 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до Київської міської
ради, треті особи: реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м.
Києві, ОСОБА_4 про визнання права
власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась з
позовом до відповідача про визнання
права власності на спадкове майно,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її чоловік ОСОБА_6, після його смерті
залишилось спадкове майно у вигляді
квартири АДРЕСА_1 м. Києві. Позивач
зазначала, що вона прийняла спадщину та
у встановлений законом строк
звернулася до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, але
державним нотаріусом відмовлено у
видачі свідоцтва на спадщину за
законом, оскільки відсутня державна
реєстрація на спірну квартиру, а саме
дублікат свідоцтва про власність серії
САЕ №819474 виданого Святошинською
районною в м. Києві державною
адміністрацією 11.01.2013 на підставі
розпорядження №7. Позивач зазначала, що
Державною реєстраційною службою їй
було відмовлено у реєстрації права
власності на спірну квартиру, оскільки
із такою заявою мав звернутися власник,
а тому просила суд позов задовольнити
та визнати за нею право власності на
спадкове майно квартиру АДРЕСА_1 м.
Києві в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_6, якому ця квартира
належала на праві власності на
підставі дублікату Свідоцтва про право
власності на житло від 14.08.1997 серії САЕ
№819474 виданого Святошинською районною
в м. Києві державною адміністрацією
11.01.2013 на підставі розпорядження №7.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 29 січня 2014 року позов
задоволено: визнано за ОСОБА_2 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 м. Києві,
житловою площею 17,0 кв.м., загальною
площею 32,6 кв.м в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належала йому на
підставі Дубліката №2 Свідоцтва про
право власності на житло, виданого на
підставі розпорядження №7
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації від 11.01.2013,
серії САЕ №819474.

В апеляційній скарзі представник
третьої особи просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог, оскільки суд своїм рішенням про
визнання права власності в порядку
спадкування із-за неправильного
застосування норм матеріального права
фактично взяв на себе функції
нотаріуса, хоча за обставинами справи,
спору про право на спадщину не було, а
спадщина підлягає нотаріальному
оформленню.

В судовому засіданні третя особа та її
представник підтримали апеляційну
скаргу з викладених в ній підстав та
просили її задовольнити.

Позивач та її представник в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечували за її
безпідставністю та необґрунтованістю
і просили рішення суду залишити без
змін, оскільки воно ухвалене з
дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки,
позивачка є спадкоємцем ОСОБА_6, однак у
неї є перешкоди у оформленні прав на
спадщину, вимоги позивача про визнання
за нею права власності в порядку
спадкування є правомірними.

Вказаний висновок суду є законним та
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть (а.с. 6).

Після його смерті відкрилась спадщина
на належне йому спадкове майно, яке
складається із квартири, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 17.08.1997 спірна квартира була
зареєстрована на праві власності за
ОСОБА_6 (а.с. 10).

Позивач ОСОБА_2 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, на день
його смерті, що підтверджено
свідоцтвом про укладення шлюбу.

Після смерті ОСОБА_6, позивачка у
встановлений законом шестимісячний
строк, звернулась до Дванадцятої
Київської державної нотаріальної
контори із заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину.

Відповідно до Розпорядження органу
приватизації Святошинської районної в
Києві державної адміністрації від
11.01.2013 №7 ОСОБА_2 було видано дублікат №2
свідоцтва про право власності на житло,
раніше дублікат Святошинською
районною у м. Києві радою за
розпорядженням органу приватизації
№2207 від 30.12.2005 року визнано таким, що
втратив дію.

ОСОБА_2 особисто та за запитом
нотаріуса зверталась до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, стосовно реєстрації дублікату
свідоцтва про право власності на
квартиру, однак державний реєстратор
своїм рішенням № 1701303 від 16.04.2013
відмовила у державній реєстрації права
власності на спадкову квартиру,
мотивуючи відмову тим, що із заявою про
державну реєстрацію прав, звернулась
неналежна особа (а.с. 14).

Державний нотаріус розглянувши
документи відмовила у видачі свідоцтва
про право на спадщину, видавши
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії за № 5044/02-31 від 03.09.2013.
Свою відмову нотаріус мотивувала тим,
що на спадкову квартиру відсутня
державна реєстрація
правовстановлюючого документа, а саме
дублікату свідоцтва про право
власності САЕ № 819474, виданого
Святошинською РДА від 11.01.2013 на
підставі розпорядження № 7 (а.с. 12).

Відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п. 16,
23 Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ від 22.06.2011
за № 703, провести таку реєстрацію може
тільки власник квартири.

Квартира АДРЕСА_1 у м. Києві належала
ОСОБА_6 на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого Ленінградською районною
державною адміністрацією м. Києва
14.08.1997 на підставі розпорядження за №2617
від 14.08.1997. Вказане свідоцтво було
зареєстровано в установленому порядку
в Київському міському бюро технічної
інвентаризації 03.10.1997 і записано у
реєстрову книгу за № 3497, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло. Оригінал
вищевказаного свідоцтва було втрачено
та замість нього було видано дублікат
№ 1 цього свідоцтва.

У зв'язку з втратою дублікату свідоцтва
про право власності № 1, позивачу було
видано дублікат № 2, з яким позивач і
звернулась до нотаріуса для оформлення
спадщини, який в свою чергу відмовив у
видачі свідоцтва про право на спадщину.

Померлий ОСОБА_6, мав право власності на
квартиру на законних підставах, тому
втрата свідоцтва про право власності
на житло та видача його дублікату не
позбавила його права власності на це
житло і тому дана квартира входить до
складу спадкового майна.

Згідно ст. 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу її
відкриття.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки

З матеріалів спадкової справи
вбачається, що інші спадкоємці не
звернулись в шестимісячний строк з
заявою про прийняття спадщини.

Так, судом встановлено, що позивач
дійсно є спадкоємцем прав ОСОБА_6, при
цьому у позивача є дублікат свідоцтва
про право власності на квартиру
АДРЕСА_1 раніше дублікат Святошинською
районною у м. Києві радою за
розпорядженням органу приватизації №
2207 від 30.12.2005 визнано таким, що втратив
дію. При цьому нотаріусом правомірно
відмовлено позивачу у видачі свідоцтва
про право власності з підстав
відсутності державної реєстрації
правовстановлюючого документу на
спадкову квартиру, у відповідності з
вимогами ст. 49 Закону України «Про
нотаріат», Розділ ІІ, Глави 10 пункт 4,
підпункт 4.15, 4.14 та 4.18 «Порядку вчення
нотаріальних дій нотаріусами України».

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який
прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво
про право на спадщину видається
спадкоємцям після закінчення шести
місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Постановою № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
визначено, що якщо право власності
спадкодавця не було зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, то правовстановлюючими
є документи, що підтверджують підставу
для переходу права власності в порядку
правонаступництва, а також документи
спадкодавця, що підтверджують
виникнення у нього права власності на
нерухоме майно (ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що до
позивача, яка є спадкоємцем після
смерті померлого ОСОБА_6 та в
установленому законом порядку
прийняла спадщину, переходить право
власності, яке мав спадкодавець на
квартиру АДРЕСА_1 м. Києві, в порядку
спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд вийшов за межі повноважень і не
вправі був визнавати право власності
на спадкове майно, так як це
відноситься до повноважень нотаріуса,
є безпідставними і не ґрунтуються на
вимогах закону, оскільки, як
встановлено під час розгляду справи,
нотаріус відмовляючи у вчиненні
нотаріальної дії, діяв у відповідності
з вимогами закону, а тому позивач
правомірно звернувся до суду з
вимогами про визнання за ним права
власності на майно, в порядку
спадкування, а суд встановивши
порушення прав позивача, у
встановлений законом спосіб захистив
їх.

Отже, суд першої інстанції, з
урахуванням фактичних обставин справи
та вимог цивільного законодавства,
дійшов цілком обґрунтованого висновку
про задоволення позову про визнання за
позивачем права власності на спадкове
майно, оскільки встановлено
відсутність умов для одержання
позивачкою свідоцтва про право на
спадщину у нотаріуса.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого в справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та постановив законне,
правильне по суті і справедливе
рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді