Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та
Відділу державної виконавчої служби
Первомайського міськрайонного
управління юстиції у Миколаївській
області про звільнення майна з-під
арешту, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 04 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, Відділу державної
виконавчої служби Первомайського
міськрайонного управління юстиції про
звільнення з-під арешту автомобіля
Chevrolet Aveo, 2004 року випуску.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що на забезпечення кредитних
зобов'язань ОСОБА_3 передала в заставу
зазначений вище транспортний засіб,
реєстраційний номер НОМЕР_1, на який
рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 березня 2013 року в рахунок
погашення кредитної заборгованості
звернуто стягнення.

Вказаний автомобіль фактично передано
банку боржником для реалізації.

Проте 16 червня 2010 року державним
виконавцем накладено арешт на цей
автомобіль, що порушує права банку, як
заставодержателя вказаного майна.

Посилаючись на незаконність дій
позивача, банк просив виключити
заставлений автомобіль з-під арешту.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 04 липня 2014 року позов
задоволено.

Звільнено з-під арешту транспортний
засіб Chevrolet Aveo, 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 04 серпня
2014 року скасовано рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове про
відмову в позові.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення місцевого суду
від 04 липня 2014 року, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11
постанови від 18 грудня 2009 року
№ 11 «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Проте зазначеним вимогам ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
власником автомобіля Chevrolet, модель: Aveo,
2004 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

З метою забезпечення своїх кредитних
зобов'язань 20 липня 2007 року ОСОБА_3
передала зазначений автомобіль у
заставу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заочним рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 березня 2013 року в рахунок
погашення кредитної заборгованості за
кредитним договором від 20 липня 2007 року
№ NKPOAA00002153 у розмірі 4 004,75 дол.
США ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернуто стягнення на вказаний вище
транспортний засіб шляхом надання
права банку його продажу від імені
боржника будь-яким способом.

Згідно з витягом з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна на все рухоме
майно ОСОБА_3 накладено арешт
постановами державного виконавця
відділу ДВС Первомайського МРУЮ.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що арешт на спірний
автомобіль порушує права ПАТ КБ
«ПриватБанк», як його
заставодержателя.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в позові, апеляційний суд
виходив із його недоведеності.

Колегія не може погодитися з такими
висновками, виходячи з наступного.

За загальними положеннями ЦПК України
на суд покладено обов'язок під час
ухвалення рішення вирішити, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги позивача та
якими доказами вони підтверджуються;
перевірити наявність чи відсутність
певних обставин за допомогою доказів
шляхом їх оцінки; оцінити подані
сторонами докази та дійти висновку про
наявність або відсутність певних
юридичних фактів.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що,
викладаючи зміст позовної заяви,
дійсно саме позивач визначає коло
відповідачів, до яких він заявляє
позовні вимоги.

Проте суд, як державний
орган, на який покладено обов'язок
вирішення справи відповідно до закону,
має право й зобов'язаний визначити
суб'єктний склад спору залежно від
характеру правовідносин і норм
матеріального права, які підлягають
застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст.
130 ЦПК України та іншими нормами
процесуального права, які передбачають
заміну неналежного відповідача чи
залучення співвідповідачів (ст. 33 ЦПК
України).

Так, звертаючись з позовом, банк просив
зняти арешт з автомобіля, накладений
відділом ДВС Первомайського МРУЮ.

у зв'язку з цим відповідачами в даній
справі мають бути не тільки боржник
ОСОБА_3, а і особа, в інтересах якої
накладено вказаний арешт.

Крім того, банк посилався на те, що ПАТ
КБ «ПриватБанк» не є учасником
виконавчого провадження й позбавлений
надати суду поставнови державного
виконавця про накладення арешту на
транспортний засіб, та вказував на
необхідність сприяння суду в
витребуванні необхідних доказів.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК
України у випадках, коли щодо отримання
доказів у сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, є складнощі, суд
за їх клопотанням зобов'язаний
витребувати такі докази.

Проте суд першої інстанції у порушення
вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України на вказане
уваги не звернув, відповідні постанови
державного виконавця про накладення
арешту на майно боржника, не
витребував, не з'ясував коло осіб, в
інтересах яких вказаний арешт було
накладено, та не вирішив питання про
склад осіб, які беруть участь у справі.

Пленум Верховного Суду України у п.6
постанови від 18 грудня 2009 року №
11 «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснив, що рішення може бути
обґрунтоване лише доказами, одержаними
у визначеному законом порядку та
дослідженими в тому судовому
засіданні, в якому ухвалюється
рішення. Неприпустимим є витребування
і приєднання до справи матеріалів на
підтвердження висновків і мотивів
рішення після його ухвалення.

Якщо докази у справі зібрані в
порядку, передбаченому ст. ст. 132, 133,
140 та ч. 4 ст. 191 ЦПК України, суд може
обґрунтувати ними рішення лише за
умови, якщо вони були ним оголошені в
судовому засіданні, пред'явлені для
ознайомлення особам, які беруть участь
у справі, та досліджені в сукупності з
іншими доказами.

Натомість у порушення наведених вимог
закону суд послався на постанови
державного виконавця відділу ДВС
Первомайського МУЮ від 16
червня 2010 року, 30 квітня 2011 року, 06
серпня 2011 року, 18 січня 2012 року
та 19 січня 2012 року, якими накладено
арешт на спірний автомобіль й виключив
його з-під арешту за відсутності в
матеріалах справи таких постанов,
обмежившись лише даними з реєстру
обтяжень.

Наведене свідчить про те, що суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення, у
порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не
сприяв всебічному та повному
з'ясуванню обставин справи, не
встановив обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Переглядаючи справу, апеляційний суд,
належним чином не перевіривши доводів
апеляційної скарги, ухвалив протилежне
за змістом рішення з підстав, не
передбачених законом.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 04 липня
2014 року та рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 04 серпня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

І.М. Завгородня