У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 13 листопада 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Сведбанк»,
третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», про захист прав споживача,
визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у
якому зазначала, що 08 травня 2008 року між
нею та Публічним акціонерним
товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ
«Сведбанк») укладено кредитний договір
№ 1701/0508/88-055, відповідно
до умов якого остання отримала кредит у
розмірі 34 тис. доларів США,зі сплатою
відсотків 11,9 % річних строком до 07
травня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором

08 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2
укладено договір іпотеки № 1701/0508/88-055-Z-l,
відповідно до умов якого остання
передала банку в іпотеку однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Вказувала, що оспорювані договори
укладено під впливом тяжких для неї
обставин і на вкрай невигідних умовах,
договори суперечать ст. ст. 11, 18 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Просила визнати кредитний договір від
08 травня 2008 року

№ 1701/0508/88-055 та договір іпотеки від 08
травня 2008 року

№ 1701/0508/88-055-Z-l недійсними.

Заочним рішенням Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
12 липня 2013 року позов задоволено.
Визнано недійсними кредитний договір
від 08 травня 2008 року № 1701/0508/88-055 та
іпотечний договір від 08 травня 2008 року
№ 1701/0508/88-055-Z-l, укладені між ОСОБА_2 та
ПАТ «Сведбанк». Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 13 листопада

2014 року заочне рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
12 липня 2013 року скасовано, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі заочне рішення суду першої
інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив
у задоволенні позову з урахуванням
роз'яснень, наведених у п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
оскільки вказані позивачем обставини
як то отримання кредиту на невигідних
умовах, якими передбачені права банку
та не передбачена його
відповідальність, не є тяжкими в
розумінні ст. 233 ЦК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків суду вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Сведбанк»,
третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», про захист прав споживача,
визнання договорів недійсними.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік