АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8394/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 646/ 7295/14 ц
Доповідач : Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на заочне рішення Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 28 жовтня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи у справі :
Служба у справах дітей
Червонозаводського району Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, Департамент
праці та соціальної політики
Харківської міської ради,
Червонозаводського районного відділу
у м. Харкові Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області, Головного
управління Державної міграційної
служби України у Харківській області,
Харківської міської ради про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИЛА:

05 травня 2014 року позивачі звернулись у
суд з позовом в якому, з посиланням на
вимоги ст.ст. 64, 107 ЖК України, просили
визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що
втратив право користування житловим
приміщення, а саме: квартирою АДРЕСА_1
та зобов»язати Червонозаводський
відділ у м. Харкові Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
зняти ОСОБА_5 з реєстрації місця
проживання в зазначеній квартирі.

Свої вимоги обгрнутовують тим, що вони
зареєстровані та постійно проживають у
зазначеній квартирі , яка не
приватизована. Позивачі зазначають, що
у 2000 році за рішенням суду матір ОСОБА_3
було позбавлено відносно неї
батьківських прав. При реєстрації
місця проживання ОСОБА_3 у
вищевказаному житлі, їй стало відомо,
що крім позивачів у квартирі
зареєстрований ще й відповідач -
неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який є братом ОСОБА_3 та з інформації,
наданої у 2012 році ОСОБА_3, та з листа
Служби у справах дітей
Червонозаводського району м. Харкова
їй стало відомо, що неповнолітнього
ОСОБА_5 усиновлено. ОСОБА_5 у вказаній
квартирі ніколи не проживав та його
особисті речі в квартирі відсутні,
комунальні платежі ним не оплачуються.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
її представник підтримали позовні
вимоги з зазначених підстав та просили
позов задовольнити.

Представник третьої особи: Служби у
справах дітей Червонозаводського
району Управління служб у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради -
Титаренко Т.Г. в судовому засіданні
суду першої інстанції проти
задоволення позову заперечувала. Свої
заперечення обгрнутовувала тим, що
рішенням виконавчого комітету
Червонозаводської районної ради м.
Харкова від 24.12.2002 року, за ОСОБА_5
збережено право на житлову площу у
зазначеній вище квартирі, а також тим,
по що житло було закріплено за ОСОБА_5
як за дитиною, позбавленою
батьківського піклування і до
досягнення повноліття він не може бути
позбавлений права на житло.

Заочним рішенням Червонозаводжського
районного суду м.Харкова від 28 жовтня
2014 року в задоволенні вказаних
позовних вимог позивачам відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3
просить скасувати вказане рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вказані позовні вимоги
позивачів.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує
неповним з»ясуванням судом обставин,
які мають значення для справи,
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
При цьому зазначає, що суд першої
інстанції необгрнутовано не
задовольнив клопотання щодо
витребування доказів, які свідчать про
усиновлення неповнолітнього
відповідача, застосував до виниклих
правовідносин норми матеріального
права, які не підлягають застосуванню
та вказане рішення порушує її права,
оскільки вона все своє життя
перебувала в державних установах , є
особою із числа дітей, позбавлених
батьківського піклування (сиротою) та
не може скористатись правом на
приватизацію своєї частини спірної
квартири.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивача ОСОБА_3 та її представника,
пояснення представника Департаменту
праці та соціальної політики
Управління служб дітей Харківської
міської ради, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачам в задоволенні
вказаних позовних вимог, суд першої
інстанції, з посиланням на вимоги ст.ст.
47, 48 Конституції України, до ст. 32 Закону
України «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування», ст. 236, ст. 238 СК України, 107
ЖК України, виходив з того, що визнання
неповнолітнього відповідача таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням до досягнення ним
повноліття ,є порушення його майнових
прав на житло.

При цьому судом першої інстанції
встановлено, підтверджено наявними у
справі доказами, що в спірній квартирі
зареєстровані позивачі та
неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
до 06.03.2004 року в спірній квартирі також
була зареєстрована ОСОБА_7, яка знята з
реєстрації у зв»язку зі смертю (
а.с.42).

Рішення виконавчого комітету
Червонозаводської районної ради м.
Харкова від 24.12.2002 року № 326, яке на
теперішній час є чинним , ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, був залишений матір'ю
ОСОБА_7 у пологовому будинку та
влаштований до державної установи на
повне державне утримання та за ним
збережено право на житло у АДРЕСА_1 (а.
с. 168).

Відповідно до ст. 32 Закону України
«Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування», місцеві державні
адміністрації, органи місцевого
самоврядування за місцем знаходження
житла дітей несуть відповідальність за
збереження житла і повернення його
дітям-сиротам та дітям, позбавленим
батьківського піклування, а також
особам з їх числа після завершення
терміну перебування у сім'ї опікуна чи
піклувальника, прийомній сім'ї,
дитячому будинку сімейного типу,
закладі для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування.

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами що неповнолітнього
ОСОБА_5 усиновлено.

За змістом ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства», відмова від
майнових прав неповнолітньої особи, в
тому числі права користування житлом,
можлива лише за наявності дозволу
органу опіки та піклування.

Згідно до ч.2 ст. 13 ЦК України, при
здійсненні своїх прав, особа
зобов»язана утримуватись від дій, які
могли б порушити права інших осіб.

Вимоги позивачів щодо
позбавлення неповнолітнього ОСОБА_5
права користування вказаним житловим
приміщенням, є порушенням його
встановлених вказаними Законами
України права на зберігання за ним
житла, як дитини-сироти до досягнення
ним повноліття.

За таких обставин, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про відмову позивача в
задоволенні вказаних позовних вимог.

Доводи, викладені ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі вказаних висновків
суду не спростовують та не дають
підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова
колегія приходить до висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218
ЦПК України, судова колегія ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 28 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :