У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя за
касаційною скаргою ОСОБА_4 та його
представника - ОСОБА_6, на рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що за час
перебування в шлюбі з 25 серпня
1990 року з ОСОБА_5 ними придбано нерухоме
майно, а саме: квартири № № 85, 86
у будинку АДРЕСА_1; Василівську
автоколону, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2; 19/100 частки комплексу будівель
за адресою: АДРЕСА_3; єдиний
майновий комплекс - базу відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_4.
Проте спірне майно зареєстровано на
ім'я ОСОБА_5, яка не бажає його поділу в
добровільному порядку.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд поділити майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
виділивши ОСОБА_5 - 31/100 частку
квартир № № 85, 86 в будинку АДРЕСА_1 і 19/100
частки комплексу будівель, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, а йому
- Василівську автоколону і єдиний
майновий комплекс - базу відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1», визнавши за ним право
власності на вказане майно.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 2 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Поділено нерухоме майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Виділено
ОСОБА_5 69/100 часток квартири № 85,
№ 86 у будинку АДРЕСА_1, 19/100 частки
об'єктів нерухомого майна - комплексу
будівель, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_3; Василівську автоколону, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Виділено ОСОБА_4 об'єкт нерухомого
майна - базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.
Визнано за ОСОБА_5 право власності на:
69/100 частки квартири № № 85, 86 у будинку
АДРЕСА_1; 19/100 частки об'єктів нерухомого
майна - комплексу будівель, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_3;
Василівську автоколону, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_4
право власності на об'єкт нерухомого
майна - базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.
Стягнуто з ОСОБА_5. на користь ОСОБА_4
компенсацію в розмірі 199 574 грн.
У решті позову відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові
витрати в розмірі 14 095 грн 50 коп.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 11 листопада
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено
частково. Поділено спільне майно
подружжя. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на 1/2 частку квартири №№ 85, 86
у будинку АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку
квартири №№ 85, 86 у будинку АДРЕСА_1. У
решті позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його
представник - ОСОБА_6, просять рішення
апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та частково
задовольняючи позов і відмовляючи в
задоволенні вимог про поділ
Василівської автоколони, 19/100 частки
комплексу будівель, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_3 та бази відпочинку
«ІНФОРМАЦІЯ_1», виконавши вимоги ч. 4 ст.
338 ЦПК України, згідно з якою висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи, на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов
правильного висновку про те, що спірне
майно придбано відповідачем як
суб'єктом підприємницької діяльності і
використовується нею у
підприємницькій діяльності, то воно не
може бути реально поділено між
подружжям, оскільки до складу
спільного майна подружжя входить не
майно підприємця, а право на це майно.
Проте таких вимог позивач не заявляв.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судове
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його
представника - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 11 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта