АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/2865/2014
Головуючий в І інстанції: Постол В.С.
Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 18 дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Приходько Л.А.

при секретарі: Павловській
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Генічеського районного суду
Херсонської області від 26 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 (третя особа на стороні
відповідача, що не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4) про
повернення безпідставно набутого
майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом, в якому
після уточнень просила стягнути з
відповідачки на її користь 41000 доларів
США, що еквівалентно за станом на 11.08.2014
року - 516 876грн.99коп, а також 6144,6грн. -
проценти за безпідставне утримання її
грошей, а всього 523 021грн, а також судові
витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 01.11.2009 року
між нею та відповідачкою ОСОБА_3
укладено письмовий договір оренди
нежитлового приміщення - кафе
"ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого в АДРЕСА_1,
з подальшим викупом у розстрочку
строком на 7 - 10 років зі щомісячною
орендною платою в розмірі 10 000 грн.
Загальна сума викупу складає 300 000
доларів США із початковим внеском 25 000
доларів США та по 3000 або 3500 доларів США
щомісячно. На виконання вказаних умов
вона передала відповідачці за кілька
разів 41 000 доларів США, які оформлювала
та приймала третя особа ОСОБА_4, що
підтверджується прибутковими касовими
ордерами. Факт отримання відповідачкою
41 000 доларів США визнавався і вона не
заперечувала проти їх повернення, але
коли в травні 2012 року вона (ОСОБА_2)
пред'явила до ОСОБА_3 позов про визнання
недійсним іншого правочину та
стягнення з відповідачки, як
спадкоємця, отриманих за недійсним
правочином грошових коштів, ОСОБА_3
відмовилась від повернення даної суми.
Вважає, що з цього часу відповідачці
стало відомо про безпідставне
утримання нею його грошей, а тому, на
підставі ст.1212, 1214 ЦК України, з цього
часу підлягають стягненню проценти за
безпідставне утримання чужого майна.

Рішенням Генічеського районного суду
Херсонської області від 26 вересня 2014
року в задоволенні позову було
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
вказане рішення суду змінити,
виключивши з мотивувальної частини
рішення посилання на встановлення
фактів внесення грошових коштів
ОСОБА_2, наявності домовленостей між
нею та ОСОБА_5 щодо зарахування
внесених коштів по викупу вказаного
вище кафе в рахунок викупу житлового
будинку по АДРЕСА_2, шляхом укладення
договору оренди з викупом від 01.09.2010
року, в тому числі щодо домовленостей
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про
внесення грошей через ОСОБА_4 При цьому
посилається на порушення норм
матеріального і процесуального права.
Зокрема, зазначила, що суд не звернув
уваги на те: що хоча ОСОБА_2 і
заперечувала факт наявності у неї
проблем з аптечним бізнесом у вересні
2009 року, проте такий факт мав місце, він
підтверджується наявними у справі
матеріалами неодноразових звернень
ОСОБА_2 до міліції, прокуратури та інших
органів з метою захисту свого
аптечного бізнесу. У зв'язку з вказаним
вона зверталась до депутата обласної
ради ОСОБА_5 за допомогою; що свідок
ОСОБА_6, яка працювала бухгалтером у
позивачки, за довідками ПФУ в
Генічеському районі зарплати не
отримувала, а тому нічого про сплату
ОСОБА_2 грошей за викуп кафе не могла
знати; що покази інших свідків не
можуть підтверджувати факт передачі
грошових коштів; що квитанція про
отримання першого внеску датована
04.10.2009 року, тобто до укладення між ними
договору оренди. Також вказала, що суд
перекрутив пояснення її (ОСОБА_3)
представника, яка саме вказувала, що
гроші не вносились, а складалися папери
для створення видимості того, що усі
гроші, які ОСОБА_2 заробляла, вона
віддавала ОСОБА_5, так як мала проблеми
з бізнесом. Вважає, що висновок суду про
зарахування внесених коштів по викупу
кафе в рахунок викупу житлового
будинку по АДРЕСА_2 суперечить закону,
оскільки судовим рішенням встановлено,
що вказаний договір є неукладеним у
зв'язку з недотриманням його письмової
форми, нотаріально посвідчення та
державної реєстрації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
вказане рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.
Зокрема, зазначила, що суд, визнаючи
факт передачі грошових коштів,
помилково прийшов до висновку, що вона
укладала з ОСОБА_3 договір викупу
житлового будинку та спірні кошти були
сплачені в рахунок його вартості.
Доказів укладення вказаного договору
суд не навів. Вказала, що спір щодо
повернення сплачених нею коштів за
викуп вказаного житлового будинку по
АДРЕСА_2 розглянутий в іншій цивільній
справі, де позов було частково
задоволено, а сума стягнутих на її
користь коштів не включає в себе розмір
грошових коштів за викуп належного
відповідачці кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 та апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягають частковому
задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що між
сторонами було досягнуто згоди, що
гроші, які ОСОБА_2 виплачувала за викуп
кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" у сумі 41 000 доларів
США, будуть зараховані за викуп
житлового будинку по АДРЕСА_2, та
внаслідок цих домовленостей між ОСОБА_2
та ОСОБА_5 було укладено договір оренди
з викупом вказаного житлового будинку.
Тобто вищевказані грошові кошти були
зараховані за викуп зазначеного
житлового будинку, тому ОСОБА_3 не може
їх безпідставно утримувати.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки до нього
суд дійшов порушивши норми
матеріального і процесуального права,
що згідно з п.п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову за необгрунтованістю.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме мано,
сформованої 10.12.2012 року Генічеським
державним бюро технічної
інвентаризації, фізична особа ОСОБА_3 є
власником кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1",
розташованого в АДРЕСА_1. Підстава
власності - договір купівлі-продажу від
06.09.2006 року (а.с.29).

01.11.2009 року приватний підприємець
ОСОБА_3 (орендодавець) та приватний
підприємець ОСОБА_2 (орендар) підписали
між собою письмовий договір оренди
нежитлового приміщення вказаного вище
кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" з подальшим викупом
строком на 7-10 років. За доповненням до
цього договору, оформленого таким же
чином, вказане кафе викупається за 300 000
доларів США із завдатком 25 000 доларів
США і по 3000-3500 доларів США щомісячно,
але щорічна передоплата не повинна
бути менша ніж 40 000 доларів США (а.с.5-9).

При цьому окремо був складений графік
погашення орендної плати за вказане
кафе (а.с.13).

Відповідно до графіка погашення по
викупу кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" є сім
платежів: 04.10.2009 року - 22200 $, 25.11.2009 року -
2800 $, 25.11.2009 року - 4000 $, 25.12.2009 року - 3000 $,
27.01.2010 року - 3000 $, 25.02.2010 року - 3000 $, 25.03.2010
року - 3000 $. Напроти кожної суми стоїть
підпис та прізвище "ОСОБА_4".

За актом прийому-передачі від 01.11.2009
року ПП ОСОБА_3 передала, а ПП ОСОБА_2
прийняла зазначене кафе (а.с.8).

Крім того, матеріали справи містять
копії квитанцій прибуткового касового
ордеру, підписані невідомою особою в
графі "головний бухгалтер, касир", про
отримання від ОСОБА_2 вказаних платежів
в рахунок викупу вказаного кафе.
Зазначені квитанції складені на бланку
ПП ОСОБА_3 (а.с.11-12). Оригінали квитанцій
та графік були оглянуті в судовому
засіданні.

Згідно з письмовими поясненнями у суді
першої інстанції третьої особи ОСОБА_4
остання зазначила, що грошові кошти по
викупу кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ОСОБА_2
вона не отримувала. Вона особисто за
вказівкою ОСОБА_5 виписувала квитанції
прибуткового касового ордеру про
нібито отримання від ОСОБА_2 грошових
коштів за придбання нерухомого майна.
Також був складений графік про нібито
внесення ОСОБА_2 грошей. Все
вищезазначене проводилося на прохання
самої ОСОБА_2 для створення видимості
того, що всі свої гроші від аптечного
бізнесу вона віддає на погашення
заборгованості для придбання у ОСОБА_5
нерухомого майна. Це було необхідно
ОСОБА_2 для того, щоб захистити свій
аптечний бізнес (а.с.133).

Аналогічні письмові пояснення
надані ОСОБА_4 і при апеляційному
розгляді справи.

Отже, матеріали справи не містять
жодного доказу на підтвердження
отримання відповідачкою від ОСОБА_2
грошових коштів в сумі 41 000 доларів США
в рахунок викупу кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1".
Особистих підписів ОСОБА_3 на
відповідних письмових документах про
отримання грошових коштів від
позивачки немає. Заперечуючи проти
позову, ОСОБА_3 спростувала пояснення
позивачки, вказувала, що грошових
коштів від позивачки вона не приймала,
що не уповноважувала ОСОБА_4 на
отримання грошових коштів для неї
(ОСОБА_3) від позивачки, що ОСОБА_4 в неї
не працювала.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
і на те, що наявні матеріали справи
(копії звернень ОСОБА_2 до міліції,
прокуратури та інших органів,
відповіді на вказані звернення)
(а.с.172-196) підтверджують факт наявності
у ОСОБА_2 проблем з аптечним бізнесом,
на що вказують ОСОБА_3 та третя особа
ОСОБА_4 як на обставини, що спонукали
ОСОБА_2 створити видимість придбання у
ОСОБА_5 зазначеного нерухомого майна.

Тому колегія суддів погоджується з
доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 у
відповідній частині.

В силу ст.640 ЦК України договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення, а
за вимогами ст.210 ЦК України не є
вчиненим правочин у разі нездійснення
його державної реєстрації, якщо
правочин підлягає такій реєстрації.

Оскільки вказаний вище договір оренди
кафе не був посвідчений нотаріально і
не зазнав державної реєстрації, то він
є неукладений.

Законодавець встановив, що кошти
передані за неукладеним договором
купівлі-продажу, є авансом (ч.2 ст.570 ЦК
України).

Таким чином, оскільки не доведено
отримання відповідачкою від ОСОБА_2
грошових коштів в сумі 41 000 доларів США
в рахунок викупу кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", то
відсутні підстави для стягнення
вказаних коштів з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2, тобто для задоволення позову.

Суд же на вказане уваги не звернув і,
хоча і прийшов до висновку про відмову
в задоволенні позову, проте помилково
встановив, що між сторонами було
досягнуто згоди, що гроші, які ОСОБА_2
виплачувала за викуп кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1"
у сумі 41000 доларів США, будуть
зараховані за викуп житлового будинку
по АДРЕСА_2, та внаслідок цих
домовленостей між ОСОБА_2 та ОСОБА_5
було укладено договір оренди з викупом
вказаного житлового будинку. Натомість
матеріали справи не містять такого
договору, укладеного у передбаченому
законом порядку, зокрема з додержанням
статей 210, 640 ЦК України, і його
укладення також не підтверджують
сторони, тому такий висновок суду не
відповідає обставинам справи і він не
може бути підставою для відмови в
задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 підлягають частковому
задоволенню, а рішення суду слід
скасувати й ухвалити нове рішення про
відмову в позові за необґрунтованістю
з підстави недоведеності отримання
відповідачкою від ОСОБА_2 грошових
коштів в сумі 41 000 доларів США.

Оскільки вимоги про стягнення
процентів за безпідставне утримання
чужого майна є похідними від основних
вимог, то в їх задоволенню також слід
відмовити.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
належним чином не обґрунтовані, не
підтверджені належними доказами і
висновків суду не спростовують.
Посилання на встановлення факту
передачі грошових коштів не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
спростовуються дослідженими доказами.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України,
ст.ст.210, 640, ч.2 ст.570 ЦК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 26 серпня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
(третя особа на стороні відповідача, що
не заявляє самостійних вимог до
предмету спору - ОСОБА_4) про повернення
безпідставно набутого майна -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і на нього може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
моменту його проголошення.

Головуючий:

судді: