Справа № 654/4423/14-ц
Провадження №2/654/1306/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року Голопристанський
районний суд Херсонської області в
складі:

головуючого судді Сіянко В.М.,

при секретарі Сидоркіній І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Гола Пристань
Херсонської області в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Голопристанської міської ради
Херсонської області про визнання
рішення неправомірним і незаконним,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2014 року ОСОБА_1 через свого
представника ОСОБА_2 звернулася до суду
з позовом до Голопристанської міської
ради Херсонської області про визнання
рішення тридцять другої сесії п'ятого
скликання Голопристанської міської
ради Голопристанського району
Херсонської області «Про передачу
громадянам безоплатно у власність
земельних ділянок для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка» від 24 жовтня 2008
року № 715 неправомірним і незаконним,
посилаючись на те, що позивачка 15.02.2002
року придбала за договором дарування
житловий будинок АДРЕСА_1 з
господарчими будівлями та спорудами,
які розташовані на земельній ділянці
площею 789,0 кв. м. Згідно з п. 2
зазначеного договору дарування
земельна ділянка вказаної площі була
відведена попередньому власнику
будинку на підставі рішення
Голопристанської міської ради від
09.09.1998 року за № 222. У відповідності до
норм ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України
до позивачки перейшло право
користування земельною ділянкою саме
площею 789 кв.м. В подальшому позивачка
звернулася до відповідача із заявою
про передачу їй вказаної земельної
ділянки у власність, на підставі якої
рішенням відповідача від 20.04.2005 року №
980 позивачці було передано безоплатно у
власність земельну ділянку площею 789
кв. м за вказаною адресою, для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарчих будівель і споруд.
Під час судового розгляду цивільної
справи № 654/3932/13-ц позивачці стало
відомо про наявність оспорюваного
рішення відповідача, відповідно до
якого їй вже передавалося у власність
земельна ділянка площею 783 кв.м, тобто
на 6 кв.м менша, із незрозумілих підстав,
оскільки вона не відмовлялася від 6 кв.
м землі та не подавала повторної заяви
про надання їй земельної ділянки у
власність. З посиланням на ст. 120 ЗК
України, ст. ст. 16, 268, 377 ЦК України
просила задовольнити позов.

У судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_2 підтримав вимоги,
викладені у позовній заяві, наполягав
на їх задоволенні, з підстав,
зазначених у позові.

Представник відповідача Яцушко Є.
І. у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечувала,
надала до суду письмові заперечення,
які зводяться до наступного. У 2005 році
позивачка звернулася до відповідача із
заявою про надання їй безоплатно
земельної ділянки у власність, за
результатами розгляду якої відповідач
прийняв рішення від 20.04.2005 року № 980,
яким передав позивачці у власність
безоплатно 789 кв. м земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарчих будівель і споруд із
вказівкою про необхідність замовити
технічну документацію із землеустрою
щодо складання державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку. Із невідомих причин таку
документацію позивачка надала на
затвердження до відповідача лише у
кінці 2007 року, за результатами розгляду
якої відповідачем було прийнято
рішення від 20.12.2007 року № 507 про надання
дозволу на розробку технічної
документації. Після виготовлення
технічної документації позивачка
подала її на затвердження до міської
ради, яка своїм рішенням від 24.10.2008 року
№ 715 передала у власність позивачці
саме 783 кв. м земельної ділянки, як і
було вказано у технічній документації,
про ознайомлення та погодження якої, а
також меж земельної ділянки стояла
підпис позивачки.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та їх
представників, вважає позов таким, що
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка
15.02.2002 року придбала за договором
дарування житловий будинок АДРЕСА_1 з
господарчими будівлями та спорудами,
які розташовані на земельній ділянці
площею 789,0 кв. м. Згідно з п. 2
зазначеного договору дарування
земельна ділянка вказаної площі була
відведена попередньому власнику
будинку на підставі рішення
Голопристанської міської ради від
09.09.1998 року за № 222 (а. с. 7-8).

15.04.2005 року було складено акт
виносу на місцевості меж земельної
ділянки та розбивки будівель (а. с. 10),
яким було зафіксовано межі земельної
ділянки 789 кв. м по АДРЕСА_1.

20.04.2005 року рішенням
Голопристанської міської ради за № 980
позивачці передано у власність
безоплатно земельну ділянку площею 789
кв. м по АДРЕСА_1, в
економіко-планувальній зоні № 7 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарчих будівель і споруд
(а. с. 9).

24.10.2008 року відповідачем було
прийнято рішення за № 715 про передачу
позивачці у власність безоплатно
земельну ділянку площею 783 кв. м по
АДРЕСА_1, в економіко-планувальній зоні
№ 7 для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарчих будівель і
споруд (а. с. 11).

У відповідності до частин 1-2
статті 118 ЗК України (в редакції, чинній
на момент прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення) громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. Рішення органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається у
місячний строк на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

При цьому позивачка із заявою про
передачу їй у власність земельної
ділянки повторно до відповідача не
зверталася, змін до рішення
відповідача від 20.04.2005 року № 980 не
вносилося, про що підтвердила
представник відповідача у судовому
засіданні.

Також у відповідача не було
підстав для позбавлення позивачки
права користування земельною ділянкою
площею 6 кв. м із загальної площі
земельної ділянки 789 кв. м за вказаною
адресою, передбачених ст. 141 ЗК України.

Згідно з частинами 1, 10 ст. 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Оскільки невідповідність вимогам
закону встановлена судом лише щодо
прав та інтересів позивачки, то
оспорювань рішення відповідача
підлягає визнанню незаконним лише в
частині, що стосується позивачки, а не в
цілому, а тому позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 11, 16 ЦК України, ст. ст.
118, 141 ЗК України, ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», ст.ст. 10, 11, 57-64, 212-215 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Голопристанської
міської ради Херсонської області про
визнання рішення неправомірним і
незаконним задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення
тридцять другої сесії п'ятого
скликання Голопристанської міської
ради Голопристанського району
Херсонської області «Про передачу
громадянам безоплатно у власність
земельних ділянок для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка» від 24 жовтня 2008
року № 715 в частині передачі ОСОБА_1
земельної ділянки площею 783 кв.м по
АДРЕСА_1, в економіко-планувальній зоні
№ 7.

Стягнути з Голопристанської
міської ради Херсонської області на
користь ОСОБА_1 243,60грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних
вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Херсонської області через
Голопристанський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В. М. Сіянко