У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В., Колодійчука
В.М., Умнової О.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за скаргою ОСОБА_5 за
участю заінтересованих осіб:
державного виконавця Московського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Потій А.М., Московського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, ОСОБА_7 на дії державного
виконавця та скасування розрахунку
заборгованості по аліментам, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі
представника ОСОБА_8 на ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 14 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду зі скаргою, вимоги якої уточнив в
ході її розгляду та просив: визнати дії
державного виконавця Московського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції (далі ВДВС Харківського МУЮ)
Потій А.М. неправомірними, зобов'язати
начальника Московського ВДВС
Харківського МУЮ скасувати розрахунок
заборгованості по аліментам у ОСОБА_5
від 17 вересня 2013 року та від 6 березня
2014 року, підписаний державним
виконавцем Московського ВДВС
Харківського МУЮ Потій А.М.

Скаргу мотивовано тим, що 19 червня 2008
року рішенням Московського районного
суду м. Харкова стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_7 на утримання сина
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі
ј частини усіх видів заробітку
(доходів), але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно починаючи з дня подачі заяви
(22 квітня 2008 року) до досягнення дитиною
повноліття.

На підставі вказаного рішення видано
два виконавчих листа, один з яких
постановою державного виконавця
Московського відділу ДВС Харківського
МУЮ направлено за місцем роботи
боржника - до філіалу №2 Харківського
обласного бюро судово-медичних
експертиз, а за іншим виконавчим
листом проводиться стягнення
заборгованості з доходів, отриманих
ОСОБА_5 від підприємницької діяльності.

Згідно розрахунку заборгованості по
аліментам, виконаного державним
виконавцем Московського ВДВС
Харківського МУЮ Потій А.М. від
19 вересня 2013 року, заборгованість
розрахована як з доходів, згідно
довідки про розмір доходів наданої ДПС
у Московському районі м.
Харкова та згідно даних Головного
управління статистики у Харківській
області про розмір середньомісячної
заробітної плати по Московському
району м. Харкова. Вказаний розрахунок
скаржником не отримувався, докази
направлення розрахунку в матеріалах
виконавчого провадження відсутні.

21 березня 2014 року ОСОБА_5 по пошті
отримав новий розрахунок
заборгованості від 6 березня 2014 року,
який виконаний на підставі тих же
документів але за більший період.
Скаржник вважає вказані розрахунки
такими, що суперечать вимогам діючого
законодавства та наявним у виконавчому
провадженні документам і доказам.

Вказує на те, що в матеріалах
виконавчого провадження знаходиться
лист ДПІ у Московському районі м.
Харкова від 14 травня 2013 року, з аналізу
якого не вбачається жодної фрази щодо
доходу ОСОБА_5 У листі зазначено, що з 1
серпня 2008 року по 31 березня 2013 року
ФОП ОСОБА_5 здійснює підприємницьку
діяльність за спрощеною системою
оподаткування. Згідно звітів платника
єдиного податку обсяг виручки від
реалізації товарів, робіт, послуг за -
послуги склав відповідні суми та
надано розрахунок сплати єдиного
податку.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів
України «Про перелік видів доходів, які
враховуються при визначенні розміру
аліментів на одного з подружжя, дітей,
батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993
року №146, з відповідними змінами та
доповненнями, встановлений чіткій
перелік утримання аліментів з
працівників.

Пункт 13 вказаного переліку
передбачає утримання з доходів від
підприємницької діяльності. Разом з
тим, згідно довідки ДПІ у Московському
районі м. Харкова від 14 травня 2013 року,
інспекція надала лише обсяг виручки
від реалізації, а не дохід. Таким чином,
для того, щоб отримати виручку
необхідно спочатку придбати товар,
сплатити єдиний податок та ЄСВ,
сплатити орендну плату та компенсацію
за комунальні послуги, відрахувати
збитки пов'язані з браком та інше.
Фактично заявником надавалися на
особистому прийомі документи щодо
відсутності доходу від вказаної
підприємницької діяльності. За таких
обставин ОСОБА_5 вважає, що дохід та
обсяг виручки від реалізації не є
тотожними поняттями.

Ухвалою Московський районний суд м.
Харкова від 28 квітня 2014 року скаргу
задоволено. Визнано дії державного
виконавця Московського ВДВС
Хапківського МУЮ Потій А.М.
неправомірними. Зобов'язано начальника
Московського ВДВС Харківського МУЮ
скасувати розрахунки заборгованості
по аліментам ОСОБА_5 від 17 вересня 2013
року та від 6 березня 2014 року, підписані
державним виконавцем Московського
ВДВС Харківського МУЮ Потій А.М.

Ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 14 липня 2014 року
ухвалу районного суду скасовано
з постановленням нової ухвали про
відмову у задоволенні скарги.

Представник скаржника, не
погоджуючись з даною ухвалою суду
апеляційної інстанції подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить її
скасувати та залишити в силі ухвалу
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Задовольняючи скаргу та визнаючи
неправомірними дії державного
виконавця по складанню розрахунків
заборгованості аліментів у ОСОБА_5
і зобов'язуючи начальника ВДВС їх
скасувати суд першої інстанції виходив
з того, що державний виконавець,
проводячи такі розрахунки
безпідставно ототожнив значення
доходу та обсягу виручки отриманих
позивачем від підприємницької
діяльності.

Скасовуючи ухвалу суду першої
інстанції з постановленням нової
ухвали про відмову у задоволенні
скарги ОСОБА_5 апеляційний суд виходив
з того, що розрахунок заборгованості по
аліментам з доходів від
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_5
від 17 вересня 2013 року та від 6 березня 2014
року був виконаний державним
виконавцем у відповідності до вимог ч.1
ст.70 Закону України «Про виконавче
провадження» та пункту 13 постанови
Кабінету Міністрів України від 26
лютого 1993 року №146 «Про перелік видів
доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів на одного
з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».
При цьому арифметичних помилок у
вищезазначених розрахунках
заборгованості по аліментам не
вбачається, оскільки за кожний рік
відраховувалася ј частина доходу
ОСОБА_5

Згідно висновків апеляційного суду
поняття назви показника - «Сума доходу
за звітний (податковий) період»
відповідно до ст.292 глави І розділу XIV
Податкового кодексу України (згідно з
пп. 2 пункту 291,4 статті 291 глави І розділу
XIV Податкового кодексу України), які
вказані в податкових деклараціях
платника єдиного податку фізичної
особи-підприємця, які підприємці
платники єдиного податку подавали у
щорічних звітах за 2012 рік та 2013 рік та
поняття назви показника - «Обсяг
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг) за звітний період», який
вказано в звітах суб'єкта малого
підприємництва - фізичної особи -
платника єдиного податку, які платники
єдиного податку подавали у щорічних
звітах до 2012 року, є тотожним поняттям,
які свідчать про дохід

отриманий фізичною особою-підприємцем
(платником єдиного податку) від своєї
підприємницької діяльності за звітний
період.

Крім того, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що ухвала місцевого
суду в частині зобов'язання начальника
Московського ВДВС скасувати
розрахунки заборгованості по
аліментам від 17 вересня 2013 року та
від 6 березня 2014 року не відповідає
вимогам ч. 2 ст. 387 ЦПК України.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції повністю погодитися не
можна, оскільки вони зроблені судом без
належного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін,
оцінки наданих ними доказів, з огляду
на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам процесуального права
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Згідно з ч. 1 ст. 195 СК України
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається виходячи з
фактичного заробітку (доходу), який
платник аліментів одержував за час,
протягом якого не провадилося їх
стягнення.

Відповідно до п. п. 1.16 постанови
Кабінету Міністрів України від 26
лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів
доходів, які враховуються при
визначення розміру аліментів на одного
з подружжя, дітей, батьків, інших осіб»
утримання аліментів з працівників
провадиться з усіх видів заробітку і
додаткової винагороди як за основною
роботою, так і за роботою за
сумісництвом, в тому числі з доходів
від підприємницької діяльності,
селянських (фермерських) господарств,
кооперативів, об'єднань громадян, а
також доходів, що припадають на частку
платника аліментів від присадибної
ділянки або підсобного господарства.

Згідно з п. 13 зазначеної постанови
утримання аліментів провадиться з суми
заробітку (доходу), що належить особі,
яка сплачує аліменти, після утримання з
цього заробітку (доходу) податків.

Згідно висновків суду першої
інстанції державний виконавець,
проводячи розрахунки заборгованості
по аліментам безпідставно ототожнив
значення доходу та обсягу виручки
отриманих боржником від
підприємницької діяльності. Доходи
отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з нинм у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім`ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності. Суб`єкт
малого підприємництва - юридична особа
зобов'язана вести книгу обліку доходів
і витрат і касову книгу. Матеріали
виконавчого провадження не містять
законних посилань на той факт, з яких
підстав державний виконавець
ототожнив значення доходу та обсягу
виручки від реалізації.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку»,
перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовано норми
матеріального й процесуального права.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції, в
порушення вказаних процесуальних норм,
не перевірив належним чином висновків
місцевого суду щодо неправомірності
дій державного виконавця по складанню
розрахунку заборгованості, не
перевірив правильність здійсненого
ним розрахунку, його відповідність
вимогам закону, та не визначив норму
матеріального права, яка підтверджує
обґрунтованість саме такого
нарахування.

Суд апеляційної інстанції ототожнив
поняття - сума доходу за звітній
(податковий) період та поняття - обсяг
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг) за звітній період, посилаючись
на положення Податкового Кодексу
України. При цьому, не спростував
висновків суду першої інстанції щодо
безпідставності ототожнення значення
доходу та обсягу виручки від
реалізації при нарахуванні аліментів,
який також посилався на норми
Податкового Кодексу України, постанову
Кабінету Міністрів України від 26
лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів
доходів, які враховуються при
визначення розміру аліментів на одного
з подружжя, дітей, батьків, інших осіб»,
Указ Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», що діяв до 2012 року.

Зазначене вище свідчить про
порушення судом апеляційної інстанції
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, що в свою
чергу призвело до поверхового
вирішення спору.

Під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
належним чином не перевірив законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги. Свої висновки належним чином не
мотивував.

Враховуючи наведене, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК
України його слід скасувати з
передачею справи до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 14 липня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук судді В.С.
Висоцька О.В. Кафідова В.М.
Колодійчук О.В. Умнова