Справа № 204/4133/2014-ц
Провадження № 2/204/1857/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

14 листопада 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

за участю представників позивача
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

за участю представника відповідачки
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Красногвардійського відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання шлюбу
недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
недійсним шлюб укладений 07.03.2014 року
між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Дніпропетровська, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Стрий
Львівської області, а також зобов'язати
Красногвардійський відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції здійснити державну
реєстрацію розірвання шлюбу між
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Дніпропетровська, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Стрий
Львівської області. В обґрунтування
позову позивач вказав на те, що він 07
березня 2014 року зареєстрував з
громадянкою України ОСОБА_5 шлюб,
актовий запис № 188 від 07.03.2014 року. Від
цього шлюбу дітей вони не мають. Шлюб це
добровільний сімейний союз
(спільність) жінки та чоловіка,
спрямований на створення сім'ї,
зареєстрований у встановленому
порядку з дотриманням вимог закону, і
такий, що породжує у них особисті та
майнові права й обов'язки подружжя.
Попри це, сторони спільного
господарства, як подружжя, не вели та не
ведуть, будь-якого спільного майна не
набували та не мали такого наміру у
майбутньому, а також не бажали
створювати сім'ю. У будь-яких стосунках
до шлюбу вони не перебували та один
одного до зустрічі в органі реєстрації
актів цивільного стану не знали.
Спільно вони не проживали та не
проживають. Більш того, а ні позивач, а
ні відповідач жодного разу не були один
в одного за місцем реєстрації.
Відповідно до чинного законодавства
умовою дійсності шлюбу є наявність
взаємної згоди осіб, які беруть шлюб,
воля цих осіб повинна бути спрямована
на створення сім'ї. З огляду на той факт,
що між сторонами укладено шлюб без
наміру створити сім'ю, є всі підстави
вважати, що цей шлюб, в розумінні закону
є недійсним з огляду на його
фіктивність. Позивач вважає, що
Красногвардійський відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, у свою чергу,
відповідно до Правил державної
реєстрації актів цивільного стану в
Україні затверджених наказом
Міністерства юстиції України від 18.10.2000
року за № 52/5 (у редакції наказу
Міністерства юстиції України від 24.12.2010
року за № 3307/5) зобов'язаний здійснити
державну реєстрацію розірвання шлюбу
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали
позовні вимоги позивача та просили
задовольнити їх в повному обсязі. При
цьому, вказали, що єдиною метою
укладення спірного шлюбу було набуття
відповідачкою членства у Селянському
(фермерському) господарстві «Гермес».
Таким чином, позивач хотів допомоги
своїй донці ОСОБА_6, яка попросила його
оформити шлюб із відповідачкою
виключно з однією метою - введення її в
члени фермерського господарства.
Позивач не знає достеменно мотивів
такого прохання, однак, це не має
значення для вирішення даного спору.
Позивач зареєстрований та фактично
проживає в м. Дніпропетровську, а
відповідачка у м. Києві. Разом вони
ніколи не проживали та більш того,
позивач жодного разу не був у
помешканні відповідачки та навпаки,
відповідача жодного разу не була у
помешканні позивача. Будь-якого
спільного господарства вони не вели а
ні до реєстрації шлюбу, а ні після.
Сторони ніколи не запрошували до себе
своїх рідних чи друзів, їх ніхто та
ніколи не бачив разом, якщо не брати до
уваги 11 березня 2014 року, коли вони разом
з усіма колишніми та новими членами
Селянського (фермерського)
господарства «Гермес» прибули до місця
розташування контори даного
господарства по АДРЕСА_1 П'ятихатського
району Дніпропетровської області
задля проведення загальних зборів
членів господарства. Позивач та
відповідачка ніколи разом не
відпочивали та не відвідували разом
своїх рідних та близьких, оскільки
цього ніколи не було. Зазначили, що між
сторонами були відсутні інтимні
стосунки. Також, представниками
позивача були поставлені під сумнів
свідчення свідків з боку відповідачки.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог позивача та
просила відмовити йому в задоволенні
його вимог в повному обсязі. При цьому,
пояснила, що позивач та його
представники в судовому засіданні
підтвердили, що згода позивача на
укладення шлюбу була вільною. Оскільки
у позивача незадовго до одруження
померла дружина, сторони не афішували
цю подію та не влаштовували пишних
святкувань. На реєстрації шлюбу були
присутні лише самі близькі, їх діти,
разом з якими вони потім і святкували в
кафе. Після одруження, сторони фактично
створили сім'ю та поводили себе
притаманно подружжю. Відповідачка хоч
і проживала в м. Києві, але при
можливості приїздила до свого чоловіка
в м. Дніпропетровськ. В кінці березня 2014
року ОСОБА_5 навіть передавала свої
особисті речі ОСОБА_4 через своїх
знайомих, які були проїздом із м. Києва
в м. Дніпропетровськ. Крім того, ОСОБА_4
та ОСОБА_5, перебуваючи в шлюбі,
відвідували разом громадські місця, що
також підтверджує факт наявності між
ними сімейних відносин. В судовому
засіданні, показаннями свідків,
знайшов своє підтвердження факт того,
що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 створили сім'ю,
поводили себе як подружжя,
організовували спільний побут та
відпочинок, а тому кожен із них належно
виконував свої права та обов'язки
подружжя. Натомість сторона позивача,
яка вказувала, що шлюб був укладений з
іншою метою аніж створення сім'ї, на
думку представника відповідачки, не
довела своєї позиції. Крім того, дійсно,
після одруження, позивач ОСОБА_4
добровільно допустив родичів дружини
до управління справами СФГ «Гермес»,
але це було його власне рішення,
прийняте із його власної волі.
Очевидно, що в силу похилого віку та
стану здоров'я, ОСОБА_4 складно було в
подальшому вести справи господарства.
Вихід членів родини ОСОБА_4 був
поступовий, що свідчить про зваженість
вчинку та відсутність будь-якого тиску.
Немає нічого дивного, що ОСОБА_4
допустив до керування справами сина
своєї дружини. Сторони планували своє
сімейне життя в м. Дніпропетровську.
Однак з часом, у дітей позивача
проявились ревнощі до його нової
дружини, особливо проти ОСОБА_5 була
донька ОСОБА_3, яка мабуть більше
хвилювалась за майно батька ніж за
нього самого. Тим паче, коли вони
побачили, що нові родичі почали
перспективно та інтенсивно розвивати
СФГ «Гермес», засіяли врожай, закупили
техніку тощо. Вони почали тиснути на
батька, через що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
почали виникати сварки та не
порозуміння. Так як в той час
відповідачка ще остаточно не переїхала
до свого чоловіка і знаходилась
переважно в м. Києві, позивач повністю
перебував під впливом доньки ОСОБА_3. На
жаль, діти позивача не поставились із
розумінням до бажання батька створити
сім'ю та не бути самотнім та змусили
його відмовитись від свого бажання
проживати однією сім'єю із ОСОБА_5 Саме
через постійний тиск доньки ОСОБА_3,
позивач і подав до суду позовну заяву
про визнання шлюбу недійсним.
Дізнавшись про такий вчинок чоловіка,
це звичайно образило ОСОБА_5 як жінку і
розуміючи, що позивач більше не бажає
проживати із нею однією сім'єю, вона
також подала до суду відповідний позов
про розірвання шлюбу. Однак, прагнучи
зберегти сім'ю та сподіваючись на
відновлення сімейних відносин, ОСОБА_5
відмовилась від свого наміру. Сторона
позивача не надала ніяких належних
доказів на підтвердження того, що на
позивача чи його дітей чинилося
фізичне, психічне насильство чи
будь-який інший тиск, що стало причиною
вступу позивача у шлюб з відповідачкою.
Крім того, із пояснень позивача в
судовому засіданні та із прохальної
частини позовної заяви позивача ОСОБА_4
вбачається нечітка позиція позивача
щодо його позовних вимог, що свідчить
про те, що для позивача фактично є
тотожними поняття розірвання шлюбу та
визнання його недійсним, а з огляду на
його особисті пояснення чітко
вбачається, що він цілком добровільно,
без жодного фізичного чи психічного
примусу уклав із ОСОБА_5 шлюб, однак з
огляду на обставини, зазначені вище, не
бажає продовжувати спільне сумісне
життя з відповідачкою та фактично хоче
з нею розлучитися. Таким чином, в
судовому засіданні знайшов своє
підтвердження факт, що сторони уклали
шлюб виключно із наміром створити
сім'ю. Після укладення шлюбу вони
набули права та обов'язки подружжя,
проживали однією сім'єю, вели спільне
господарство, спільно проводили свій
відпочинок та організовували побут.
Також, представником відповідачки були
поставлені під сумнів свідчення
свідків з боку позивача.

Представник Красногвардійського
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Сидоренко К.Г. в
судове засідання не з'явилася, про час
та місце слухання справи була
повідомлена належним чином, раніше
надала суду заяву, в якій просила
справу розглянути без її участі та
зазначила, що заперечує проти
задоволення позовних вимог позивача,
оскільки шлюб між сторонами був
зареєстрований Красногвардійським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції з дотриманням усіх
норм чинного законодавства.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи та заслухавши свідків, суд
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають по наступним підставам.

В судовому засіданні було встановлено,
що 07 березня 2014 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 був укладений шлюб в
Красногвардійському відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, актовий запис № 188,
що підтверджується свідоцтвом про шлюб
Серії НОМЕР_1, виданим повторно 28.05.2014
року (а.с.4).

Дітей від шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_5
немає.

Вищевказані обставини не оспорюються
сторонами у справі, а тому доказуванню
ці обставини не підлягають в порядку ч.
1 ст. 61 ЦПК України.

Позивач вважає вищевказаний шлюб
фіктивним, оскільки єдиною метою
укладення спірного шлюбу було набуття
відповідачкою членства у Селянському
(фермерському) господарстві «Гермес». У
зв'язку з вищевказаним позивач та його
представники просили визнати цей шлюб
недійсним на підставі ч. 2 ст. 40 СК
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України, шлюб
визнається недійсним за рішенням суду
у разі його фіктивності. Шлюб є
фіктивним, якщо його укладено жінкою та
чоловіком або одним із них без наміру
створення сім'ї та набуття прав та
обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 СК України, шлюб
не може бути визнаний недійсним, якщо
на момент розгляду справи судом
відпали обставини, які засвідчували
відсутність згоди особи на шлюб або її
небажання створити сім'ю.

Крім того, по речах не правового
характеру, що супроводжують відносини
осіб після реєстрації шлюбу, можна
визначити намір осіб щодо шлюбу.
Водночас слід мати на увазі, що
відсутність наміру створити сім'ю у
момент укладення шлюбу може бути
цілком компенсовано його появою після
реєстрації шлюбу, коли за всіма
об'єктивними обставинами можна
стверджувати, що у особи з'явився намір
створити сім'ю, наприклад коли після
реєстрації шлюбу, який мав ознаки
фіктивності, особи почали разом
проживати, вести спільне господарство,
батько піклується про дружину та дітей,
подружжя запрошує до себе своїх
батьків та друзів, разом відпочивають
та відвідують своїх рідних та близьких
тощо. У даному випадку, відповідно до
положень статті шлюб не може бути
визнаний недійсним. Крім того, шлюб не
може бути визнаний недійсним, якщо на
момент розгляду справи судом відпали
обставини, які засвідчили відсутність
згоди особи на шлюб або її небажання
створювати сім'ю.

На підтвердження вимог позивача та
тверджень його представників, в
судовому засіданні були допитані
свідки: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які є сусідами
позивача, і які пояснили, що знають
позивача з 1976 року, про його одруження
їм нічого не відомо та відповідачку
вони не бачили. Зазначили, що дружина
позивача померла і на теперішній час за
місцем свого мешкання позивач проживає
сам.

ОСОБА_10, яка є орендодавцем земельної
ділянки СФГ «Гермес», і яка вказала, що
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є працівниками СФГ
«Гермес».

ОСОБА_6, яка є донькою позивача, і яка
вказала, що її чоловік був власником
СФГ «Гермес». В нього виникли проблеми
на господарстві, внаслідок чого він
передав належне йому СФГ «Гермес»
іншій особі, але для цього необхідно
було, щоб її батько одружився з
відповідачкою для юридичної
можливості оформити передачу
господарства. Відповідачку вона вперше
побачила при реєстрації шлюбу між нею
та батьком (свідка). Також, вказала, що
вона знає ОСОБА_11 та ОСОБА_12, оскільки
вони приїхали проживати в конторі СФГ
«Гермес» та працювати на цьому
господарстві.

ОСОБА_13, який є колишнім працівником
СФГ «Гермес», і який вказав, що він
працював на господарстві до червня 2014
року знає ОСОБА_11 та ОСОБА_12, оскільки
вони проживають в конторі СФГ «Гермес»
та працюють на цьому господарстві.
Також, вказав, що його змусили
звільнитися.

Свідок ОСОБА_14, яка є колишнім
працівником СФГ «Гермес» в судовому
засіданні пояснила, що вона фактично
працювала на господарстві (без
оформлення). Знає ОСОБА_11, оскільки вона
проживає в конторі СФГ «Гермес» та
працює на цьому господарстві, сидить за
комп'ютером та видає зарплату. З нею
також працює та проживає ОСОБА_12

В судовому засіданні дав пояснення
свідок ОСОБА_15, який є хрещеником
позивача, і який вказав, що йому не було
відомо про одруження позивача з
відповідачкою. Відповідачку він не
знає та ніколи не бачив.

Відповідачка в своїх письмових
запереченнях та її представник в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог позивача та
просили відмовити йому, оскільки
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб виключно
із наміром створити сім'ю та на
підтвердження заперечень відповідачки
та її представника, в судовому
засіданні були допитані свідки:

ОСОБА_11, яка є знайомою відповідачки, і
яка вказала, що їй відомо, що
відповідачка одружена з позивачем.
Вказала, що вони приїздили до неї на
дачу, при цьому, вони вели себе, як
молоді закохані.

ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які є водіями, і які
вказали, що вони забирали відповідачку
з речами з залізничного вокзалу та
відвозили до її чоловіка. Дорогу вони
не знали, її (дорогу) показувала
відповідачка.

ОСОБА_12, який є знайомим відповідачки, і
кий надав пояснення схожі зі свідком
ОСОБА_11 Крім того, вказав, що він
передавав речі відповідачки позивачу.

Свідок ОСОБА_18, яка є знайомою
відповідачки, і яка вказала, що бачила
відповідачку з її чоловіком, коли ті
гуляли по вулиці.

Свідок ОСОБА_19, яка була працівником
СФГ «Гермес», і яка вказала, що в лютому
місяці працівникам повідомили, що
зміниться керівництво господарства,
але попередні керівники запевнили їх
не турбуватися, оскільки тепер будуть
керувати їхні родичі та все буде добре.
Крім того, пояснила, що в березні 2014
року ОСОБА_4 разом з відповідачкою
здійснювали покупки в аптеці в селі
Лозуватка, де свідок працювала
продавцем.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_20,
який є головою Дніпропетровської
обласної громадської організації
«Козацтво Придніпров'я» та працював з
відповідачкою в 2011-2012 роках, пояснив, що
він зустрічав її весною 2014 року в музеї,
де вона була з чоловіком, якого
представила як свого чоловіка ОСОБА_4.

Таким чином, із показань свідків, які
були допитані в судовому засіданні,
слідує, що сторони проводили разом час,
робили покупки, разом відпочивали та
відвідували знайомих, тощо.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суду не доведено належними доказами, що
шлюб між сторонами є фіктивний та його
необхідно визнати недійсним.

Що стосується вимог позивача про
зобов'язання Красногвардійський
відділ державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції здійснити державну
реєстрацію розірвання шлюбу між
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Дніпропетровська, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Стрий
Львівської області, то ці вимоги також
не підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Так, позивач як на підстави своїх
позовних вимог посилається на ч. 2 ст. 40
СК України.

Проте, ч. 2 ст. 40 СК України передбачено,
що шлюб може бути визнаний недійсним за
рішенням суду у разі його фіктивності.

Визнання шлюбу недійсним та розірвання
шлюбу не є тотожними поняттями
(термінами) та породжують різні права
та обов'язки для сторін.

Позивачем не заявлялися підстави
(відповідні статті Сімейного кодексу
України) щодо розірвання шлюбу між ним
та відповідачкою.

За таких обставин, з урахуванням
вищевказаного, суд вважає необхідним
відмовити позивачу в задоволенні його
вимог в цій частині також.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. 40 СК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Красногвардійського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання шлюбу
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Самсонова