Ухвала

іменем україни

12 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Писаної
Т.О.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Четверта
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про зміну свідоцтва про право
на спадщину та визнання права
власності за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 серпня
2014 року,

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що з 27 вересня 1969
року вона перебувала в зареєстрованому
шлюбі зі ОСОБА_5 Згідно договору
купівлі-продажу від 25 лютого 1997 року
ОСОБА_5 є власником будинку АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_5 помер, за життя останній заповіт
не складав. Після смерті відкрилась
спадщина на належне йому майно, в тому
числі Ѕ частину вказаного будинку.
Вона, як спадкоємець першої черги
відмовилася від спадщини на користь
доньки ОСОБА_4., про що подала
відповідну заяву. Зазначала, що 19
червня 2008 року державним нотаріусом
Четвертої дніпропетровської державної
нотаріальної контори відповідачці
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1
в цілому.

Посилаючись на те, що в установленому
законом порядку вона будь-яким шляхом
не відчужувала належну їй, як подружжю
у спільному майні,

Ѕ частину спірного будинку на користь
доньки, просила частково змінити
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 19 червня 2008 року, яке видане
на ім'я ОСОБА_4 та визнати за нею право
власності на Ѕ частину будинку
АДРЕСА_1, як на майно, набуте за час
шлюбу.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду

м. Дніпропетровська від 19 березня 2014
року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 строк на подачу
позову. Свідоцтво про право на спадщину
за законом, видане ОСОБА_6 після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, посвідчене 19
серпня 2008 року Четвертою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою змінено
частково - в Ѕ його частини.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ
частину будинку АДРЕСА_1, як за
подружжям у спільному майні.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 серпня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні
заявленого позову.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, апеляційний суд
виходив із того, що позивачем обрано
неналежний спосіб захисту порушеного
права, оскільки заява ОСОБА_3 про
відмову від спадщини не оспорена.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Установлено, що з 27 вересня 1969 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі 25 лютого 1997
року на підставі договору
купівлі-продажу від 25 лютого 1997 року
ОСОБА_5 придбав жилий будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

У встановлений законом строк ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної
контори з заявами про прийняття
спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 5 ст. 1269 ЦК України особа, яка
подала заяву про прийняття спадщини,
може відкликати її протягом строку,
встановленого для прийняття спадщини.

Установлено, що 6 березня 2008 року ОСОБА_3
відмовилася від спадщини після смерті
чоловіка ОСОБА_7, про що подала
відповідну заяву.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом, виданого

19 червня 2008 року на ім'я ОСОБА_6, остання
є власником будинку АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд посилався на те, що у
разі смерті одного з подружжя
свідоцтво про право власності на
частку в їх спільному майні видається
нотаріусом на підставі письмової заяви
другого подружжя з наступним
повідомленням спадкоємців померлого,
які прийняли спадщину. Таке свідоцтво
може бути видано на половину спільного
майна.

Однак, у порушення вимог ст. 212, 213 ЦПК
України суд апеляційної інстанції не
врахував, що в порядку ст. 22 КпШС
України позивачка набула право
власності на Ѕ частину спірного
будинку 25 лютого 1997 року після
укладання договору купівлі-продажу, а
відмова від отримання свідоцтва про
право власності не є підставою для
відмови від належного їй майна.

Зі змісту заяви, поданої до державного
нотаріуса у встановлений законом
6-місячний строк, вбачається, що ОСОБА_3
відмовилась від отримання свідоцтва
про право власності згідно ст. 60 СК
України (як правовстановлюючого
документа), а не від права власності.

Так, приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України
визначено, що правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Перелік підстав, настання яких
призводить до припинення права
власності, встановлений у ст. 346 ЦК
України.

Вирішуючи спір, суд не врахував, що
матеріали справи не містять відомостей
про те, що на момент видачі свідоцтва
про право власності на спадщину за
законом на жилий будинок АДРЕСА_1 в
цілому, ОСОБА_3 скористалась своїм
правом на відчуження належної їй Ѕ
частини спірного будинку в будь-яких
спосіб, установлений законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції дав оцінку
наданим сторонами доказам та дійшов до
правильного правового висновку, що
нотаріусом було проведено відчуження
належної позивачці 1/2 частини спірного
будинку всупереч вимогам діючого
законодавства, зокрема нормам ст. 60 СК
України, оскільки право власності на Ѕ
частину позивачкою було набуте за
життя чоловіка ОСОБА_5, під час
придбання спільного майна та укладання
договору купівлі-продажу. У зв'язку з
цим належна їй 1/2 частина у спільному
майні подружжя не є спадковим майном
після смерті ОСОБА_5

Оскільки під час дослідження доказів
та встановлення фактів у справі судом
першої інстанції не були порушені
норми процесуального права, а тому
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права.

Проте всупереч статей 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд переоцінив наявні в
справі докази, не витребував нових, не
навів належних доказів на спростування
висновків суду першої інстанції та
скасував законне рішення суду першої
інстанції.

Установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції
відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 серпня

2014 року скасувати, рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду

м. Дніпропетровська від 19 березня 2014
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. ТкачукГоловуючий О.С.
Ткачук Судді:В.С. ВисоцькаСудді:В.С.
Висоцька Т.О. Писана В.М. Колодійчук
О.В. Умнова О.В. Кафідова І.М.
Фаловська О.В. Умнова