АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7371/14
Головуючий 1 інст. - Руднєва
Справа 638/2752/14-ц
Доповідач - Пилипчук
Категорія - відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів:
Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.,

при секретарях -
Костенко Я.В., Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою прокуратури
Полтавської області

на рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 26 серпня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Державної Казначейської служби
України, прокуратури Полтавської
області про відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконними діями та
бездіяльністю прокуратури Полтавської
області щодо контролю за дотриманням
законності при проведенні досудового
слідства по кримінальній справі,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що йому завдано моральної шкоди
незаконними діями та бездіяльністю
прокуратури Полтавської області щодо
контролю за дотриманням законності
РМОП «Беркут» УМВС України в
Полтавській області, СУ УМВС України в
Полтавській області щодо проведення
досудового слідства по кримінальній
справі №10231067, звернення за санкцією на
арешт, звернення за санкцією на обшук
та іншими діями та бездіяльністю.
Вказує, що проти нього було незаконно
порушено кримінальну справу, протягом
досудового розслідування його
безпідставно оголосили в розшук,
тримали в слідчому ізоляторі, з*явилися
до його квартири з обшуком, розторощили
його житло, знущалися над ним, який
переніс онкологічну операцію, та над
членами його сім*ї, що привело його до
моральних страждань, своїми діями та
бездіяльністю прокуратура Полтавської
області неодноразово принизила його
честь та гідність. Просить стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі 986
580 грн., нанесену внаслідок невиконання
прокуратурою вимог ст. 121 Конституції
України та ст.1 Закону України «Про
прокуратуру».

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 26 серпня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково;
вирішено стягнути з Державної
казначейської служби України на
користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування
моральної шкоди, заподіяної діями та
бездіяльністю прокуратури Полтавської
області щодо контролю за дотриманням
законності щодо проведення досудового
слідства по кримінальній справі №10231067
з боку СУ УМВС України в Полтавській
області - 100000 грн. В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
прокуратури Полтавської області
просить рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 26 серпня
2014 року в частині стягнення
відшкодування з Державної
казначейської служби скасувати та в
цій частині ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог у
повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
представник прокуратури Полтавської
області посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, на неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Звертає увагу, що шкода заподіяна
незаконним притягненням ОСОБА_1 до
кримінальної відповідальності вже
була йому відшкодована попередніми
судовими рішеннями.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, що з'явились,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.09.2010 року СУ
УМВСУ в Полтавській області було
порушено кримінальну справу відносно
ОСОБА_1 за ознаками злочину,
передбаченого частиною 4 статті 190 КК
України.

05.11.2010 року СУ УМВСУ в Полтавській
області порушено кримінальну справу
відносно позивача за ознаками частин 2,
3 статті 358 КК України.

08.11.2010 року відносно ОСОБА_1 винесена
постанова про притягнення його в
якості обвинуваченого за ч. 4 ст.190, ч.2, 3
ст. 358 КК України і в цей же день він
оголошений у розшук.

26.11.2010 року Жовтневим районним судом м.
Полтава за поданням СУ УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_1 обрано міру
запобіжного заходу утримання під
вартою.

Під час досудового слідства на
підставі постанови Жовтневого
районного суду м.Полтави від 02.09.2010
року, був проведений обшук за місцем
проживання позивача, за наслідками
якого були вилучені його особисті речі.

21.07.2011 року СУ УМВС України у
Полтавській області було винесено
постанову про закриття кримінальної
справи № 10231067 відносно ОСОБА_1 за п. 2 ст.
213, ч. 2 ст. 6, ст. 67, 130 КПК України 1960 року,
тобто за відсутністю у його діях ознак
інкримінованих злочинів. Знятий арешт
з його майна. Прийняте рішення про
повернення вилучених особистих речей.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд
першої інстанції вважав встановленою
наявність підстав для такого
відшкодування, передбачених Законом
України «Про порядок відшкодування
шкоди незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду».

Однак, до такого висновку суд першої
інстанції дійшов з порушенням норм
матеріального права, неповно
встановивши обставини справи.

Так, позивач просить відшкодувати
моральну шкоду, яку пов'язує з тим, що
прокуратура Полтавської області
неналежним чином виконувала свої
обов*язки по нагляду за діяльністю
органів досудового слідства,
ухвалювала незаконні рішення, що
сприяло незаконному проведенню у нього
обшуку, накладенню арешту на його
майно, незаконному притягненню його у
якості обвинуваченого, позбавленню
його волі на тривалий строк, та
здійснювала інші незаконні
процесуальні дії.

Встановивши характер спірних
правовідносин, суд першої інстанції
неправильно застосував до них норми
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» та ч.1 ст. 1176 ЦК
України.

Суд першої інстанції помилково вважав,
що моральна шкода, яку позивач пов'язує
з неналежним виконанням прокуратурою
своїх обов*язків по нагляду за
діяльністю органів досудового
слідства, з діями (бездіяльністю)
органів прокуратури у вирішенні його
звернень також підлягає відшкодуванню
за рахунок держави.

Відповідальність органів попереднього
(досудового) слідства, прокуратури та
суду за шкоду, завдану їх незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
регулює ст. 1176 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України
право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду» в
редакції, що діяла на час існування
спірних правовідносин, передбачено, що
підлягає відшкодування шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає, зокрема, у випадках
закриття кримінальної справи за
відсутністю події злочину, відсутністю
у діянні складу злочину або
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину.

З матеріалів справи вбачається, що
шкода, завдана ОСОБА_1 внаслідок
незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, незаконного накладення арешту
на майно та інших процесуальних дій, що
обмежували його права, в розмірах і в
порядку передбаченому Законом України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
відшкодована позивачу рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 18 лютого 2014 року та рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 14 липня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 09 жовтня 2014
року.

Державою відшкодовується також шкода й
у випадках, передбачених статтями 1173,
1174 ЦК України.

Однак, органи прокуратури і їх посадові
особи не належать до суб'єктів
відповідальності за завдану шкоду,
зазначених в статтях 1173, 1174 ЦК України.

За змістом ст. ст. 1173, 1174 ЦК України до
суб'єктів відповідальності за цими
нормами належать створені відповідно
до Конституції України, Конституції
Автономної Республіки Крим і правових
актів Верховної Ради України,
Президента України, Верховної Ради і
Ради Міністрів Автономної Республіки
Крим органи державної влади й
управління, які реалізують надані
державою функції та повноваження у
сфері управління, а також органи
місцевого самоврядування, створені на
підставі Конституції України та Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні».

Відповідальність органів прокуратури
у випадку, зазначеному позивачем,
регулюється ч. 6 ст. 1176 ЦК України,
відповідно до якої шкода, завдана
фізичній або юридичній особі внаслідок
іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1-5 цієї
норми, незаконної дії або
бездіяльності чи незаконного рішення
органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову та моральну шкоду
передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК
України, відповідно до ч. 1 яких шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини.

Частиною другою пункту 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (далі -
Постанова) визначено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, суд
повинен наводити у рішенні відповідні
мотиви (п. 9 Постанови).

Відповідальність за шкоду, завдану
фізичній чи юридичній особі рішеннями,
діями або бездіяльністю працівника під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків згідно зі ст. 1172
ЦК України покладається на юридичну
особу, з якою цей працівник перебуває у
трудових правовідносинах.

Таким чином, неправильно застосувавши
правову норму до спірних
правовідносин, суд безпідставно поклав
відповідальність щодо відшкодування
шкоди на державу.

Оскільки ОСОБА_1 пов*язує завдану йому
моральну шкоду з діями (бездіяльністю)
органів прокуратури з неналежним
виконанням прокуратурою своїх
обов*язків по нагляду за діяльністю
органів досудового слідства, то
позивач має довести, а суд оцінити
докази і факти протиправності дій
прокуратури, наявності шкоди та
причинного зв'язку між ними.

Однак суд першої інстанції, в порушення
ст. ст. 212-214 ЦПК України зазначених
вимог закону не врахував та помилково
поклав відповідальність за
відшкодування заподіяної позивачу
моральної шкоди на державу, не звернув
уваги, що в силу ст. ст. 1166, 1167 ЦК України
прокуратура повинна відповідати за
заподіяну шкоду самостійно як юридична
особа.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції погодився та його не
оскаржує.

За таких обставин, розглядаючи справу в
межах заявлених вимог, враховуючи, що
апеляційний суд може вийти за межі
доводів апеляційної скарги, однак не
може вийти за межі оскарження, в той
час, як прокуратура Полтавської
області рішення суду першої інстанції
оскаржує лише в частині стягнення
відшкодування з Державної
казначейської служби - судова колегія
вважає за необхідне, відповідно до
вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, рішення
суду в оскаржуваній частині скасувати,
підставою для чого, згідно п. 3, п. 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України є невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального
права. Необхідно ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову в
частині стягнення з Державної
Казначейської служби України на
користь ОСОБА_1 відшкодування
моральної шкоди із наведених вище
підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
судова колегія судової палати у
цивільних справах, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокуратури
Полтавської області задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 26 серпня 2014 року в
частині стягнення з Державної
Казначейської служби України на
користь ОСОБА_1 відшкодування
моральної шкоди, завданої діями та
бездіяльністю прокуратури Полтавської
області щодо контролю за дотриманням
законності при проведенні досудового
слідства по кримінальній справі -
скасувати, у задоволенні цих позовних
вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -