АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

30 жовтня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за аліментами та пені,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 26 серпня 2014 року,

встановила:

у листопаді 2013 р. позивач звернулася
до суду з позовом, в якому просила
стягнути з відповідача на її користь
заборгованість по сплаті аліментів в
сумі 32 059 грн. 88 коп. та пеню в сумі 134 772
грн. 67 коп., посилаючись на те, що
відповідач ухиляється від виконання
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської обл. від
10 листопада 2010 р.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 26 серпня 2014 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове, яким
задовольнити позов, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилалась на те, що рішенням
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 10.11.2010 р. на її
користь було стягнуто з ОСОБА_2
аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в
розмірі ј частини від його заробітку,
починаючи з 24.09.2010 р. до досягнення
дитиною повноліття.

Однак відповідач ухилявся від сплати
аліментів, в зв'язку з чим утворилась
заборгованість в сумі 32 059 грн. 88 коп.
Тому позивач просила стягнути з
відповідача вказану суму
заборгованості та пеню за час ухилення
від сплати аліментів в сумі 134 772 грн. за
період з 24.09.2010 р. по 01.04.2013 р.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 26 серпня 2014 р. в задоволенні
позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
питання про стягнення заборгованості
по аліментам за виконавчим листом має
вирішуватись лише в межах виконавчого
провадження, а для стягнення пені
підстави відсутні, оскільки державним
виконавцем не були вчинені всі
необхідні дії щодо розшуку боржника та
встановлення його місця проживання та
роботи.

Висновок суду першої інстанції щодо
відмови у стягненні заборгованості по
аліментам є законним та обґрунтованим
та відповідає встановленим по справі
обставинам.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
та послався на положення ст. 180, 195, 196 СК
України та Закону України «Про
виконавче провадження».

Однак погодитись з висновком суду
першої інстанції щодо відмови у
стягненні пені за прострочення сплати
аліментів не можливо, оскільки він не
відповідає встановленим по справі
обставинам.

Як видно з матеріалів справи, рішенням
Бориспільського міськрайонного суду
Київської обл.. від 10.11.2010 р. на користь
позивача з ОСОБА_2 було стягнуто
аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в
розмірі ј частини від заробітку,
починаючи з 24.09.2010 р. до досягнення
дитиною повноліття. В постанові про
відкриття виконавчого провадження від
14.04.2011 р. зазначено, що документ про
примусове виконання поданий 06.04.2011 р.
Позивач визнала в судовому засіданні,
що до 06.04.2011 р. не подавала виконавчий
лист на виконання.

Державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції м Києва було видано
Довідку-розрахунок заборгованості по
аліментам ОСОБА_2 станом на 01.04.2013 р. в
сумі 32 059 грн. 88 коп.

Позивач погоджується із вказаним
розміром заборгованості. Відповідач
заперечуючи проти заявлених до нього
вимог в суді першої інстанції,
посилався на те, що заборгованість
визначена неправильно. Крім того,
представник відповідача вказував, що
вини відповідача у простроченні
сплати аліментів немає, оскільки він
тривалий час не міг працевлаштуватися.

В ч. 4 ст. 196 СК України зазначено, що
розмір заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору судом. Однак з такими
вимогами відповідач до суду не
звертався.

Висновок суду першої інстанції щодо
неправильного нарахування суми
заборгованості є необґрунтованим,
оскільки суд не провів свого
розрахунку заборгованості, а
попередньо в рішенні зазначив
детальний розрахунок заборгованості
та дійшов висновку, що сума
заборгованості стягненню не підлягає з
інших підстав.

Вказуючи про неправильний розрахунок
суми заборгованості та нарахування
пені з вересня 2010 р., тоді як постанова
про відкриття виконавчого провадження
була винесена 14 квітня 2011 р., суд першої
інстанції також не провів іншого
розрахунку заборгованості та пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Доводи відповідача щодо несвоєчасного
подання позивачем виконавчого
документу та перебування дитини на
його утримання певний проміжок часу
можуть бути предметом перевірки суду
лише в разі його звернення до суду з
позовом про звільнення від сплати
заборгованості за аліментами
відповідно до ст. 197 СК України.

Посилання представника відповідача на
той факт, що відповідач не був
працевлаштований тривалий час не є
поважною причиною для звільнення його
від сплати пені при виникненні
заборгованості по сплаті аліментів.

Також не можна погодитись з висновком
суду першої інстанції, що відповідач не
знав та не міг знати про пред'явлення
виконавчого листа до виконання і
державним виконавцем не було вчинено
всі необхідні виконавчі дії щодо
розшуку відповідача та встановлення
його місця проживання і роботи,
оскільки відповідач був присутній в
судовому засіданні та знав про
ухвалене судом рішення про стягнення з
нього аліментів на користь позивача.
Виконавче провадження було відкрито
державним виконавцем за місцем
реєстрації та проживання ОСОБА_2 -
АДРЕСА_1. Саме за вказаною адресою
направлялись виклики відповідачу як
державним виконавцем, так і судом.

Доводи відповідача про перебування
дитини на його утриманні протягом року
(а/с64) можуть бути предметом перевірки
лише в разі його звернення до суду з
позовом про звільнення від сплати
заборгованості по аліментам. На даний
час рішення суду з цього приводу немає.

Позивачем було правильно обчислено
розмір пені за прострочення сплати
аліментів відповідно до ст. 196 СК
України, однак позивач безпідставно
включила до розрахунку період з
вересня 2010 р., оскільки вона подала
виконавчий лист до органу державної
виконавчої служби лише 06.04.2011 р. В
зв'язку з цим колегія суддів виключає з
розрахунку пені вказаний період та
визначає розмір пені лише за період з
квітня 2011 р. в сумі 86 301 грн. 24 коп.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині вирішення вимог про стягнення
пені і в цій частині слід ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
вимог, а в іншій частині рішення слід
залишити без змін.

Судові витрати суд розподіляє
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та
стягує з відповідача на користь
позивача суму судового збору
пропорційно до задоволеної частини
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 26 серпня 2014 року
скасувати в частині стягнення пені та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково та стягнути на її користь з
ОСОБА_2 пеню в розмірі 86 301 грн. 24 коп. та
судовий збір в розмірі 863 грн. 12 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 755/28468/13-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/12910/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.