Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4636/14
Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Суддя-доповідач: Маловічко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
особі представника ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 21 лютого 2012 року у справі
за позовом Акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А
Н О В И Л А:

Акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором,
в якому зазначило, що 08 липня 2008 року
між позивачем та відповідачем був
укладений Договір № 15-22450-22, згідно з
умовами якого відповідачеві було
відкрито відновлювальну кредитну
лінію з лімітом кредитування в сумі 12 000
грн. При укладанні Кредитного договору
відповідач прийняла на себе
зобов'язання повернути кредитні
ресурси до 08 травня 2010 року та
сплачувати відсотки за користування
кредитом за відсотковою ставкою 2,2% та
22% річних. Відповідач не виконувала
належним чином зобов'язання по
поверненню кредиту, сплати відсотків,
чим порушила свої зобов'язання. Згідно
з п.п. 3.4 Кредитного договору 27.04.2010р. у
зв'язку з простроченням термінів
погашення кредиту і сплати відсотків
позивач направив відповідачу лист з
вимогою про погашення суми
заборгованості, але відповідачем
заборгованість сплачена не була.
Заборгованість за тілом кредиту та
відсотками станом на 01 грудня 2010 року
становить 46747,46 грн., в тому числі:
заборгованість за пенею становить 30429,05
грн. та поточна заборгованість 16318,41
грн., яку Акціонерне товариство «Банк
«Фінанси та Кредит» просило суд
стягнути з відповідача ОСОБА_2

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 21
лютого 2012 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 21 318
(двадцять одна тисяча триста
вісімнадцять) грн. 41 коп. та судовий
збір у сумі 467,47 грн.

На вказане рішення ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
необґрунтованість судового рішення,
просила його скасувати та постановити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову Банку.

Вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до

висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Апелянтом не оспорюються встановлені
судом обставини щодо існування між нею
та АТ «Банк «Фінанси та Кредит»
правовідносин, що виникли з укладеного
між ними 08.07.2008р. договору № 15-22450-2 про
відкриття відновлювальної кредитної
лінії, згідно з яким вона отримала
кредитні кошти у межах кредитного
ліміту в сумі 12 000 грн. Також не оспорює
відповідач, що мала заборгованість за
цим договором станом на 01.12.2010р.

Розмір заборгованості підтверджується
випискою з картрахунку, згідно якого
поточна заборгованість за кредитом та
відсотками склала 16 318,41 грн., з яких у
заборгованість ввійшла вся сума
кредитного ліміту 12 000 грн. та решта
складає нараховані і не сплачені
відсотки ( а.с. 33).

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що судом при
вирішенні спору не дотримано правової
позиції, висловленої в постанові
Верховного Суду України у справі №
6-116цс13, прийнятої у відповідності до ст.
360-7 ЦПК України, щодо застосування
строків позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору про погашення
боргу частинами, який в такому разі
застосовується по кожному
щомісячному платежу, тобто від дня,
коли відбулось порушення.

Такі ствердження апелянта не можуть
бути прийняті до уваги з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК
України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2, будучи обізнаною про розгляд
справи судом про стягнення з неї
заборгованості за вищезазначеним
договором, подала до суду заяву про
розгляд справи без її участі ( а.с. 48).
Будь-яких інших заяв, зокрема, про
застосування строку позовної давності,
справа не містить. Тому суд не
досліджував дотримання Банком строків
позовної давності та стягнув всю суму
поточної заборгованості, зменшивши
суму пені у відповідності до ч. 3 ст. 551
ЦК України в шість разів від заявленої
в позові.

Крім того, колегія, перевіривши
дотримання строків позовної давності в
ході апеляційного розгляду справи,
встановила, що вони не пропущені до
жодного платежу.

Так, договір укладено 08 липня 2008р. зі
строком повернення кредиту та всіх
нарахованих сум - 08 травня 2010р., а з
позовом Банк звернувся до суду 25.07.2011р. ,
тобто вся сума боргу, яка виникла з
початку дії договору, вкладається в
межі трирічного строку позовної
давності.

Враховуючи вказані обставини, підстав
для задоволення апеляційної скарги та
скасування оскаржуваного рішення
колегія не вбачає, тому у відповідності
до вимог ст.. 308 ЦПК України апеляційну
скаргу слід відхилити із залишення без
змін рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2012 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Судді: