Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2389/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

12.11.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Голованя А.М.

Сукач Т.О.

при секретарі Зінов»євій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 2 липня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2
звернулась до ОСОБА_3 з позовом про
поділ спільного майна подружжя.

Зазначала, що з відповідачем
перебували в шлюбі з 21 липня 2001 року,
який рішенням Ленінського районного
суду м.Кіровограда від 20 травня 2011 року,
яке набрало чинності, розірвано.

Під час шлюбу за спільні кошти
придбали нерухоме та рухоме майно.
Оскільки після припинення сімейних
стосунків згоди з відповідачем щодо
поділу майна не досягнуто, на отримання
грошової компенсації не погоджується,
просила визнати за нею право власності
на майно вартістю 55 000 грн., що не
перевищує встановленої законом
половини вартості спільного майна, а
саме:

- на земельну ділянку площею 0,1000 га,
розташовану по пров. Олексіївському в
м.Кіровограді (між будинками №31-а та №
31), вартістю 5 000 грн.;

- квартиру АДРЕСА_2 вартістю 5 614 грн. ;

- транспортні засоби: чотири сідлових
тягачі державні номерні знаки НОМЕР_2,
НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 вартістю 5 000 грн.
кожний;

- три н/причіпи-цистерни харч.- Е
номерні знаки НОМЕР_6 вартістю 5 000 грн.,
НОМЕР_7, НОМЕР_8, вартістю 4 500 грн. кожний;

- два н/причіпи-цистерни-Е, номерні
знаки НОМЕР_9, НОМЕР_10 вартістю 5 000 грн.
кожний;

- н/причіп - рефрижератор -Е, номерний
знак НОМЕР_1 вартістю 4 000 грн.;

- а також на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1
вартістю 2 000 грн., придбану
відповідачем в 1999 році і повністю
реконструйовану та відремонтовану за
спільні кошти в період шлюбу, визнавши
у зв»язку з цим зазначене майно
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя на підставі ст.62 СК
України.

Відповідач проти позову не
заперечував, визнав, що на виконанні в
ВДВС є виконавче провадження про
стягнення з нього на користь ПАТ
«Райфайзен банк «Аваль» приблизно 700 000
грн. та 800 000 грн., а на користь
ІмексБанку приблизно 1 500 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 2 липня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено за
безпідставністю та недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування зазначеного
рішення з ухваленням нового про
задоволення позову через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає,
зокрема, що суд не з»ясував фактичні
обставини, не перевірив її доводів, не
врахував, що відповідач повністю
визнав позовні вимоги.

Сторони належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення, у судове
засідання не з»явилися, просили
розглядати справу без їхньої участі,
представник відповідача направив
заяву про визнання ним та відповідачем
позову та апеляційної скарги, що
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши за матеріалами справи
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, заслухавши доповідача,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували в шлюбі з 21 липня 2001 року до
20 травня 2011 року (а.с.6).

21 серпня 2002 року за договором
купівлі-продажу, покупцем в якому
зазначений ОСОБА_3, було придбано
квартиру за АДРЕСА_2 (а.с.18,19).

Матеріалами справи також
підтверджується, що 1/4 частину квартири
АДРЕСА_1 відповідачем за договором
купівлі-продажу придбано до реєстрації
шлюбу у 1999 році, а свідоцтво про право
власності видане на його ім»я 20 квітня
2011 року на підставі рішення
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради (а.с.9-17).

Державний акт на право власності на
земельну ділянку АДРЕСА_2 виданий
ОСОБА_3 на підставі рішення сесії
Кіровоградської міської ради 30 червня
2011 року (а.с.8).

Інше майно, зазначене в позовній заяві,
- транспортні засоби, зареєстровані на
ім»я відповідача (а.с.22-31).

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 69 СК України передбачений
позасудовий порядок поділу майна на
основі домовленості між подружжям, що
оформляється нотаріально посвідченим
договором про поділ.

Як у суді першої інстанції, так і у
заяві до апеляційного суду, відповідач
погоджується як з позовними вимогами,
так і з доводами апеляційної скарги, по
суті спір між сторонами відсутній.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно,
що є об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

З огляду на зазначене, сутність поділу
полягає в тому, що кожному з подружжя
присуджуються в особисту власність
конкретні речі, а також здійснюється
розподіл майнових прав і обов»язків.

Таким чином, при здійсненні поділу в
судовому порядку справа повинна
вирішуватись відповідно з вимогами
чинного законодавства.

Пленум Верховного Суду України у
п.п.22-23 постанови №11 від 21 грудня 2007
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз»яснив,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст.
372 ЦК.

Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час його придбання. До складу майна,
що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у
нього на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Однак, звертаючись до суду, позивач не
зазначила весь обсяг спільного майна
подружжя, пославшись лише на вказане у
позові на суму 55 000 грн., із присудженням
всього майна собі, не визначивши частки
у спільному майні та не зазначивши
конкретне майно, яке, на її думку,
підлягає залишенню відповідачу, тобто
передання у власність або присудження
конкретного майна кожному із подружжя.

При цьому, згідно чинного
законодавства вимога про визнання за
позивачем права власності на все
заявлене у позові майно, тобто,
передання у натурі усього майна лише
одному з подружжя, могла бути заявлена
лише за умови вирішення грошової
компенсації коштами на депозитний
рахунок суду, присудження другому з
подружжя грошової компенсації
вартості його частки, тобто з
покладенням на позивача обов»язку
компенсувати другому з подружжя його
частку грішми.

Це передбачено як положеннями ч.ч.4,5
ст.71 СК України, ст.365 ЦК України, так і
роз»ясненнями вищезазначеної
постанови Пленуму Верховного Суду
України (п.25), на які і послався та
обґрунтував рішення суд першої
інстанції.

Однак такі докази внесення грошової
компенсації у матеріалах справи
відсутні.

Таким чином, позивач не надала належних
і достовірних доказів на підтвердження
заявлених цивільно-правових вимог, а
докази і обставини, на які вона
посилалась, не є достатніми для
визнання за нею права власності на
зазначене майно.

Наведене унеможливлює вирішення
справи у спосіб, обраний позивачем.

Тому не ґрунтуються на законі та є
безпідставними доводи скарги, які не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції, вони були предметом
розгляду в судовому засіданні і їм дана
належна оцінка. Посилання у скарзі на
визнання відповідачем позову не
спростовує висновків суду, оскільки
суд може не погодитися з цим, якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (ч.4 ст.174
ЦПК).

Надані сторонами докази оцінені судом
відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК
України. Інші доводи скарги також не
дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
або процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, вимоги
матеріального і процесуального права
при розгляді справи додержано, а доводи
апеляційної скарги не є істотними. В
межах доводів апеляційної скарги
підстав для скасування або зміни
правильного по суті рішення суду з
одних лише формальних міркувань не
встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 2 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: