АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 613/1708/13-ц
Провадження № 22-ц/790/4105/14
Головуючий 1-ї ін-ї. - Шалімов Д.В.
Категорія - земельні
Доповідач - Тичкова О.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової
О.Ю.,

суддів колегії - Бровченка
І.О., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4,
який діє в інтересах ОСОБА_5,

на рішення Богодухівського районного
суду Харківської області від 14 квітня
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_6, Крисинської сільської ради
Богодухівського району Харківської
області, третя особа: відділ
Держземагентства у Богодухівському
районі Харківської області про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року позивач звернулась до
суду з дійсним позовом, після
доповнення якого просила: усунути
перешкоди у користуванні належною їй
на праві власності землею,
розташованою за адресою: АДРЕСА_2
захопленої ОСОБА_7 шляхом будівництва
нового паркану; зобов'язати
відповідачів перенести вказаний
паркан згідно її державного акту на
земельну ділянку; зобов'язати
Крисинську сільську раду викликати
представників служб геодезії для
одержання акту перевірки порушених меж
між земельними ділянками позивача та
ОСОБА_7; створити незалежну комісію для
відтворення меж приватної ділянки
землі позивача згідно технічного
паспорту та документів на
приватизацію; стягнути з ОСОБА_7
спричинену матеріальну шкоду у розмірі
3 315 грн. 79 коп., моральну шкоду у розмірі
2 000 грн. та судові витрати у розмірі 229
грн. 40 коп.

В обґрунтування посилалась на те, що на
підставі договору купівлі - продажу від
03.03.2008 року вона є власником будинку
АДРЕСА_2. Також згідно Державного акту
на право приватної власності на
земельну ділянку їй належить земельна
ділянка за вищевказаною адресою.
Згідно технічного паспорту на будинок
відстань між будинком та парканом,
встановленим відповідачем - ОСОБА_7,
повинна бути 160 см., а насправді складає
91 см. Паркан було встановлено
відповідачем, позивач ніяких змін при
цьому не вносила, крім того, при заміні
паркану також було захопилено частину
належної позивачу території із
фруктовим деревом, що перешкоджає їй
користуватися своїм майном.

Також ОСОБА_5 просила стягнути
спричинену матеріальну шкоду, яка
полягала в тому, що витрачалися кошти
на квитки, щоб прибути в судові
засідання, на юридичні консультації,
було витрачено кошти на ксерокопію
документів для подачі їх до суду, окрім
цього, у зв'язку зі слуханням справи в
суді було втрачено дохід по заробітній
платі, а також придбано аудіотехнічний
прилад. На думку позивача. їй була також
спричинена моральна шкода, яка
полягала в тому, що представник
позивача через постійні поїздки до
суду, моральне навантаження змушений
був амбулаторно лікуватися.

Представник відповідача ОСОБА_7 проти
позову заперечив, пояснював, що він є
безпідставним та нічим не
підтвердженим.

Представник Крисинської сільської
ради, ОСОБА_8., проти позову
заперечувала, пояснивши, що між ОСОБА_5
та ОСОБА_7 постійно виникали суперечки
з приводу землі, вони неодноразово
звертались до сільської ради.
Представники сільської ради у грудні
2013 року виїздили та оглядали на місці
спірні домоволодіння: візуально
паркан, про який іде мова, побудовано
вже більше десяти років, тобто його
побудували попередні власники
домоволодіння, а не ОСОБА_7 Позивач
отримувала державний акт на землю вже
після того, як був побудований паркан,
тому заміри повинні відповідати тому,
що є на місцевості. Крім того зазначала,
що сільська рада не може вносити
будь-які зміни до Державного акту на
право власності на землю та зобов'язати
будь - кого внести такі зміни. Також
ОСОБА_8 посилалася на те, що ОСОБА_5
незаконно загородила колодязь, який
знаходиться на балансі сільської ради,
та не допускає жителів набирати воду.
Окрім цього зазначила, що діями
сільської ради ніякої шкоди позивачу
не спричинено.

Рішенням Богодухівського районного
суду Харківської області від 14 квітня
2014 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 було відмволено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
представником позивача подана
апеляційна скарга, у якій він просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове по суті позовних вимог. В
обгрунтування посилається на
протиправність рішення суду, порушення
судом ст. 1 Першого Протоколу
Європейської Конвенції про захист прав
та основоположних свобод.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення представників ОСОБА_5
та Крисинської сільради, дослідивши
матеріали справи та обговоривши
наведені у скарзі доводи, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення
з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_5 03 березня 2008
року придбала у власність за договором
купівлі-продажу будинок АДРЕСА_2 (Т.1 а.с.
25).

16 жовтня 2009 року вона отримала
державний акт на право власності на
земельну ділянку серія ЯЕ № 504593 за
вказаною адресою для обслуговування
житлового будинку (Т.1 а.с. 28).

Вказана земельна ділянка межує із
земельною ділянкою будинковолодіння
АДРЕСА_1, що складається із двох квартир
№1 і №2. На час звернення до суду із
дійсною позовною заявою квартира №2
належала на праві власності ОСОБА_7 на
підставі договору купівлі-продажу від
12 вересня 2008 року (Т.1 а.с. 3). Згодом, як
стало відомо у ході апеляційного
розгляду справи, його власником стала
ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу від 13 жовтня 2013 року (Т.1
а.с. 140). Тому ухвалою судової колегії
від 10 вересня 2009 року її було долучено
до участі у справі у якості
правонаступника ОСОБА_7 як нового
власника домоволодіння, що знаходиться
на спірній земельній ділянці (т.1 а.с.
249-250).

При цьому земельна ділянка під
домоволодінням АДРЕСА_1, державні акти
на право власності на земельну ділянку
власникам квартири АДРЕСА_1 не
видавалися.

Відмовляючи ОСОБА_5 у задоволенні її
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що нею та її
представниками у судовому засіданні не
було доведено, що ОСОБА_7 перешкоджає їм
користуватися належною земельною
ділянкою шляхом встановлення паркану,
а від проведення земельно-технічної
експертизи позивач та її представник
відмовилися. Оскільки суд дійшов
висновку про необґрунтованість
вказаних вимог, він відмовив також і у
задоволенні вимог про відшкодування
матеріальних збитків та моральної
шкоди.

Cудова колегія повністю погодитися з
зазначеним висновком суду не може.

Так, як вбачається із Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серія ЯЕ № 504593 від 16 жовтня 2009 року
площа земельної ділянки, переданої
ОСОБА_5 у власність для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
складає 1, 500 га. При цьому ширина
суміжної земельної ділянки
домоволодіння АДРЕСА_3 складає 14, 14
метрів (а.с. 175).

Разом з тим, як вбачається із копії
інвентаризаційної справи на квартиру
АДРЕСА_1, ширина земельної ділянки на
вказане домоволодіння складає 16, 30
метрів (т.2 а.с. 17).

Згідно вимог пункту 5 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої Наказом Держбуду
України 24.05.2001 року N 127 (надалі
Інструкція), що має назву "Складання
абрису та схематичного плану земельної
ділянки", Під час вимірювальних робіт
складаються абриси на земельну ділянку
з нанесенням усіх наявних будинків,
господарських будівель і споруд, меж та
угідь (двору, саду, городу тощо (додаток
1.13). В абрисі зазначається номер
будівельного кварталу, номер житлового
будинку, назва вулиці, найменування
власника, підстава права власності,
дата зйомки, контролю та підписи
виконавців. Зняті контури ситуації
наносяться на абрис у довільному
масштабі. Лінії викреслюються від руки.
Ведення абрису виконується тільки
чорним олівцем. Лінії, якими
позначаються в абрисі межі земельних
ділянок, прокреслюються виразніше або
ж виділяються іншим способом
(стрілками, подвійними лініями тощо).
На копіях планів земельних ділянок
проставляються розміри будинків, меж,
позначаються найменування угідь
(город, сад, двір та ін.).

Пункт 11 Інструкції вказує, що у разі
виявлення змін щодо складу,
технічного стану, власників будинків
тощо, суб'єкти господарювання вносять
до інвентаризаційних документів
відповідні виправлення та доповнення.
Зміни у земельних ділянках, будинках,
господарських будівлях установлюються
шляхом зіставлення даних, відображених
у існуючих планах та описах, з дійсним
станом об'єктів при безпосередньому
обстеженні на місці. Виявлені зміни
заносяться в нові абриси і ескізи з
наступним перенесенням в
інвентаризаційні плани, журнали, описи,
картки і експлікації. На планах
виправлення здійснюються шляхом
закреслення старих контурів та
нанесенням нових, якщо цим не
ускладнюється читання планів.

Таким чином, як вбачається із вимог
Інструкції, межі та площа земельної
діялнки, що заносяться до технічного
паспорту домоволодіння, повинні
відповідати тим, що існують на
місцевості. У разі внесення змін до
розмірів земельних ділянок це має
відображатися у технічному паспорті та
абрисі земельної ділянки. Із технічних
паспортів на домоволодіння АДРЕСА_4
вбачається, що жодних виправлень не
здійснювалось.

Вказані вище розбіжності у ширині
земельної ділянки будинковолодіння №
36 підтверджують доводи ОСОБА_4, який діє
в інтересах ОСОБА_5, щодо незаконної
зміни меж земельних ділянок з боку
ОСОБА_7, правонаступником якої визнано
ОСОБА_6

Відповідно до п.б) ч.1, ч.2 ст. 90
Земельного кодексу України (надалі ЗК
України) власники земельних ділянок
мають право самостійно господарювати
на землі. Порушені права власників
земельних ділянок підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом.

Пункт г) ч.1 ст. 96 ЗК України встановлює
обов'язок землекористувачів не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними (ч.1 ст. 106 ЗК України).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_5 щодо
відновлення свого порушеного права на
користування частиною належної їй
земельною ділянкою є обґрунтованими.

Основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації (ч.1
ст. 107 ЗК України).

Оскільки ОСОБА_6 є фактичним
землекористувачем земельної ділянки
АДРЕСА_1 судова колегія вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_5 в частині
зобов'язання ОСОБА_7 (правонаступником
якої визано ОСОБА_6.) перенести паркан
відповідно до меж земельної ділянки
кадастровий номер :00:002:0113,
зазначених у держаному акті Серія ЯЕ №
504593 № 35 від 16 жовтня 2009 року
підлягають задоволенню.

До компетенції Крисинської сільської
ради у сфері земельних відносин
належить розпорядження землями
територіальних громад, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу,
організація землеустрою (пункти а), в),
д) частини першої статті 12 ЗК України). В
судовому засіданні 19 листопада 2014 року
сторонам роз'яснили, що Крисинська
сільрада та ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_5, можуть зустрітися
для складення комісійного акту щодо
дійсних розмірів земельних ділянок
домоволодінь № 36 та № 38. Сторони
погодилися на вказану пропозицію (Т.2
а.с. 24). Представник Крисинської
сільської ради у наступне судове
засідання 10 грудня 2014 року не прийшла,
хоча була повідомлена про час та місце
розгляду справи (Т.2 а.с. 25). ОСОБА_4 при
цьому пояснив, що і для виміру розміру
земельних ділянок представники
Крисинської сільради не з'явились (Т.2
а.с. 36).

Таким чином, в порушення вимог ст. 10 ЦПК
України Крисинська сільрада не сприяла
суду у встановленні обставин, що мають
значення для вирішення справи, та
усунулася від участі у судовому
розгляді. ОСОБА_4 від проведення
експертизи відмовився, оскільки
вважав, що для здійснення виміру межі
земельної ділянки спеціальні знання не
потрібні, і в матеріалах справи
достатньо доказів для вирішення справи
по суті (Т.2 а.с. 24).

Позовні вимоги ОСОБА_5 в іншій частині
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Як вбачається із уточненої позовної
зави ОСОБА_5 вона просить зобов'язати
Крисинську сільраду та ОСОБА_7
перенести побудований паркан згідно
даних її державного акту на право
власності на земельну ділянку. Також
вона просить зобов'язати Крисинську
сільську раду викликати представників
служб геодезії для одержання акту
перевірки порушених меж між земельними
ділянками позивача та ОСОБА_7; створити
незалежну комісію для відтворення меж
приватної ділянки землі позивача
згідно технічного паспорту БТІ та
документів на приватизацію. Разом з
тим, матеріали справи не містять
доказів спорудження паркану на межі
земельних ділянок домоволодінь
АДРЕСА_4 саме Крисинською сільрадою,
тому остання не є належним
відповідачем у цій частині позовних
вимог.

Позивач не позбавлений права
звернутися до суду із самостійним
позовом до Крисинської сільради щодо
оскарження її бездіяльності у
вирішенні спору про встановлення меж
земельних ділянок, що згідно вимог ЗК
України належить саме до її
компетенції. У дійсному спорі не було
доведено порушення прав позивача саме
сільрадою.

Щодо вимог про зобов'язання
Крисинської сільради викликати
представників служб геодезії та
створення комісії, то вказані дії
спрямовані лише на отримання доказів у
справі, що розглядається, і не є
самостійними позовними вимогами.

Як вбачається із уточнених позовних
вимог ОСОБА_4, які він заявив в
інтересах ОСОБА_5, він також просить суд
стягнути з відповідачів грошові кошти
на відшкодуваня матеріальної та
моральної шкоди.

При цьому до матеріальної шкоди,
завданої незаконними діями
відповідачів (т.1 а.с. 96, 101), представник
позивача відносить витрати пов'язані
зі сплатою судового збору при
зверненні до суду першої та
апеляційної інстанції, витрати на
проїзд до суду, витрати на канцелярське
приладдя, втрачену заробітну плату та
кошти, витрачені на придбання
аудіо-записувального приладу.

Ч. 1,2 ст. 22 ЦК України встановлюють, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Тобто ЦК України не пов'язує
матеріальну шкоду з судовими
витратами, і стягнення останніх за
вимогами ст. 22 ЦК України не можливо.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_4 та ОСОБА_10, які діяли в інтересах
ОСОБА_5, під час слухання справи
вказали, що вони є пенсіонерами, жодних
відомостей про своє та місце роботи їх
довірителя, її або свою заробітну плату
до суду апеляційної інстанції не
надали.

Крім цього, ОСОБА_5 (ОСОБА_5.) також не
надала суду належних та допустимих
доказів спричинення їй винними діями
відповідачів моральної шкоди, не
обґрунтувала її розміру. Надані суду
копії довідок з лікарні щодо хвороби
ОСОБА_4 не можуть бути належними
доказами, оскільки підтверджують факт
хвороби представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4, а
не позивача у справі. ОСОБА_4 із
самостійним позовом про відшкодування
йому моральної шкоди не звертався. Тому
застосування ст. 23 ЦК України та
стягнення моральної шкоди також не
можливе.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_6
на користь позивача належить стягнути
судові витрати.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать: витрати на
правову допомогу; витрати сторін та їх
представників, що пов'язані з явкою до
суду; витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи; витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

Таким чином, не підлягають задоволенню
вимоги ОСОБА_4 про стягнення вартості
канцелярського приладдя та придбання
аудіо-технічного приладу, оскільки
перше - не передбачено ЦПК України, а
аудіо-техніничний пристрій було
придбано на розсуд сторін. Хід судового
процесу фіксувався за допомогою
технічної програми "Камертон" (у суді
першої інстанції) та "Оберіг" (в
апеляційному суді), і у разі бажання,
можливо було отримати записи судових
засідань без придбання власного
аудіо-записувального пристрою.

Щодо витрат на проїзд до суду, то ці
вимоги підлягають задоволенню лише у
частині, що документально підтверджена
квитками на транспорт відповідно до
кількості осіб, що були присутні у
судових засіданнях. З урахуванням
наявних білетів та відповідних їм
судових засдань, сума, що підлягає
стягненню, складає 124 грн. 81 коп. (т.1 а.с.
99,100; т.2 а.с. 35).

Також підлягає відшкодуванню судовий
збір, сплачений за розгляд справи у
судах першої та апеляційної інстанції,
у розмірі 351 грн. 20 коп. (229 грн. 40 коп. за
розгляд справи у Богодухівському
районному суді Харківської області (т.1
а.с. 39) та 121 грн. 80 коп., сплачених до
Апеляційного суду Харківської області
(т.1 а.с. 164)).

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З огляду на викладене вище, судова
колегія доходить висновку, що рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_5 про
усунення перешкод з боку ОСОБА_6 у
користуванні належною їй земельною
ділянкою шляхом зобов'язання перенести
паркан згідно даних державного акту
ОСОБА_5 на земельну ділянку -
задоволенню. У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 в іншій частині належить
відмовити.

Керуючись ст. ст. 90, 96, 106, 107 ЗК України,
ст. ст. 22, 23 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 79, 88, 303,
304, п. 4 ч.1, ч.ч. 2,3 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.
ст. 316, 317, 319 ЦПК України, п. 55, 11
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_5, - задовольнити
частково.

Рішення Богодухівського районного
суду Харківської області від 14 квітня
2014 року - скасувати.

Позов ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні
належною ОСОБА_5 земельною ділянкою,
розташованою по АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_6 перенести паркан, що
розташований між будинковолодінням
АДРЕСА_4, відповідно до меж земельної
ділянки кадастровий номер :00:002:0113,
зазначених у держаному акті Серія ЯЕ №
504593.

В задоволенні позову в іншій частині -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
судові витрати у справі, що скадаються
з витрат на сплату судового збору за
розгляд справи у суді першої та
апеляційної інстанції, в розмірі 351
(триста п'ятдесят одна) гривня 20
(двадцять) копійок та витрат на проїзд
до суду у розмірі 124 (сто двадцять
чотири) гривні 81 (вісімдесят одна)
копійка, а всього - 476 (чотириста
сімдесят шість) гривнеь 01 (одна)
копійка.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: