Справа №
Пр. № 2/333/2108/14
Комунарський районний суд м.
головуючого - судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про
розірвання шлюбу з ОСОБА_2,
зареєстрованого 23.04.2010 року
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції, актовий
запис № 171, посилаючись на те, що
спільне життя з відповідачем не
склалося через відсутність
взаєморозуміння між ними, розходження
поглядів на сімейні відносини та
сімейні обов'язки з ведення спільного
господарства та виховання дітей.
Фактичні шлюбні відносини були
припинені з березня 2014 року. Сім`я
розпалася остаточно, бажання
продовжувати шлюбні відносини
відсутнє, сторони проживають окремо
один від одного та не ведуть спільного
господарства. Від шлюбу мають
неповнолітніх дітей - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які
після розірвання шлюбу будуть
проживати з відповідачем. Спір, щодо
поділу сумісно нажитого майна,
У судове засідання позивач не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, до суду
надійшла заява від ОСОБА_1, відповідно
до якої останній просить суд
розглянути справу без його участі, на
задоволенні позову наполягає.
Відповідач у судове засідання не
з'явилася, про дату, час та місце
розгляду справи була повідомлена
своєчасно та належним чином, до суду
надійшла заява від ОСОБА_2, відповідно
до якої остання просить суд розглянути
справу без її участі, проти задоволення
позову не заперечує.
Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони 23.04.2010
року зареєстрували шлюб, про що
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції, 23.04.2010
року було видано свідоцтво про шлюб
серії НОМЕР_1 та в книзі реєстрації
шлюбів зроблено відповідний актовий
запис за № 171 (а.с. 5).
Від спільного шлюбу мають
неповнолітніх дітей - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які
після розірвання шлюбу будуть
проживати з матір'ю (а.с. 6-7).
Шлюбні відносини між сторонами
припинені з березня 2014 року, спільне
господарство не ведуть, взаємини
подружжя не підтримують, сторони
мешкають окремо один від одного,
майнових спорів не мають. Бажання до
примирення у позивача відсутнє.
Подальше спільне подружжя і збереження
Згідно зі ст. 111 СК України суд
приймає міри до збереження шлюбу, якщо
це не суперечить моральним засадам
суспільства. В даному випадку, позивач
вважає неможливим з моральної точки
зору, продовжувати шлюбні відносини,
тому суд не може зобов'язати його
прийняти заходи до примирення.
Відповідно до ст. 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.
В роз'ясненнях Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» зазначено, що проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
Таким чином, враховуючи той факт, що
сторони вже тривалий час (7 місяців)
мешкають окремо без ведення спільного
господарства та бюджету, а також, що
відсутні докази того, що окреме
проживання сторін негативно вплинуло
або вплине на інтереси неповнолітньої
дитини, суд приходить до висновку, що
шлюб ОСОБА_1. та ОСОБА_2 не може бути
збережений, оскільки зазначені факти
свідчать про те, що він фактично
розпався, спільне життя подружжя і
збереження сім'ї стало неможливим, його
формальне існування обмежує особисту
свободу позивача та порушує його
особисті інтереси, що має істотне
На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК
України, ст. ст. 104, 105, 111-115 СК України,
суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
зареєстрований 23 квітня 2010 року
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції, актовий
запис № 171 - розірвати.
ОСОБА_2 залишити прізвище «ОСОБА_2», яке
було змінене під час державної
реєстрації шлюбу між сторонами.
Рішення суду про розірвання шлюбу,
яке набрало законної сили, є
документом, що засвідчує факт
розірвання шлюбу судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний

строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
В.Б. Кулик