Справа № 182/6156/14-ц
Провадження № 2/0182/3337/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.11.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Багрової А.Г.

при секретарі -
Салогуб Н.М.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника
відповідача(адвоката) -
ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4

представника третьої
особи -
Каменської І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Нікополі
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
Нікопольської районної державної
адміністрації, третя особа - служба у
справах дітей Нікопольської міської
ради, про визначення місця проживання
дитини з матір'ю, визнання незаконним
та скасування розпорядження голови
Нікопольської районної державної
адміністрації від 29.07.2014 року № Р-4670321-14
„Про визначення місця проживання
дитини ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1", та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
третя особа Менжинська сільська рада,
про визначення місця проживання дитини
з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до
ОСОБА_2 та просить визначити місце
проживання дитини з нею, оскільки після
припинення шлюбних відносин із
відповідачем, останній вигнав її з дому
та забрав їхнього сина. Шляхом
неймовірних зусиль 28.07.2014 року їй
вдалося повернути дитину. На
сьогоднішній день хоча син і проживає з
нею, однак між ними існує спір щодо
місця проживання дитини. Вважає, що син
повинен проживати з нею, оскільки мати
і малолітня дитина не можуть бути
розлучені між собою, крім тих випадків,
коли наявні виключні обставини. Вона є
нормальною матір'ю, за місцем
проживання та місцем роботи
характеризується позитивно, на обліку
в ПНД, КВД та НО ПНД не стоїть,
самовільно місце проживання дитини не
змінювала, реальної загрози для його
життя, здоров`я та законних інтересів
не створювала, в пологовому будинку
дитину не залишала, від виконання
батьківських обов'язків не ухилялась,
відноситься до них відповідно,
жорстоко з дитиною не поводилась, до
жорстких методів експлуатації дитячої
праці не вдавалась, до бродяжництва та
жебракування дитину не примушувала,
умисного злочину проти нього не
скоювала. В позові зазначає, що
створила для дитини за місцем
фактичного проживання всі умови для
нормального проживання та розвитку
дитини, вона має стабільну постійну
роботу та постійний заробіток.
Оскільки виключних обставин для
розлучення її з сином не має, то просить
суд визначити місце проживання сина з
нею.( а.с. 3-7) Також в судовому засіданні
позивач доповнила позовні вимоги та
просить скасувати розпорядження
голови Нікопольської районної
державної адміністрації від 29.07.2014 року
№ Р-4670321-14 „Про визначення місця
проживання дитини ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1"
згідно якого органом опіки та
піклування визначено місцем
проживання сина з батьком, оскільки
дане розпорядження порушує її права та
права дитини, порушує принципи
визначені в Декларації прав дитини від
20.11.1959 року , за якими малолітня дитина
не повинна, крім тих випадків, коли
маються виключні обставини, бути
розлученою зі своєю матір'ю, до того ж
дане розпорядження прийнято за її
відсутності, в основу цього рішення
було покладено лише особиста
прихильність дитини, вік якого не
дозволяє йому самостійно об'єктивно
оцінювати зв'язок між місцем свого
проживання та своїми законними
інтересами.( а.с. 36-40)

В судовому засіданні представник
позивача на позовних вимогах наполягав
та просив задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник проти позову заперечували
та просили відмовити ОСОБА_5 і
задовольнити зустрічний позов
визначивши місцем проживання дитини з
батьком, оскільки у січні 2012 року
ОСОБА_5 покинула сім`ю, невідомо де і
невідомо з ким мешкала, дитиною взагалі
не цікавилась, залишивши сина повністю
на його піклуванні. Він намагався
зберегти сім`ю заради дитини,
розшукував її, благав повернутись
додому. Але вона не йшла на контакт,
повідомила, що мешкає з іншим чоловіком
і повертатись додому не хоче.
Вичерпавши усі можливості він розпочав
займатись документами щодо звернення
до суду для визначення проживання
дитини з ним. Однак потім ОСОБА_5
вмовила його вибачити її та
повернулась додому. Згодом ОСОБА_5
знову стала зникати з дому, залишаючи
дитину на його піклуванні і не
цікавлячись нею по кілька місяців. Вона
фактично утворила іншу родину та сином
не цікавилася. 28.07.2014 року, коли він
повів дитину до стоматолога, вийшовши з
приміщення поліклініки, на нього
накинулись невідомі раніше чоловіки,
двоє тримали його, а двоє вирвали
дитину з рук та силоміць затовкли сина
ОСОБА_6 до легкової автівки,
спричинивши йому тілесні ушкодження.
Вже згодом він дізнався, що викрадення
дитини організувала його колишня
дружина ОСОБА_5 З зазначеного приводу
він звернувся із заявою до
правоохоронних органів, але з того часу
сина він не бачить. ОСОБА_5 ховає дитину,
не водить до школи, він не знає навіть
де і з ким знаходиться син, який стан
його здоров`я. Ще до виникнення цього
конфлікту він звернувся до психолога
КЗ „Нікопольська міська
психоневрологічна лікарня" для
визначення психо-емоційного стану
сина. Згідно висновку психолога від
16.06.2014 року №651 у спілкуванні ОСОБА_6 з
матір'ю визначається агресивна
поведінка з боку матері. З приводу
місця проживання дитини вже вдруге він
звернувся до Нікопольської районної
державної адміністрації.
Розпорядженням голови районної
державної адміністрації від 29.07.2014 року
за № Р-4670321-14 місце проживання
малолітнього сина визначено разом з
ним. При цьому враховувались
відношення батьків до виконання своїх
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з батьків,
характеристики та інші обставини, що
мають суттєве значення. В нього є житло,
дитина має свою кімнату та усе
необхідне для навчання. Він працює, має
стабільний заробіток. Разом з ним
мешкають його батьки пенсіонери. Весь
час він постійно займався його
вихованням та навчанням, відвідував
батьківські збори, вивчав з ним уроки,
спілкувався з класним керівником. Мати
дитини постійно змінює місце свого
проживання. З реєстраційного обліку в
будинку де вони мешкали сім'єю в
АДРЕСА_1 вона знялась, власного житла не
має. Для надання до суду акту
обстеження житлово-побутових умов та
характеристики з місця проживання
відповідачка поселилась без
реєстрації за адресою АДРЕСА_2 в м.
Нікополі, але отримавши необхідні
документи ОСОБА_5 виселилась із
зазначеної квартири і невідомо де
знаходиться. Просить суд зустрічний
позов задовольнити та визначити місце
проживання дитини з батьком.

Представник Нікопольської
райдержадміністрації проти позову
ОСОБА_5 заперечувала в повному обсязі
та просила визначити місцем проживання
дитини з батьком, оскільки обставини
зазначені батьком у зустрічному позові
дійсно мали місце, під час розгляду
органом опіки питання щодо визначення
місця проживання ОСОБА_6 з батьком
враховувались ставлення батьків до
своїх батьківських обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її
здоров`я, в тому числі і психо-емоційний
стан визначений психологом, поведінка
матері, яка не з'являлась на засідання
комісії з питань захисту прав дитини
при райдержадміністрації. На
сьогоднішній день з кінця липня 2014 року
ніхто не знає де дитина, з 01.09.2014 року
школу в с. Олексіївка ОСОБА_6 не
відвідує. За відомостями отриманими з
відділу освіти Нікопольської міської
ради мати з 01.09.2014 року ні до якої школи
в м. Нікополі ОСОБА_6 не водить. Під час
розгляду справи в суді вона все ж таки
надала документи для зарахування
ОСОБА_6 до школи № 12 , однак дитина на
день розгляду справи в суді 14.11.2014 школу
так і не відвідує, що з дитиною, з ким
він знаходиться та де і в яких умовах
проживає, який його стан здоров`я
нікому не відомо.

Представник Менжинської сільської
ради подала заяву про розгляд справи за
її відсутності, просить задовольнити
зустрічний позов та визначити місцем
проживання дитини з батьком ( а.с. 110)

Представник служби у справах дітей
Нікопольської міської ради підтримала
зустрічний позов щодо визначення
місцем проживання дитини з батьком,
оскільки відсутні відомості щодо
дитини , її проживання, навчання, стану
її здоров`я, оскільки мати дитину
переховує і є відомості, що мати дитину
не збирається водити до школи допоки
спір не вирішиться судом.

Заслухавши сторони, представників,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
14.11.2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2
зареєстрували шлюб ( а.с. 9, 71). У шлюбі
народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.
10,70,71). 17.09.2014 року шлюб між сторонами
розірвано згідно рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області. Рішення
суду набуло чинності 28.09.2014 року ( а.с. 71
та зворот)

Згідно пояснень сторін та зазначеного
вище рішення суду від 17.09. 2014 року судом
встановлено, що розлад шлюбно-сімейних
відносин між колишнім подружжям стався
ще в січні 2012 року.

За рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 17.09.2014 року
встановлено, що з січня 2012 року
шлюбно-сімейні відносини між подружжям
припинялися, потім влітку 2013 року
поновлювались, сторони намагались
зберегти сім`ю, але безрезультатно.
01.06.2014 року ОСОБА_5 забрала необхідні
для неї речі та пішла із сім`ї. Дитина
залишилась проживати з ОСОБА_2 і
проживав з ним до 28.07.2014 року ( а.с.71
зворот)

Як вбачається з матеріалів справи
питання щодо визначення місця
проживання дитини виникало вже у 2012
році ( а.с.54,87-92, 179,180) Як вбачається в
період з січня 2012 року до літа 2013 року,
коли ОСОБА_5 проживала окремо в м.
Нікополі, малолітній син ОСОБА_6
проживав разом з батьком ОСОБА_2 в
АДРЕСА_1, та йому надавалась допомога
НРЦСССДМ та громадською організацією
„Відкриті двері" щодо юридичного
супроводу по питанням розірвання шлюбу
та визначення місця проживання дитини.
За цей час мати періодично бачилась з
дитиною, забирала до себе за місцем
свого проживання у найманих квартирах,
однак деколи дитина відмовлялась їхати
з матір`ю ( а.с. 89,90) Ці обставини
представником позивача не
оспорювались в судовому засіданні.

Як зазначено вище, 01.06.2014 року ОСОБА_5
забрала необхідні для неї речі та пішла
із сім`ї. Старший дільничний інспектор
МВ УМВС ОСОБА_7 , що допитаний судом у
якості свідка, суду повідомив, що був
присутній у цей день на подвір'ї сім`ї
ОСОБА_2 АДРЕСА_1 у зв'язку з викликом
через чергову частину, однак дитину не
бачив, господарі бажали, щоб ОСОБА_5
виїхала, бачив як вона вивозила речі та
поїхала без дитини . Свідками цієї
події також були сусіди ОСОБА_8, ОСОБА_9,
які також підтвердили, що ОСОБА_5
забирала зі скандалом в цей день тільки
речі, а про дитину не йшлося мови.

Свідок ОСОБА_10, старший дільничний МВ
УМВС, суду повідомив, що влітку 2014 року
неодноразово викликався по скаргам в с.
Олексіївку у зв'язку з сімейними
суперечками сім`ї ОСОБА_2 стосовно
розірвання шлюбу, дитини, також свідок
суду показав, що останнього разу влітку
2014 року мама не змогла забрати дитину,
син не хотів їхати з мамою, хотів
залишитись з батьком, все було
спокійно, агресивності зі сторони
матері при ньому не було.

Як вбачається з матеріалів справи (
а.с.60,61,62 ) внаслідок напружених
стосунків між колишнім подружжям
ОСОБА_2 їх син ОСОБА_6 став замкненим,
невеселим, дуже тяжко переносить
конфліктні ситуації в сім`ї, що
підтверджується свідченнями свідків,
характеристиками зі школи, висновками
психологів.

В зв'язку із цим за ініціативою батька з
09.06.2014 року психологом КЗ „НМПЛ"ДОР"
ОСОБА_11 з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проводились психокорекційні заняття, в
результаті яких психічний стан дитини
значно поліпшився ( зникла тривожність,
став емоційно стабільним, зникло
заїкання). ( а.с 81).

Психолог ОСОБА_11 провела з 11.06.2014 року
по 14.06. 2014 року
експериментально-психологічне
дослідження ОСОБА_6 ( а.с. 80) та батька
ОСОБА_2 За висновком психолога
встановлено: для дитини ОСОБА_6 в
системі особистих відносин важливу
роль грає батько. В структурі
взаємовідносин дитини з батьками,
виявляємий характер емоційних реакцій
до батька - 19 реакцій позитивного
характеру ( вихідних від дитини 10, що
надходять до дитини - 9) До матері,
характер емоційних реакцій взагалі не
типовий для дітей молодшого шкільного
віку, ні одного позитивного
висловлювання до матері не було
віднесено, всі реакції носять
негативний характер - 13 реакцій (
вихідних від дитини 6, що надходять до
дитини 7). Це свідчить про значну
психоемоційну напругу сфери
відношення хлопчика до матері,
пов'язаного з агресивною поведінкою
матері. Також психологом встановлено,
що в спілкуванні ОСОБА_6 з матір'ю
відмічається агресивна поведінка зі
сторони матері ( мається місце проявів
вербальної та невербальної форм
агресії) ( а.с. 80 зворот).Зазначене у цих
висновках психолог ОСОБА_11 підтвердила
в судовому засіданні як свідок.

В судовому засіданні встановлено, що в
липні 2014 року Нікопольською районною
державною адміністрацією за заявою
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розглядалось питання
щодо визначення місця проживання
дитини, однак ОСОБА_5 на засідання
комісії не з'являлась.

29.07.2014 року розглянувши заяви ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, враховуючи рішення комісії з
питань захисту прав дитини при
райдержадміністрації (протокол від
29.07.2014 року №7), беручи до уваги особисту
прихильність дитини ОСОБА_6 до батька
ОСОБА_2 та напружені стосунки з матір'ю
ОСОБА_5 через її агресивну поведінку,
враховуючи висновок психолога КЗ
„Нікопольська міська
психоневрологічна лікарня" ДОР" від
16.06.2014 року №651, головою районної
державної адміністрації було прийнято
розпорядження № Р-4670321-14 про визначення
місця проживання ОСОБА_6 з батьком
ОСОБА_2 ( а.с.41,82)

Судом встановлено, що 28.07.2014 року за
проханням ОСОБА_5 на виході з
приміщення дитячої стоматології
сторонні чоловіки вихопили у ОСОБА_2
силоміць сина ОСОБА_6 та на автомобілі
відвезли до матері, що не оспорювалось
в судовому засіданні представником
ОСОБА_5 ( а.с.73) Зазначене свідчить, що
ОСОБА_5 протиправно змінила місце
проживання малолітнього ОСОБА_6, який
після припинення шлюбних відносин з
01.06.2014 залишився проживати з батьком
ОСОБА_2

Згідно оцінки психолога КЗ
„Нікопольська міська
психоневрологічна лікарня" ДОР" ОСОБА_11
ситуація викрадення дитини з
стоматологічної поліклініки 28.07.2014
року, яка була не вперше, є стресогенною
для дитини, та ймовірно могла тільки
поглибити наявні у ОСОБА_6 емоційні
розлади невротичного кола, які можуть в
свою чергу, викликати психосамотичні
розлади ( а.с.81)

Згідно наданих доказів ОСОБА_5, вона з
дитиною проживає за адресою АДРЕСА_2 (
а.с.12,13,186,187), однак окрім свідка ОСОБА_12 ,
яка показала суду, що бачила як ОСОБА_5
на початку літа 2014 року вселялась з
дитиною у зазначену квартиру та чула
через суміжну стіну два голоси, ніхто
там дитину не бачить ( а.с. 79,177).

Отже судом встановлено, що з 28.07.2014 року
дитина ізольована від всіх, дитину
ніхто не бачить, де і в яких умовах
хлопець проживає невідомо, стан її
здоров`я невідомий, дитина знаходиться
в стресовому стані, школу дитина не
відвідує. Зазначене підтверджується
поясненнями сторін, в томі числі
поясненнями самої ОСОБА_5 в судовому
засіданні 12.11.2014 року, яка зізналась, що
переховує дитину бо боїться ОСОБА_2,
поясненнями органу опіки та піклування
Нікопольської районної державної
адміністрації , поясненнями
представника служби у справах дітей
Нікопольської міської ради, сусідами
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_13 , інформацією
Олексіївської загальноосвітньої
школи( а.с.84, 85), висновком психолога
ОСОБА_14 ( а.с. 62,131), довідкою з лікарні (
а.с. 130), а також довідкою КЗ НСЗОШ №12 (
а.с. 189)

На вимогу суду , відповідно до статті 171
СК України, з метою дотримання права
дитини бути вислуханою з питань, що
стосуються її особисто, а також питань
сім`ї, щодо її виховання, місця
проживання , ОСОБА_5 відмовилась
приводити в судове засідання сина
ОСОБА_6, посилаючись на довідку з
лікарні, що дитина має діагноз заїкання
та йому протипоказане нервове
перевантаження на судових засіданнях (
а.с. 130)

Згідно наданих суду висновків
психолога ОСОБА_14 від 08.10.2014 року ( а.с.62)
та від 11.11.2014 року ( а.с.131) зроблених в
період проживання дитини з матір'ю
ОСОБА_5 в м. Нікополі вбачається, що
дитина знаходиться в стресовому стані,
потребує корекції емоційного стану, у
висновках психолога при цьому чітко
зазначається, що ОСОБА_6 дуже високо
потребує повернення до колишньої сім`ї,
колишніх відносин та колишнього місця
проживання, а також , що дитина
внаслідок конфлікту дорослих,
орієнтована відповідати сподіванням
дорослих, поряд з якими він
знаходиться.

Згідно матеріалів справи, свідчень
свідків ОСОБА_15,ОСОБА_16 ОСОБА_12,
ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_13 судом
встановлено, що матеріально-побутові
умови і матері і батька
(а.с.13,16,57-59,75,83,91-92) ОСОБА_6 є належними,
вони працюють і отримують доходи, їх
позитивно характеризують, ніхто з них
не залежний від алкоголю чи наркотиків
( а.с.12,18,19,21,52,53,76,77).

Свідчення інших свідків та матеріали
справи, що стосуються безпосередньо
конфліктів між батьками та їх
подружніх стосунків за час спільного
проживання та припинення шлюбних
відносин суд не взяв до уваги, оскільки
при визначенні місця проживання дитини
враховуються інтереси дитини та
переваги встановлені судом під час
розгляду справи щодо одного з батьків
по відношенню до дитини.

Враховуючи всі встановлені вище в
судовому засіданні обставини, виходячи
з інтересів дитини, який після
припинення шлюбно-сімейних
правовідносин ОСОБА_5 з ОСОБА_2 у 2012
році залишився проживати з батьком, а
також беручи до уваги поведінку матері
ОСОБА_5 після остаточного припинення
сімейних відносин з 01.06.2014 року щодо
сина, який внаслідок дій матері з 28.07.2014
року повністю ізольований від
навколишнього світу, колишньої сім'ї,
колишніх відносин, друзів, не відвідує
школу, його ніхто не бачить, де і в яких
умовах хлопець проживає невідомо, стан
його здоров`я невідомий, суд приходить
до висновку, що за таких обставин
відповідно до встановлених Законом
України „Про охорону дитинства"
пріоритетів щодо забезпечення
реалізації прав та свобод малолітнього
ОСОБА_6 слід віддати перевагу щодо
визначення місця проживання дитини
батькові, який в системі особистісних
відносин для ОСОБА_6 грає важливу
позитивну роль та згідно всіх
висновків психологів , про що
зазначалось вище в тому числі і за час
проживання з матір'ю, високо потребує
повернення до колишньої сім`ї, колишніх
відносин та колишнього місця
проживання.

Посилання представника позивача на
норми права про заборону розлучення
матері та дитини, крім виключних
випадків, є безпідставними, оскільки
перевага матері перед батьком не
повинна бути пріоритетом у спорі з ким
з батьків має проживати дитина, слід
мати на увазі рівність прав обох
батьків. До того ж слід зазначити , що
визначення місця проживання дитини не
є санкцією щодо якогось з батьків та не
порушує прав матері щодо дитини, у разі
визначення місця проживання дитини з
батьком.

Таким чином, дослідивши всі обставини
по справі, суд дійшов до висновку про
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2
щодо визначення місця проживання сина
ОСОБА_6 з батьком.

Враховуючи попередні висновки суду та
перевіривши на відповідність вимогам
закону розпорядження голови
Нікопольської райдержадміністрації
від 29.07.2014 року № Р-4670321-14 про визначення
місця проживання ОСОБА_6 з батьком
ОСОБА_2, суд дійшов до висновку, що
рішення органу опіки та піклування є
правомірним та таким , що відповідає
вимогам закону та прийняте з
урахуванням інтересів дитини, а тому в
позові ОСОБА_5 слід відмовити у повному
обсязі.

Відповідно до статті 88 ЦПК України у
зв'язку із задоволенням судом вимог за
зустрічним позовом, з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_2 слід стягнути понесені
судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 161, 171 СК України,
Конвенцією про права дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю 20.11.1989 року і яка
набула чинності для України з 27.09.1991
року, Законом України „Про охорону
дитинства", ст.ст. 10,11,60,61,212-215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_5 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
третя особа Менжинська сільська рада,
про визначення місця проживання дитини
з батьком задовольнити.

Визначити місце проживання дитини
ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
понесені судові витрати в розмірі 243
грн. 60 коп.

На рішення може бути подана апеляція до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення через Нікопольський
міськрайонний суд.

Суддя: А. Г. Багрова