АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7973/14
Головуючий 1 інст. - Нагорна Н.В.
Справа №2/425/468/14
Категорія : відшкодування шкоди
Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Шевченко Н.Ф.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Рубіжанського міського суду
Луганської області від 19 вересня 2014
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Уповноваженого фракції комуністів
Рубіжанської міської ради ОСОБА_2 про
спростування недостовірної інформації
та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Уповноваженого
фракції комуністів Рубіжанської
міської ради ОСОБА_2 про спростування
недостовірної інформації та
відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовної заяви ОСОБА_1
вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на веб -
порталі міста Рубіжне Луганської
області Рубежное.org.ua в категорії
«Новиниміста» відповідачем було
розміщено статтю під заголовком
«ІНФОРМАЦІЯ_1» з доданим депутатським
запитом за підписом уповноваженого
фракції Комуністів Рубіжанської
міської ради ОСОБА_2 Даною статтею було
поширено відомості, які не
відповідають дійсності, носять
негативний характер, порочать його
честь, гідність та ділову репутацію.
Такий ефект досягнуто, зокрема, шляхом
наведення у статті наступних
висловлювань (дослівно): «работников
предприятия заставляют в рабочее время
заниматься агитационной работой,
распространять личный агитационный
материал заместителя директора КП
«Жилсервис» - ОСОБА_1. Агитки без
выходных данных (отсутствует номер
заказа, количество экземпляров), что
является грубым финансовым
нарушением». Дана інформація, що була
поширена в мережі Інтернет на веб -
порталі міста Рубіжне, абсолютно не
відповідає дійсності. Так, про нібито
примушування працівників КП «Житловий
сервіс» у робочий час займатися якоюсь
агітаційною роботою, він дізнався лише
з вказаної статті, розміщеної в мережі
Інтернет. Крім того, ствердження
відповідача щодо «примусу» взагалі є
безглуздою вигадкою та не має під собою
жодних обґрунтувань, оскільки в нього
взагалі немає жодного особистого
агітаційного матеріалу. Поширена
широкому колу осіб через мережу
Інтернет інформація носить по
відношенню до нього негативний
характер, оскільки безпідставно
висвітлює його як аморальну людину, що
порушує законодавство України шляхом
примусу працівників підприємства, де
він працює на керівній посаді -
заступника директора комунального
підприємства, не виконувати свої
безпосередньо трудові обов'язки, а
замість цього займатися своїми
особистими питаннями, а також, як
людину, що знову ж випливає зі змісту
статті, яка не має жодного уявлення про
порядність та обов'язок. У зазначеній
статті чітко стверджується про
здійснення ним грубих фінансових
порушень, а також порушення норм
чинного законодавства України, а тому
вона носить негативний характер по
відношенню до нього, спотворюючи його
образ гідної та відповідальної людини
та керівника, і створюючи в оточуючих
помилкове уявлення про те, що він
зловживає владою та службовим
становищем. Твердження відповідача
«работников предприятия заставляю, в
рабочее время заниматься агитационной
работой, распостранять личный
агитационный материал» саме по собі є
звинуваченням у порушенні норм
трудового та кримінального
законодавства України. Додатково пряме
звинувачення висунуте у ствердженні:
«Агитки без выходных данных
(отсутствует номер заказа, количество
экземпляров), что является грубым
финансовым нарушением», є також
безпідставним, оскільки, як вже
наголошувалось, жодних агітаційних
матеріалів не існує, та як наслідок не
розповсюджується. Вказує, що
незаконними діями відповідачу завдано
йому також моральної шкоди.

Тому, ОСОБА_1 просив суд визнати
недостовірною інформацію, викладену в
статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» і розміщену у
мережі Інтернет на сайті Рубежное.org.ua в
категорії «Новиниміста», що була
опублікована ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме
твердження: «работников предприятия
заставляют в рабочее время заниматься
агитационной работой, распространять
личный агитационный материал
заместителя директора КП «Жилсервис» -
ОСОБА_1. Агитки без выходных данных
(отсутствует номер заказа, количество
экземпляров), что является грубым
финансовым нарушением». Зобов'язати
відповідача спростувати недостовірну
інформацію відносно нього, викладену в
зазначеній вище статті у мережі
Інтернет на сайті Рубежное.org.ua в
категорії «Новини міста», опубліковану
ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом розміщення у тій же
рубриці на тому ж сайті, не пізніше 10
календарних днів з дня набрання
рішенням законної сили оголошення під
заголовком «Спростування», а також
стягнути з відповідача на його користь
на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої поширенням недостовірної
інформації, 10 000грн., судові витрати
покласти на відповідача.

Рішенням Рубіжанського міського суду
Луганської області від 19 вересня 2014
року ОСОБА_1 в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
ОСОБА_1 вважає, що судом першої
інстанції надана оцінка частині змісту
поширеної статті, що не є предметом
оскарження, фактично це призвело до
невірного у подальшому встановлення
обставин справи, перекручення
фактичних даних та невірного вирішення
справи у цілому.

Сторони про день, час та місце розгляду
справи в апеляційному суді
повідомлялися належним чином, поважних
причин неявки до суду не надали.

Неявка сторін, належно повідомлених
про час та місце розгляду справи
відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що стаття не стосується
конкретної особи, вона не є поширенням
недостовірної інформації, оскільки є
лише механізмом реалізації права
відповідача на звернення до органів
місцевого самоврядування.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

У відповідності до ст. 32 Конституції
України кожному гарантується судовий
захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати
вилучення будь-якої інформації, а також
право на відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації.

Під способом захисту суб'єктивних
цивільних прав, слід розуміти
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника (особу,яка порушила ці
права).

Статтею 277 ЦК України передбачено, що
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) її сім'ї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.12
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» належним
відповідачем у разі поширення
оспорюваної інформації в мережі
Інтернет є автор відповідного
інформаційного матеріалу та

власник веб - сайта, особи яких позивач
повинен установити та зазначити в
позовній заяві (пункт 2 частини другої
статті 119 ЦПК України). Якщо автор
поширеної інформації невідомий або
його особу та/ чи місце проживання
(місцезнаходження) неможливо
встановити, а також коли інформація є
анонімною і доступ до сайта - вільним,
належним відповідачем є власник веб -
сайта, на якому розміщено зазначений
інформаційний матеріал, оскільки саме
він створив технологічну можливість та
умови для поширення недостовірної
інформації. Дані про власника веб -
сайта можуть бути витребувані
відповідно до положень ЦПК в
адміністратора системи реєстрації та
обліку доменних назв та адреси
українського сегмента мережі Інтернет.
Якщо недостовірна інформація, що
порочить гідність, честь чи ділову
репутацію, розміщена в мережі Інтернет
на інформаційному ресурсі,
зареєстрованому в установленому
законом порядку як засіб масової
інформації, то при розгляді
відповідних позовів необхідно
керуватися нормами, що регулюють
діяльність засобів масової інформації.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 на веб - порталі міста
Рубіжне Луганської області
Рубежное.org.ua в категорії ''Новини
міста» було розміщено статтю під
заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1» з доданим
депутатським запитом за підписом
уповноваженого фракції Комуністів
Рубіжанської міської ради ОСОБА_3,
такого змісту: «На обращение рабочих КП
«Жилищный сервис» депутаты-коммунисты
отреагировали немедленно. Подготовлен
запрос на сессию Рубежанского
городского совета с требованием
(см.приложение). Юридическим отделом
Луганского обкома КПУ подготовлено
обращение от народного депутата ОСОБА_4
на имя прокурора Луганской области.
Данным вопросом заинтересовались
центральные каналы телевидения
Украины. «Считаю, что это беспредел и
издевательство над людьми»
комментирует данный факт руководитель
фракции коммунистов в Рубежанском
городском совете ОСОБА_2».

До даної статті доданий депутатський
запит депутатської фракції комуністів
Рубіжанської міської ради, адресований
Рубіжанській міській раді, наступного
змісту: «(В соответствии с Законом
Украины «О статусе депутатов местных
советов») к нам, депутатам Рубежанского
городского совета, обратились рабочие
КП «Жилищный сервис» с просьбой
разобраться в сложившейся критической
ситуации. С октября 2013 года рабочие не
получают заработную плату, доведены до
отчаяния. Директор КП «Жилищный
сервис» ОСОБА_5 фактически
самоустранился от решения данной
проблемы (около 3-х месяцев находится на
больничном). По нашим данным
задолженность составляет порядка 200
тыс., а также около 100 тыс. задолженность
по исполнительным листам. В то же время
работников предприятия заставляют в
рабочее время заниматься агитационной
работой, распространять личный
агитационный материал заместителя
директора КП «Жилсервис» ОСОБА_1.
Агитки без выходных данных
(отсутствует номер заказа, количество
экземпляров), что является грубым
финансовым нарушением. Управление ЖКХ,
профильный заместитель городского
головы ОСОБА_6 не контролирует ситуацию
на предприятии по своевременной
выплате заработной платы. Также, со
слов рабочих предприятия, на
территории, обслуживаемой КП «Жилищный
сервис», работает непонятная
организация «Коралл», о существовании
которой городской совет ничего не
знает, и где работает часть дворников
предприятия. Требуем немедленно
рассмотреть вышеперечисленные факты:
принять безотлагательные меры по
выплате заработной платы рабочим на
предприятии КП «Жилищный сервис»; по
итогам работы за месяц депримировать
профильного заместителя городского
головы ОСОБА_6 и начальника УЖКХ ОСОБА_7;
просим городской совет поддержать
данный депутатский запрос и направить
его в правоохранительные органы для
проверки изложенных фактов».

Відповідно до ст. 40 Конституції України
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов`язані розглянути ці звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, у якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки в даному
випадку має місце реалізація
конституційного права, передбаченого
ст. 40 Конституції України, а не
поширення недостовірної інформації.

У ст. 1 Закону України «Про інформацію»
(в редакції Закону України N 2938-VI, від
13.01.2011р.) її визначено як будь-які
відомості та/або дані, які можуть бути
збережені на матеріальних носіях або
відображені в електронному вигляді.

Згідно зі ст. 30 цього Закону ніхто не
може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення
оціночних суджень. Оціночними
судженнями, за винятком наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки принижують її гідність, честь
чи ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

Право висловлювати судження, оцінку,
думку гарантовано ст. 34 Конституції
України. Це право також закріплено у ст.
10 Європейської конвенції «Про захист
прав людини і основних свобод»,
ратифікованої Законом України від 17
липня 1997 року № 475/97-ВР, яка відповідно
до ст. 9 Конституції України є складовою
частиною національного законодавства.

Як роз'яснено в абзацах 3-5 п.19 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 1 від
27.02.2009р. «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
відповідно до ст.277 ЦК не є предметом
судового захисту оціночні судження,
думки, переконання, критична оцінка
певних фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень ст.10
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Відповідно до ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначити характер такої
інформації та зясувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Згідно ч.2 ст. 47 1 Закону України « Про
інформацію» оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

За таких обставин судом першої
інстанції обґрунтовано відмовлено
ОСОБА_1 у задоволені вимог про
спростування недостовірної інформації
відповідачем, оскільки звернення
відповідача до органів влади є
механізмом реалізації його права на
таке звернення до органів місцевого
самоврядування через викладення на
сайті Рубежное.org.ua у мережі інтернет в
категорії «Новини міста» у статті під
заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1»шляхом
депутатського запита за підписом
відповідача є оціночними судженнями, а
не твердженнями про факти, в яких
відповідач висловив свою субєктивну
думку відносно позивача і вказана
інформація відповідає вимогам ст. 34
Конституції, ст. 10 Конвенції, ст. 47 -1
Закону України « Про інформацію ».

Згідно з вимогами ст. 280 ЦК України,
моральна шкода підлягає відшкодуванню
у тому разі, якщо буде встановлено, що
така шкода завдана фізичній особі
внаслідок порушення її особистого (
немайнового) права.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог в
частині відшкодування моральної шкоди,
оскільки доданий депутатський запит не
порушив особисті немайнові права
позивача.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду
Луганської області від 19 вересня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: