УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А.,
Завгородньої І.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автотех Україна»
про визнання договору про повну
матеріальну відповідальність
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Каховського
міськрайонного суду Херсонської
області від 11 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 14 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, посилаючись на те, що 19
лютого 2004 року він був прийнятий на
роботу на посаду механіка-оператора у
Колективне мале виробниче
підприємство «Таврія», яке в
подальшому було реорганізовано в
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автотех Україна»
(далі - ТОВ «Автотех Україна»). Цього ж
дня між ними укладений договір про
повну матеріальну відповідальність,
згідно якого він взяв на себе
матеріальну відповідальність за
забезпечення матеріальних цінностей.

Вважає, що зазначений договір
укладений з порушенням законодавства,
оскільки посада механіка-оператора не
входить в перелік посад і робіт,
затверджений Постановою Держкомпраці
СРСР і Секретаріату ВЦСПС від 28 грудня
1977 року № 447/24, за якими підприємством
можуть укладатися письмові договори
про повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
збереження цінностей, а також з огляду
на відсутність посадової інструкції
механіка-оператора, в якій було б
вказано, що йому за характером роботи
були ввірені товарно-матеріальні
цінності, у зв'язку з чим просив суд
визнати його недійсним.

Рішенням Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від 11 липня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 14 жовтня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просив
скасувати судові рішення, ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення Каховського
міськрайонного суду Херсонської
області від 11 липня 2014 року та ухвали
апеляційного суду Херсонської області
від 14 жовтня 2014 року, оскільки вони
законні та обґрунтовані, так як що на
спірні правовідносини не
розповсюджуються зазначені норми
цивільного законодавства, оскільки
правовідносини між робітником та
роботодавцем регулюються КЗпП України,
яким такий спосіб захисту права не
передбачений та дійшов вірного
висновку, що спірний договір як доказ
підлягає оцінці саме при вирішенні
спору між сторонами про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
працівником.

Зазначений висновок судів попередніх
інстанцій узгоджується з
роз'ясненнями, даними в п. 8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» від 29 грудня 1991 року №
14, згідно з якими розглядаючи справи
про матеріальну відповідальність на
підставі письмового договору,
укладеного працівником з
підприємством, установою,
організацією, про взяття на себе повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей (недостача, зіпсуття),
переданих йому для зберігання або
інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд
зобов'язаний перевірити, чи належить
відповідач до категорії працівників, з
якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України
може бути укладено такий договір, та чи
був він укладений.

Доводи касаційної скарги не знайшли
свого підтвердження та не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального та матеріального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від 11 липня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 14 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна
І.М. Завгородня