Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:
Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: комунальне
підприємство «Житлово-комунальний
сервіс «Хмельницький», Малиновська
районна адміністрація Одеської
міської ради, Управління архітектури
та містобудування Одеської міської
ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення
перешкод у користуванні та
розпорядженні майном шляхом знесення
об'єктів самочинного будівництва,
зобов'язання вчинити дії та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення апеляційного
суду Одеської області від 2 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, із урахуванням
неодноразово уточнених позовних вимог
станом на 27 травня 2013 року просив
усунути йому перешкоди у здійсненні
права користування та розпорядження
квартирою АДРЕСА_1 у м. Одесі, шляхом
зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знести
самочинно збудовану ними стіну, яка
примикає до зовнішньої стіни його
ванної кімнати, демонтувати всі полиці
та стелажі, які розміщено на зовнішній
стіні його ванної кімнати; зобов'язати
відповідачів відремонтувати покрівлю
над його ванною кімнатою та привести її
до попереднього стану; зобов'язати
відповідачів здійснити будівельні
роботи з відновлення вигрібної ями;
знести незаконно збудовану огорожу
квітника, яка виступає на відстань 1 м.
за фасадну лінію будинку та
перешкоджає йому та сусідам
користуватись прибудинковою
територією; стягнути з відповідачів
витрати на правову допомогу та судовий
збір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідно до мирової угоди, визнаної
ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси, йому виділено у користування
жилу кімнату 14,3 кв.м., кухню - 6,5 кв.м.,
ванну - 6,2 кв.м., коридор - 3,5 кв.м.,
вбудовану шафу - 0,3 кв.м. у квартирі
АДРЕСА_1.

Із метою укріплення другого поверху
належної відповідачам квартири
АДРЕСА_2 вони влітку 2009 року
прибудували стіну, яка примикала до
фасадної стіни його ванної кімнати.
Пізніше самочинно збудували підсобне
приміщення, одна із стін якого є
зовнішньою стіною його ванної кімнати,
в якому додатково на належній йому
стіні влаштували полиці та стелажі.

Внаслідок будівництва такої
самовільної прибудови він позбавлений
можливості здійснити роботи з
утеплення зовнішньої стіни його ванної
кімнати.

Без його згоди відповідачі здійснили
реконструкцію покрівлі над його ванною
кімнатою, внаслідок чого опади
проходять крізь стелю ванної кімнати, а
також збудували квітник, огорожа якого
вийшла за лінію фронтальної фасадної
лінії будинку більш ніж на 1 метр, що
зменшило територію загального двору та
ускладнює прохід до його квартири.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 23 грудня 2013 року в позові
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 2 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про задоволення
позову частково. Зобов'язано
відповідачів усунути позивачу
перешкоди в користуванні квартирою
АДРЕСА_1 у м. Одесі, шляхом знесення
самовільно збудованої ними стіни на
місці колишнього туалету, яка примикає
до ванної кімнати квартири позивача, за
умови розробки відповідною проектною
ліцензованою організацією проекту, без
знесення існуючих колон дворового
туалету, між якими ця стіна
розташована, та демонтувати усі полиці
та стелажі, які розміщені на зовнішній
частині ванної кімнати його квартири;
відремонтувати покрівлю над належною
позивачу ванною кімнатою, шляхом
приведення покрівлі у стан, який
існував до проведення відповідачами
будівельних робіт з ремонту належної
їм квартири; знести самовільно
збудовану огорожу квітника у дворі
житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Одесі,
яка витупає на відстань одного метра за
фасадну лінію житлових будинків двору.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. В іншій частині позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_8 просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ухвалою
Малиновського районного суду м. Одеси
від 24 червня 2011 року визнано мирову
угоду між співвласниками квартири
АДРЕСА_1, виділено ОСОБА_3 у
користування житлову кімнату 14,3 кв.м.,
кухню - 6,5 кв.м., ванну - 6,2 кв.м., коридор -
3,5 кв.м., вбудовану шафу - 0,3 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 12 травня 1998 року ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є
співвласниками у рівних частках
квартири АДРЕСА_2.

Квартири АДРЕСА_1 м. Одесі знаходяться в
глибині одного двору.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
не довів здійснення самочинного
будівництва відповідачами, а також
порушення його прав.

Ухвалюючи нове рішення у справі,
апеляційний суд виходив із того, що
відповідачі самочинно переобладнали
дворовий туалет у додаткове підсобне
приміщення з окремим входом до нього,
внаслідок чого заблокували прохід до
зовнішньої стіни ванної кімнати
квартири позивача та позбавили його
доступу до неї; здійснили
реконструкцію покрівлі над належною
позивачу ванною кімнатою, що призвело
до зміни нахилу покрівлі; за рахунок
будівництва огорожі, яка вийшла на 1 м.
за фасадну лінію будинків двору,
збільшили розмір дворового квітника,
що унеможливлює під'їзд транспорту до
квартири позивача.

Із висновками апеляційного суду
повністю погодитись не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд
взяв до уваги висновок
судово-будівельної експертизи від 27
березня 2013 року, в якому зазначено про
можливість знесення відповідної
конструкції без порушення цілісності
квартири АДРЕСА_2, за умови розроблення
ліцензованою організацією
відповідного проекту.

Згідно із ч. 4 ст. 215 ЦПК України у
резолютивній частині рішення суду має
бути зазначено: висновок суду про
задоволення позову або відмову в
позові повністю чи частково; висновок
суду по суті позовних вимог; розподіл
судових витрат; строк і порядок
набрання рішенням законної сили та
його оскарження.

Резолютивна частина повинна мати
вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що
випливають із встановлених фактичних
обставин висновки по суті розглянутих
вимог.

Зобов'язавши в резолютивній частині
відповідачів усунути ОСОБА_3 перешкоди
у користуванні квартирою, шляхом
знесення самовільно побудованої ними
стіни на місці колишнього туалету,
апеляційний суд вчинення таких дій
поставив у залежність від розробки
відповідною проектною організацією
проекту.

Такий висновок суду є не безумовним,
суд зобов'язав відповідачів вчинити
дії залежно від обставин, які невідомо,
чи настануть.

Задоволення позову шляхом зобов'язання
відповідачів вчинити дії могло бути за
умов наявності такого проекту на час
вирішення спору, надання йому оцінки та
зробленого висновку про можливість
відповідної перебудови з урахуванням
інтересів сторін.

Зобов'язавши відповідачів
відремонтувати дах над ванною
кімнатою, шляхом приведення її до
первісного стану, апеляційний суд не
мотивував, на підставі яких доказів
дійшов висновку, що відповідачі
провели реконструкцію зазначеного
даху, не з'ясував первісний його стан.
Формулювання резолютивної частини
рішення суду у цій частині також є
таким, що унеможливлює його виконання.

Зобов'язавши відповідачів демонтувати
всі полиці та стелажі, апеляційний суд
не зазначив, якими доказами
підтверджується розміщення
відповідачами полиць та стелажів на
належній позивачу стіні.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
генеральний план населеного пункту -
містобудівна документація, що визначає
принципові вирішення розвитку,
планування, забудови та іншого
використання території населеного
пункту; містобудівна документація -
затверджені текстові та графічні
матеріали з питань регулювання
планування, забудови та іншого
використання територій.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» генеральний
план населеного пункту є основним
видом містобудівної документації на
місцевому рівні, призначеної для
обґрунтування довгострокової
стратегії планування та забудови
території населеного пункту. На
підставі затвердженого генерального
плану населеного пункту розробляється
план земельно-господарського устрою,
який після його затвердження стає
невід'ємною частиною генерального
плану. Генеральний план населеного
пункту розробляється та
затверджується в інтересах
відповідної територіальної громади з
урахуванням державних, громадських та
приватних інтересів.

Зобов'язавши відповідачів знести
самовільно побудовану огорожу
квітника у дворі житлового будинку
АДРЕСА_1 у м. Одесі, яка виступає на
відстань одного метра за фасадну лінію
житлових будинків двору, апеляційний
суд не з'ясував, чи знаходиться квітник
у межах прибудинкової території, чи
території загального користування
відповідно до містобудівної
документації; чи порушують права
позивача такі дії відповідачів і якими
доказами це підтверджується; чи
надавав він згоду на будівництво
огорожі; не з'ясував, чим
підтверджується створення перешкод
огорожею квітника проїзду
спецтранспорту до квартири позивача.
Без з'ясування зазначених питань
неможливо дійти висновку про порушення
прав ОСОБА_3

З огляду на допущені апеляційним судом
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, рішення
апеляційного суду необхідно скасувати
та направити справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції відповідно
до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 2 квітня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник