Ухвала

іменем україни

12 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А, Журавель
В.І.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті
особи: Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
м. Києві, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про
приведення приміщення в початковий
стан та усунення перешкод у здійсненні
права власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 10 липня 2014 року,

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 26 квітня 2000 року
згідно з розпорядженням органу
приватизації державного житлового
фонду Радянського району м. Києва № 24655
було видано свідоцтво про право
власності на житло, відповідно до якого
62/100 частини квартири АДРЕСА_1 належить
на праві приватної спільної часткової
власності ОСОБА_4 та членам її сім'ї в
рівних долях. В період з лютого по
березень 2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_13 самовільно здійснили
перепланування квартири, шляхом
знесення міжкімнатної перегородки, що
розділяла їх кімнату та коридор. У
подальшому відповідачі змінили замок
на дверях, що вели до коридору та
перестали впускати туди позивача та
членів його сім'ї. Таким чином,
відповідачі шляхом реконструкції
збільшили свою кімнату. Крім того,
відповідачі починаючи з 2012 року
заблокували доступ позивачу та іншим
членам його сім'ї до квартири через
центральний вхід зі сторони вул.
Воровського та в середині квартири
заблокували доступ до приміщення, що
раніше було коридором. Із кімнати та
коридору відповідачі зробили собі
спальню, а двері, що вели до коридору
зачинені на замок, доступу до яких у
позивача та члені його сім'ї не має.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 10 липня
2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 привести
приміщення комунальної квартири
АДРЕСА_1 в попередній стан, а саме:
встановити за власний рахунок
демонтовану перегородку, що відділяє
кімнату площею 17,5 м2 від коридору
площею 6,0 м2 , відповідно до технічного
паспорта на вказану квартиру, який був
виготовлений до знесення вказаної
перегородки.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не чинити ОСОБА_4
перешкод у користуванні нею коридором
площею 6,0 м2 в комунальній квартирі
АДРЕСА_1 та центральним входом в цю
квартиру, який веде з вулиці
Воровського. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просила
скасувати рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 10 липня 2014 року, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13 травня 2014 року та ухвали
апеляційного суду м. Києва від 10 липня
2014 року, оскільки вони законні та
обґрунтовані, так як у порушення вимог
ст. 189 ЖК України відповідачі без
передбаченого законом дозволу
здійснили перепланування квартири, чим
порушили вимоги закону та права інших
мешканців квартири.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального та матеріального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 травня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Ю.Г.Іваненко

Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель