У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової
Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник
А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Почапинської сільської ради
Лисянського району Черкаської області,
третя особа - державний реєстратор
Лисянської районної державної
адміністрації, про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Лисянського
районного суду Черкаської області від
10 лютого 2014 року, ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від 7 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, просив визнати
незаконним свідоцтво про право
власності серії САА № 403988, видане
Почапинською сільською радою
Лисянського району Черкаської області
від 6 червня 2005 року на ім'я ОСОБА_4, та
виключити відповідний запис про
державну реєстрацію права власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у
2011 році йому стало відомо про видачу 6
червня 2005 року Почапинською сільською
радою Лисянського району Черкаської
області свідоцтва про право власності
ОСОБА_4 на нежитлову будівлю загальною
площею 166,2 кв.м. по АДРЕСА_1.

Видане ОСОБА_4 свідоцтво порушує його
право власності на вказане нерухоме
майно, яке він набув за договором
купівлі-продажу від 15 травня 2001 року.

Крім того, під час розгляду
адміністративного позову ОСОБА_4 про
визнання незаконним та скасування
рішення сільської ради судами
встановлено, що сільською радою було
скасовано своє рішення, яке стало
підставою для видачі їй оспорюваного
свідоцтва про право власності.

Рішенням Лисянського районного суду
Черкаської області від 10 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 7 квітня 2014 року, позов задоволено.
Визнано незаконним свідоцтво про право
власності серії САА № 403988, видане
Почапинською сільською радою
Лисянського району Черкаської області
від 6 червня 2005 року на ім'я ОСОБА_4, та
виключено відповідний запис із
державної реєстрації.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності від 3
травня 2001 року, виданого Почапинською
сільською радою, СТОВ ім. Б.
Хмельницького на праві колективної
власності належав магазин по АДРЕСА_1.

15 травня 2001 року між ОСОБА_3 та СТОВ ім.
Б. Хмельницького укладено договір
купівлі-продажу будівлі магазину з
прибудовою, розміщеного на земельній
ділянці 780 кв.м. по АДРЕСА_1.

Рішенням Почапинської сільської ради
від 20 серпня 2003 року № 59 за ОСОБА_3
визнано право власності на вказаний
магазин.

Рішенням Почапинської сільської ради
від 6 червня 2005 року № 47 скасовано
рішення сільської ради від 20 серпня 2003
року № 59 та визнано право власності на
спірний магазин за ОСОБА_4

На підставі рішення Почапинської
сільської ради від 6 червня 2005 року № 47,
28 липня 2005 року ОСОБА_4 отримала
свідоцтво про право власності на
нежитлову будівлю по АДРЕСА_1,
загальною площею 166,2 кв.м.

Рішенням Почапинської сільської ради
від 26 червня 2009 року № 28-2/5 відмінено
рішення сільської ради від 6 червня 2005
року № 47.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що оскаржуваним свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно, яке
видано ОСОБА_4, порушено право ОСОБА_3,
оскільки воно перешкоджає йому
завершити оформлення права власності
на спірне нерухоме майно відповідно до
договору купівлі-продажу від 15 травня
2001 року.

Із висновками судів погодитись не
можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР
(чинного на час укладення договору
купівлі-продажу нерухомого майна від 15
травня 2001 року між ОСОБА_3 та СТОВ ім. Б.
Хмельницького) договір купівлі-продажу
жилого будинку повинен бути
нотаріально посвідчений, якщо хоча б
однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу). Договір купівлі-продажу
жилого будинку підлягає реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої Ради
народних депутатів.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3
зазначав, що він є власником спірного
нерухомого майна на підставі договору
купівлі-продажу від 15 травня 2001 року.
Видане ОСОБА_4 свідоцтво про право
власності на спірне майно порушує його
право власності.

Як убачається із матеріалів справи,
письмовий договір купівлі-продажу
нерухомого майна, укладений між СТОВ
ім. Б. Хмельницького, від імені якого
діє ОСОБА_5, та ОСОБА_3 нотаріально не
посвідчений (а.с. 14).

Із матеріалів справи вбачається, що до
апеляційної скарги ОСОБА_4 додала
постанову Лисянського районного суду
Черкаської області від 16 квітня 2013
року, якою задоволено адміністративний
позов ОСОБА_4, визнано незаконним та
скасовано рішення виконавчого
комітету Почапинської сільської ради
№ 59 від 20 серпня 2003 року, відповідно до
якого за ОСОБА_3 визнано право
власності на приміщення магазину по
АДРЕСА_1 (а.с. 86-89). Апеляційний суд не
мотивував, чи взяв до уваги цю
постанову, чи відхилив; не з'ясував, чи
набрала вона законної сили.

У порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України
апеляційний суд не дав належної оцінки
доводам апеляційної скарги ОСОБА_4 та
їх не спростував; не з'ясував, чи
виникло у ОСОБА_3 право власності за
договором купівлі-продажу від 15 травня
2001 року; чи є такий договір дійсним; чи є
на час звернення до суду
правовстановлюючі документи, які
підтверджують право власності ОСОБА_3
на спірне нерухоме майно; чи порушене
його право оскаржуваним свідоцтвом про
право власності.

З огляду на допущені апеляційним судом
порушення норм процесуального права,
ухвала апеляційного суду підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з підстав, передбачених ч. 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 7 квітня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О. Кузнєцов

Судді:

Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник