У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЧУЖІ Ю.Г.,
КОЖУХ О.А.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю представника ПАТ
«Закарпатгаз» Бочкора А.П. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Закарпатгаз» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
від імені та в інтересах якої діє
адвокат ОСОБА_3, на ухвалу
Виноградівського районного суду від 28
січня 2014 р. в частині вирішення питання
щодо розподілу судових витрат, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Виноградівського районного
суду від 28.01.2014 позов ПАТ «Закарпатгаз»
до ОСОБА_2 про стягнення боргу залишено
без розгляду за заявою позивача, у
задоволенні клопотання відповідача
про стягнення на його користь з
позивача витрат по оплаті правової
допомоги адвоката відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2, від імені та в
інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3,
оскаржила зазначену ухвалу суду в
частині відмови у задоволенні
клопотання про стягнення на її користь
з позивача витрат по оплаті правової
допомоги адвоката. На думку апелянта,
ухвалу постановлено з порушенням норм
процесуального права, оскільки
представник відповідача обґрунтовано
просив у судовому засіданні вирішити
питання про стягнення з позивача
витрат по оплаті правової допомоги,
тоді як суд неправильно витлумачив
положення ст. 89 ч. 3 ЦПК України, які
дають право відповідачу заявити у разі
залишення позову без розгляду вимогу
про компенсацію здійснених ним витрат,
пов'язаних з розглядом справи.
Відповідач ухвалу змінити, стягнути на
його користь із позивача витрати по
оплаті правової допомоги в розмірі 4050,00
грн.

У письмових запереченнях на апеляцію
позивач вказує на її
необґрунтованість, просить скаргу
відхилити, ухвалу - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача Бочкора А.П.,
який апеляцію не визнав, розглянувши
відповідно до ст. 305 ч. 2 ЦПК України
справу у відсутність відповідача та
його представника, обговоривши доводи
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, суд приходить до
такого.

За загальним правилом, що випливає з
положень ст. 79 ч. 1, ч. 3 п. 2, ст.ст. 84, 88, ст.
215 ч. 1 п. 4 ЦПК України, питання про
розподіл судових витрат, до яких
належать витрати на правову допомогу,
вирішується при розв'язанні спору по
суті. У випадках закриття провадження у
справі, що не передбачені частинами 1 і 2
статті 89 ЦПК України, а також у разі
залишення заяви без розгляду
відповідач має право заявити вимоги
про компенсацію здійснених ним витрат,
пов'язаних з розглядом справи,
внаслідок необґрунтованих дій
позивача (ст. 89 ч. 3 ЦПК України).

28.01.2014 представник відповідача ОСОБА_2
адвокат ОСОБА_3 подав Виноградівському
районному суду клопотання про
долучення до справи доказів оплати
відповідачем правової допомоги
адвоката, яким просив відмовити у
задоволенні позову та стягнути з
позивача на користь відповідача 4050,00
грн, що були сплачені адвокату за
надання правової допомоги, до
клопотання додані документи щодо
надання правової допомоги, її оплати в
сумі 4050,00 грн, розміру і характеру
відповідних витрат (а.с. 62-65). Ініціатор
клопотання ґрунтувався на положеннях
ст.ст. 84, 88 ЦПК України та виходив з
необхідності вирішення питання про
розподіл судових витрат за наслідками
вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 28.01.2014 позивач,
використовуючи своє процесуальне
право, подав суду заяву про залишення
позову без розгляду, ухвалою від 28.01.2014
Виноградівський районний суд
задовольнив заяву і на підставі ст. 207 ч.
1 п. 5 ЦПК України залишив позов без
розгляду (а.с. 67, 72-73). Цією ж ухвалою суд
першої інстанції відмовив відповідачу
в задоволенні клопотання про стягнення
на його користь з позивача витрат по
оплаті правової допомоги адвоката.

Мотивуючи ухвалу в частині вирішення
клопотання відповідача про стягнення
витрат по оплаті правової допомоги
адвоката, суд першої інстанції
правильно встановив обставини, що
стосуються даного питання, вірно
вказав, що клопотання було заявлене з
підстав, передбачених ст. 88 ЦПК України,
оскільки ж рішення по суті спору не
було ухвалене і позов належить
залишити без розгляду, при вирішенні
питання про судові витрати слід
керуватися частиною третьою статті 89
ЦПК України. Суд зазначив в ухвалі, що
вимогу про компенсацію здійснених
відповідачем витрат, пов'язаних з
розглядом справи, внаслідок
необґрунтованих дій позивача,
представник відповідача не заявив.

Оскаржуючи ухвалу суду в частині
вирішення питання про стягнення
судових витрат, відповідач в апеляції
стверджував серед іншого, що
«представник відповідача не
заперечував проти залишення позовної
заяви без розгляду та просив суд
вирішити питання про стягнення з
позивача на користь відповідача
судових витрат (зафіксовано під
звукозапис)» (а.с. 78-79).

З метою перевірки доводів сторін та
виходячи з положень ст. 197 ч. 3, ст. 213 ч. 3,
ст. 303 ч. 1, ст. 304 ч. 1 ЦПК України при
апеляційному розгляді справи було
здійснено часткове відтворення
технічного запису судового засідання
місцевого суду, що відбулося 28.01.2014, і
було встановлено, що при вирішенні
питання про залишення заяви без
розгляду представник відповідача
адвокат ОСОБА_3 не заявляв вимогу про
компенсацію здійснених відповідачем
витрат по оплаті правової допомоги, не
просив стягнути з позивача відповідні
витрати. В апеляційному суді
представник позивача Бочкор А.П.
пояснив, що спірне питання не
врегульоване, а сторона подала заяву
про залишення позову без розгляду бо
має намір змінити предмет і підставу
позову.

Таким чином, твердження в апеляції про
фіксацію технічним записом судового
засідання клопотання представника
відповідача про вирішення питання щодо
стягнення з позивача на користь
відповідача судових витрат не
відповідає дійсності. Особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки (ст. 27 ч. 3 ЦПК
України), тому вмотивування апеляції
обставинами, які в дійсності не мали
місця, є зловживанням процесуальними
правами, що є неприпустимим.

Як убачається зі змісту ухвали суду,
одним процесуальним документом
спочатку вирішувалося питання щодо
клопотання сторони про стягнення
витрат по оплаті правової допомоги,
потім - питання про залишення позову
без розгляду, як наслідок - питання щодо
судових витрат було вирішено при
ухваленні процесуального рішення про
залишення позову без розгляду. Суд
залишив поза увагою, що з огляду на
підстави, з яких було заявлено
клопотання про стягнення витрат по
оплаті правової допомоги у контексті
вирішення спору по суті, це клопотання
не могло пов'язуватися з процесуальним
рішенням про залишення позову без
розгляду, не могло бути предметом
такого процесуального рішення. За
відсутності вимоги (заяви) сторони про
компенсацію судових витрат, поданої
(зробленої) відповідно до
встановленого ст. 89 ч. 3 ЦПК України
порядку вирішення такого питання, у
суду не було процесуальних підстав
вирішувати в будь-який спосіб питання
щодо таких судових витрат в ухвалі про
залишення позову без розгляду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
констатує, що представник відповідача
в судовому засіданні вимогу про
компенсацію здійснених відповідачем
витрат, пов'язаних з розглядом справи, у
порядку ст. 89 ч. 3 ЦПК України не
пред'являв і підстав для вирішення
такого питання не було, тому інші
мотиви, з яких суд прийняв відповідне
процесуальне рішення, та інші доводи
сторін, якими вони обґрунтовують свою
позицію із указаного питання, значення
не мають. Правильно встановивши
відповідні обставини та вказавши
правильні по суті мотиви, суд першої
інстанції дійшов невірного висновку та
з порушенням норм процесуального права
ухвалив безпідставне та зайве при
залишенні даного позову без розгляду
процесуальне рішення.

Відтак, суд припустився процесуальної
помилки, тому на підставі ст. 312 ч. 1 п. 2
ЦПК України апеляцію слід задовольнити
частково, ухвалу суду першої інстанції
в частині відмови в задоволенні
клопотання відповідача про стягнення
на його користь з позивача витрат по
оплаті правової допомоги адвоката -
скасувати.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 2, ст. 312 ч. 1 п. 2,
ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2,
від імені та в інтересах якої діє
адвокат ОСОБА_3, задовольнити частково,
ухвалу Виноградівського районного
суду від 28 січня 2014 р. в частині відмови
в задоволенні клопотання відповідача
про стягнення на його користь з
позивача витрат по оплаті правової
допомоги адвоката скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді