Провадження № 4-с/359/45/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Гомолі О.А.,

за участі : ОСОБА_1

розглянувши y відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Борисполі
Київської області скаргу ОСОБА_1 на дії
головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Рубіжанського міського управління
юстиції у Луганській області ОСОБА_2, -

встановив :

13 жовтня 2014 року від ОСОБА_1 до
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області надійшла вище
зазначена скарга, з проханням : визнати
дії головного державного виконавця
Маркова І.Ю. Відділу державної
виконавчої служби Рубіжанського
міського управління юстиції у
Луганській області, які виявилися у
винесенні постанови про повернення
виконавчого листа по справі № 2-1304/2011 р.
без виконання неправомірними;
скасувати постанову головного
державного виконавця Маркова І.Ю. від
12.06.2014 р. про повернення виконавчого
документу стягувачеві; поновити
виконавче провадження по справі №
2-1304/2011 та здійснити всі необхідні
виконавчі дії щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в виконавчому листі на примусове
стягнення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
по справі № 2-1304/2011 про відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 52 694 грн. 14
коп.

Скаргу обгрунтовано тим, що 21.11.2011 року
на підставі рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 12.05.2011 року заявнику видано
виконавчий лист

по справі № 2-1304/2011 про відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 52 694 грн. 14
грн., завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди. Даний
виконавчий лист ОСОБА_1 пред’явила до
Відділу державної виконавчої служби
Рубіжанського міського управління
юстиції у Луганській області для
виконання. Проте, 12.06.2014 року державний
виконавець Марков І.Ю. виніс постанову
про повернення виконавчого документа
без виконання, оскільки майно на яке
можливо звернути стягнення у боржника
не виявлено.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1
підтримала доводи скарги та просила її
задовольнити.

Головний державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Рубіжанського міського управління
юстиції у Київській області ОСОБА_2
належним чином повідомлений про дату,
час і місце розгляду в судове засідання
не з’явився, проте надав суду письмові
заперечення, в яких просив у
задоволенні скарги відмовити та
направив до суду копію виконавчого
провадження.

Заслухавши пояснення заявника,
дослідивши письмові заперечення на
скаргу, матеріали справи та копію
виконавчого провадження відкритого на
підставі виконавчого листа за № 2-1304/2011
від 21.11.2012 року, суд прийшов до висновку,
що скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 12
травня 2011 року Бориспільським
міськрайонним судом Київської області
прийнято рішення по цивільній справі №
2-1304/2011 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної шкоди
завданого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди. Рішення
суду набуло чинності 20 жовтня 2011 року.

Згідно ч. 2 ст. 368 Цивільного
процесуального кодексу України за
кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається один
виконавчий лист. Якщо на підставі
ухваленого рішення належить передати
майно, що перебуває в кількох місцях,
або якщо рішення ухвалено на користь
кількох позивачів чи проти кількох
відповідачів, суд має право за заявою
стягувачів видати кілька виконавчих
листів, точно зазначивши, яку частину
рішення треба виконати за кожним
виконавчим листом.

21 листопада 2011 року Бориспільським
міськрайонним судом Київської області
видано виконавчий лист у цивільній
справі № 2-1304/2011 р. за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
шкоди завданого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди (а.с.5).

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі документи: виконавчі листи,
що видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17
цього Закону : за заявою стягувача або
його представника про примусове
виконання рішення.

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що заявник пред’явила
виконавчий лист за № 2-1304/2011 р. до
Відділу державної виконавчої служби
Бориспільського міськрайонного
управління юстиції у Київській
області. Державним виконавцем Прус О.М.
були зроблені запити для встановлення
наявності у боржника ОСОБА_3 майна.

Згідно відповідей з КП «Бориспільське
БТІ» від 01.02.2012 року (а.с. 33),
Бориспільської ОДПІ від 25.01.2012 року (а.с.
33), Бориспільського ВРЕР ДАІ від 01.02.2012
року (а.с. 34) право власності за
будь-яким майном на ОСОБА_3 не
зареєстровано. Згідно відповіді ВГІРФО
ГУ МВС України боржник по Києву та
Київській області не значиться.

19.04.2012 року постановою державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Бориспільського
міськрайонного управління юстиції у
Київській області виконавче
провадження закінчено та передано за
територіальною належністю до Відділу
державної виконавчої служби
Рубіжанського міського управління
юстиції у Луганській області, оскільки
у виконавчому документі місце
проживання боржника зазначено :
АДРЕСА_1 (а.с.31).

Постановою державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Рубіжанського міського управління
юстиції у Луганській області ОСОБА_4
від 07.05.2012 року відкрито виконавче
провадження ВП № 32519121 про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 52
694, 14 грн. (а.с. 36).

Того ж дня, а саме 07.05.2012 року, копію
вказаної постанови від 07.05.2012 року
державним виконавцем направлено
сторонам виконавчого провадження, що
підтверджується листом від 22.07.2014 року
за № 5242 (а.с. 36).

З матеріалів виконавчого провадження
за № 32519121 вбачається, що державним
виконавцем направлено запити до
обліково-реєстраційних установ щодо
перевірки майнового стану ОСОБА_3
(а.с.38).

Згідно відповіді з ВРЕР м. Рубіжне при
УДАІ в Луганській області від 16.06.2012
року за боржником рухомого майна не
зареєстровано (а.с.42).

Відповідно до довідки КП «БТІ»
Рубіжанського виконавчого комітету
боржнику ОСОБА_3 належить 1/3 частини
квартири на праві власності за адресою
: АДРЕСА_2 (а.с. 39).

На підставі даної відповіді постановою
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Рубіжанського міського управління
юстиції у Луганській області ОСОБА_4
від 13.08.2012 року накладено арешт на майно
боржника та оголошено заборону на його
відчуження (а.с. 40).

Під час примусового виконання рішення
державним виконавцем неодноразово
викликався до Відділу державної
виконавчої служби Рубіжанського
міського управління юстиції у
Луганській області, що підтверджується
викликом державного виконавця від
15.10.2012 року (а.с. 43) та повідомленням за №
11065 без дати (а.с.47). Крім того,
здійснювались виїзди за місцем
проживання боржника, а саме : АДРЕСА_2 та
встановлено, що за даною адресою
боржник не проживає, що
підтверджується актами державних
виконавців від 03.12.2012 року (а.с. 49) та від
05.05.2014 року (а.с.50).

08 листопада 2012 року державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Рубіжанського
міського управління юстиції у
Луганській області ОСОБА_5 винесено
постанову про доставку приводом
боржника ОСОБА_3 (а.с.44), яка не виконана,
оскільки відповідно до рапорту ДІМ
Рубежанського МВ ГУ МВС ОСОБА_6 боржник
за місцем проживання відсутній (а.с. 46).

18 листопада 2013 року боржник ОСОБА_3
надав пояснення, в яких вказав, що проти
стягнення з нього відшкодування
збитків на користь ОСОБА_1 не заперечує,
але на даний період відшкодувати не має
можливості, оскільки являється
безробітним, додаткових доходів не має.

Судом встановлено, що в матеріалах
виконавчого провадження відсутні
докази щодо звернення державного
виконавця із запитом до Центру
зайнятості для підтвердження чи
спростування інформації про те, що
боржник ОСОБА_3 є безробітний та
перебуває на обліку.

Постановою головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Рубіжанського
міського управління юстиції у
Луганській області ОСОБА_2 від 12 червня
2014 року виконавчий документ повернено
без виконання, оскільки майно на яке
можливо звернути стягнення у боржника
не виявлено (а.с.51).

Згідно зі статтею 19 Конституції
України, органи Державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначений цим
Законом іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язком для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його і
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом.

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Вказана норма
кореспондується з ч ст.11 цього Закону,
згідно якої державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених ним
Законом заходів для примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 цієї статті, державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Отже, державний виконавець
зобов’язаний вжити всіх необхідних
заходів для виконання вищенаведеного
рішення суду.

Згідно з п.18 ч.3 ст.11 цього Закону,
державний виконавець має право у
процесі здійснення виконавчого
провадження у разі ухилення боржника
від виконання зобов’язань, покладених
на нього рішенням, звертатися до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи за межі
України-до виконання зобовязань за
рішенням.

В листі Мінюсту України від 06.06.2008 року
за № 25-32/507 зазначено, що тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон є
одним із заходів примусового виконання
рішень суду.

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження, з таким поданням до суду
державний виконавець не звертався.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ст. 60
Цивільного процесуального кодексу
України Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження, всі відповіді на запити
державного виконавця датовані 2012
роком, оскаржувана постанова винесена
в травні 2014 року, протягом двох років
перевірка майнового стану боржника не
проводилася, заходи виконавчого
реагування не вживались.

З наведеного вище суд приходить до
висновку, що оскаржувана постанова
винесена передчасно, а державним
виконавцем вчинено не всіх дій щодо
примусового виконання рішення суду,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження».

Отже, суд вважає за можливе оскаржувану
постанову скасувати.

Згідно ч. 1 ст. 51 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
або повернен-ня виконавчого
документа стягувачу визнана судом
незаконною чи скасована началь-ником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
або керівником відповідного органу
державної виконавчої служби або якщо
до державного виконавця надійшло
рішення суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження
підлягає відновленню протягом трьох
робочих днів з дня надходження рішення
суду, виконавчого документа чи
постанови керівника відповід-ного
органу державної виконавчої служби.

Таким чином, нормами вказаного Закону
визначено, як має діяти державний
виконавець в разі скасування судом
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу, а тому вимоги
скаржника про зобов’язання державного
виконавця виконати рішення суду до
задоволення не підлягають.

Згідно вимог ч. 2 та 3 ст. 387 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов
до висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 17, 19, 31 Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 10, 57, 58, 60, 208 - 209, 212-215, 218,
293, 368, 383-389 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Рубіжанського міського управління
юстиції у Луганській області ОСОБА_2 –
задовольнити частково.

Визнати дії головного державного
виконавця Маркова І.Ю. Відділу
державної виконавчої служби
Рубіжанського міського управління
юстиції у Луганській області, у
винесенні постанови про повернення
виконавчого листа по справі № 2-1304/2011 р.
без виконання неправомірними.

Скасувати постанову головного
державного виконавця Маркова І.Ю. від
12.06.2014 р. про повернення виконавчого
документу стягувачеві.

В іншій частині скарга ОСОБА_1
задоволенню не підлягає.

На ухвалу суду може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Київської області через
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області протягом п’яти днів
з дня її проголошення.

Суддя
Л. В.
Яковлєва